ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2017 р. Справа № 922/3901/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Камишева Л.М.,

при секретарі Євтушенко Є.В.,

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1 - за довіреністю від 01.12.2016р. №001/322;

від відповідача - ОСОБА_2 - за довіреністю від 01.02.2017р.; ОСОБА_3 директор (особисто);

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 - на підставі договору про надання правової допомоги від 10.02.2017р. №10/02/16,

від іншої третьої особи (після перерви) не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Горизонт" (вх.№432 Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 21.12.2016р. у справі № 922/3901/16,

за позовом Фермерського господарства "Альфа", с. Одноробівка, Золочівський район, Харківська область,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, м. Харків, ОСОБА_4, с. Олександрівка,

до Приватного сільськогосподарського підприємства "Горизонт", с. Олександрівка, Золочівський район, Харківська область,

про визнання права власності на врожай,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 21.12.2016р. у справі №922/3901/16 (суддя Денисюк Т.С.) позовні вимоги задоволено частково. Визнано за Фермерським господарством "Альфа" (місцезнаходження: 62210, Харківська область, Золочівський район, село Одноробівка, вул. Тіткова, буд. 60; ) право власності на врожай озимої пшениці 2015 року у кількості 74176,00 кг, вирощений і зібраний із належної йому на праві суборенди земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0409 загальною площею 28,5403 га, розташованої за межами населених пунктів Писарівської сільської ради на території Золочівського району Харківської області. Зобов'язано Приватне сільськогосподарське підприємство "Горизонт" (місцезнаходження: 62214, Харківська область, Золочівський район, село Олександрівка, вул. Ломоносова, буд. 19; ) повернути Фермерському господарству "Альфа" (місцезнаходження: 62210, Харківська область, Золочівський район, село Одноробівка, вул. Тіткова, буд. 60; ) в натурі врожай озимої пшениці 2015 року у кількості 74176,00 кг, вирощений позивачем і зібраний із належної йому на праві суборенди земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0409 загальною площею 28,5403 га, розташованої за межами населених пунктів Писарівської сільської ради на території Золочівського району Харківської області. Стягнуто з Приватного сільськогосподарського підприємства "Горизонт" (місцезнаходження: 62214, Харківська область, Золочівський район, село Олександрівка, вул. Ломоносова, буд. 19; ) на користь Фермерського господарства "Альфа" (місцезнаходження: 62210, Харківська область, Золочівський район, село Одноробівка, вул. Тіткова, буд. 60; ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 6162,36 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням господарського суду першої інстанції, Приватне сільськогосподарське підприємство "Горизонт" звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 21.12.2016р. у справі № 922/3901/16 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Фермерського господарства "Альфа" відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог відповідач зазначає про наступні обставини справи:

- в межах розгляду справи № 922/5764/15 між тими ж сторонами встановлено, що позивач не довів належними доказами факт самовільного використання відповідачем земельної ділянки, розміру шкоди, спричиненої такими діями. Так, акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами № 75/01-04/02-09, в якому зафіксовано, що ПСП "Горизонт" в порушення вимог ст.ст. 125,126 Земельного кодексу України самовільно використовує земельну ділянку площею 28,5403 га для ведення власного сільськогосподарського виробництва, не може бути визнаний судом у якості належного доказу самовільного зайняття спірної земельної ділянки відповідно до приписів ст. 34 ГПК України, оскільки позапланову перевірку щодо дотримання відповідачем вимог земельного законодавства повинна була здійснити Державна інспекція сільського господарства в Харківській області.

- в межах кримінального провадження № 0000054 за ч. 1 ст. 197-1 КК України по факту самовільного зайняття земельної ділянки слідчим відділом Золочівського РВ ГУМУС України у Харківській області 24.01.2015р. не було предявлено жодної підозри, вирок суду відсутній.

Також, ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 20.08.2015р. у справі № 622/888/145-к скасовано ухвалу слідчого судді Золочівського районного суду Харківської області від 12.08.2015 року щодо накладення арешту на зерно пшениці вагою 74176 кг та відмовлено в задоволенні клопотання заступника начальника СВ Золочівського РВ ГУМВС України в Харківській області щодо накладення арешту на зерно пшениці загальною вагою 74176 (сімдесят чотири тисячі сто сімдесят шість) кілограмів; зерно пшениці загальною вагою 74176 (сімдесят чотири тисячі сто сімдесят шість) кілограмів, що знаходиться на зберіганні у зерносховищі ФГ "Альфа" відділення Крупське, розташоване в с. Олександрівка Золочівського району Харківської області, повернуто на відповідальне зберігання до ПСП "Горизонт".

- оскільки дія Державного акту на право колективної власності КСП "Перемога" після здійснення процедури розпаювання земель колективної власності не була припинена, вказаний документ є чинним та підтверджує правомірність посіву ПСП "Горизонт" на відповідній земельній ділянці.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.02.2017р. апеляційну скаргу прийнято до провадження, справу призначено до розгляду.

Фермерським господарством "Альфа" надано документи у справі (вх.№ 2079 від 23.02.2017р.).

Приватним сільськогосподарським підприємством "Горизонт" надано додаткові письмові пояснення у справі щодо законності посіву озимої пшениці на земельній ділянці, право власності на врожай якої визначений предметом даного судового спору (вх.№ 2916 від 17.03.2017р.).

У відзиві на апеляційну скаргу ФГ "Альфа" просить рішення господарського суду Харківської області від 21.12.2016р. у справі № 922/3901/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Горизонт" - без задоволення (вх.№ 2747 від 14.03.2017р.).

В обґрунтування своєї позиції у справі позивач зазначає, що Фермерське господарство "Альфа" є належним користувачем земельної ділянки, право суборенди якої є визначеним та підтвердженим державою фактом, що встановлено господарським судом в межах розгляду справи № 922/5764/15. За таких обставин, зважаючи на положення ст.ст. 189, 316, 321, 328, 392, 775 Цивільного кодексу України, ст. 25 Закону України "Про оренду землі", п.п. "б", "г" статті 95 Земельного кодексу України, на думку позивача, право власності на вирощений та зібраний врожай, який є предметом даного спору, належить Фермерському господарству "Альфа", як законному користувачу спірної земельної ділянки.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив суд скасувати рішення господарського суду Харківської області від 21.12.2016р. у справі №922/3901/16 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив суд рішення господарського суду Харківської області від 21.12.2016р. у справі № 922/3901/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні 23.02.2017р. оголошено перерву до 21.03.2017р. для надання можливості представнику позивача ознайомитись з апеляційною скаргою. Після перерви судове засідання було продовжено.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов'язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи здійснити за відсутності представника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування господарським судом Харківської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 листопада 2014 року між Головним управлінням Держземагентства у Харківській області (орендодавець), та ОСОБА_4 (орендар) було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 28,5403га кадастровий номер :01:001:0409 із земель державної власності сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, яка знаходиться за межами населених пунктів Писарівської сільської ради на території Золочівського району Харківської області.

Зазначений договір оренди землі був зареєстрований Реєстраційною службою Золочівського районного управління юстиції Харківської області 17.11.2014р., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.

30 грудня 2014 року між громадянином України ОСОБА_4 (орендар), який діє на підставі Закону України "Про оренду землі" та договору оренди землі від 12 листопада 2014 року, та фермерським господарством "Альфа" в особі голови ОСОБА_4 (суборендар) було укладено договір суборенди землі, відповідно до умов якого орендар передає, а суборендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 28,5403 га, кадастровий номер :01:001:0409 із земель державної власності сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів Писарівської сільської ради на території Золочівського району Харківської області для ведення фермерського господарства.

Згода орендодавця на надання у суборенду зазначеної земельної ділянки надана 14.01.2015р., за наслідками звернення ОСОБА_4 до Головного управління Держземагентства у Харківській області з заявою від 12.01.2015р. щодо надання згоди на передачу в суборенду ФГ "Альфа" земельної ділянки площею 28,5403 га, кадастровий номер :01:001:0409, право оренди якої належить йому згідно договору оренди землі від 12 листопада 2014 року (право оренди зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 17.11.2014 року, номер запису про інше речове право 7716223).

На дану заяву Головним управлінням 14.01.2015р. за вих.№ 19-10-14-496/0/9-15 надано згоду щодо передачі вищевказаної земельної ділянки площею 28,5403 га (кадастровий номер :01:001:0409), яка розташована за межами населених пунктів Писарівської сільської ради Золочівського району Харківської області, в суборенду Фермерському господарству "Альфа" на умовах, визначених договором оренди землі.

Договір суборенди був зареєстрований Реєстраційною службою Золочівського районного управління юстиції Харківської області 13.03.2015р., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (номер запису про інше речове право 9074451).

Як зазначає позивач, 24.01.2015р. слідчим відділом Золочівського РВ ГУМВС України у Харківській області було внесено відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000054 (ч. 1.ст. 197-1КК України) по факту самовільного зайняття зазначеної земельної ділянки.

Позивач також вказує, що на підставі постанови слідчого СВ Золочівського РВ ГУМВС України у Харківській області від 06.07.2015р., державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Харківської області у період з 13.07.2015р. по 14.07.2015 р. було проведено позапланову перевірку щодо додержання вимог природоохоронного законодавства в частині використання та охорони земельної ділянки, яка знаходиться на території Писарівської сільської ради Золочівського району Харківської області (кадастровий номер :01:001:0409) в діяльності ПСП "Горизонт", за результатами якої було складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами № 75/01-04/02-09. У даному акті зафіксовано, що ПСП Горизонт у порушення вимог ст. 125, 126 Земельного кодексу України самовільно використовує земельну ділянку площею 28,5403 га для ведення власного сільськогосподарського виробництва.

Позивач зазначає, що за зверненням Золочівського РВ ГУМВС України у Харківській області Фермерським господарством "Альфа" було прийнято на зберігання зерно фуражної пшениці у кількості 74,160 тон, зібраної зі спірної земельної ділянки. Разом з тим, на підставі ухвали апеляційного суду Харківської області від 20 серпня 2015 року по справі № 622/888/15-ц, зазначене зерно було повернуто позивачем на відповідальне зберігання до ПСП "Горизонт".

З огляду на вищевикладене, на думку позивача, оскільки фактичне насадження озимої пшениці проводило Приватне сільськогосподарське підприємство "Горизонт", у нього не виникло право власності на ці культури, оскільки відповідач не був належним користувачем земельної ділянки та не мав права проводити посів будь-яких сільськогосподарських культур на визначеній земельній ділянці у 2014 році, а діяв при цьому на власний ризик, не маючи документів на право користування земельними ділянками.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 20 ГК України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Предметом спору у даній справі є визнання права власності на врожай озимої пшениці 2015 року, а, отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Конституції України, Цивільного кодексу України та інших законодавчих актів, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Згідно з ч. 4 ст. 41 Основного закону та ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України раво приватної власності є непорушним та ніхто не може бути позбавлений права власності.

Частина 1 ст. 316 Цивільного кодексу України визначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що позови про визнання права власності спрямовані на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення посягань на належне майно власнику майна за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності.

За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

При цьому, доведенню підлягають наступні факти: обставини, що свідчать про набуття позивачем права власності на спірне майно, тобто створення майна позивачем або набуття ним на підставі договору тощо; наявність спірного майна, тобто його фактичне (природне) існування; володіння позивачем спірним майном.

Так, позов про визнання права власності є речово-правовим, умовами задоволення якого є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності.

Підтвердження в суді права власності або іншого речового права на майно, що складає предмет спору, здійснюється за допомогою спростування у суді установлених фактів або шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншому речовому праві.

Підставою позову є обставини, що підтверджують наявність у позивача права власності чи іншого речового права на майно. Необхідною умовою захисту права власності шляхом його визнання служить підтвердження позивачем своїх прав на майно на підставі предявлених ним правовстановлюючих документів, а також будь-яких інших доказів, що підтверджують приналежність позивачу спірного майна.

Відповідно до п. 2 ст. 20 Господарського кодексу України кожний субєкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених субєктів захищаються шляхом визнання наявності або відсутності прав.

При цьому, вирішуючи спір, необхідно встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом, субєктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також зясувати наявність чи відсутність факту їх погашення або оспорювання, а також яким чином особа, до якої позивачем предявлено позов, порушує права останнього.

Окрім цього, відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від "Про судове рішення" у резолютивній частині рішення має бути остаточна відповідь щодо усіх вимог, які були предметом судового розгляду. При цьому господарські суди повинні зазначати у рішеннях за позовами про витребування майна чи про визнання права власності на майно - найменування майна, місце його знаходження (у спорі про передачу майна), строк виконання відповідних дій та/або про видачу наказу про примусове виконання рішення.

За загальними правилами, встановленими у ст. 189 ЦК України, продукцією, плодами та доходами є все те, що виробляється, добувається, одержується з речі або приноситься річчю. Продукція, плоди та доходи належать власникові речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Частиною другою статті 184 ЦК України визначено, що річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою.

Згідно з ст. 189 ЦК України продукцією, плодами та доходами є все те, що виробляється, добувається, одержується з речі або приноситься річчю. Продукція, плоди та доходи належать власникові речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. (ч.ч. 1 ст. 101 ГПК України).

Як встановлено судовою колегією, на підтвердження права власності на врожай озимої пшениці 2015 року позивачем до матеріалів справи надано копії наступних документів: договір оренди землі від 12.11.2014р., укладений між Головним управлінням Держземагенства у Харківській області та гр. ОСОБА_4, договір суборенди від 30.12.2014р., укладеного між гр. ОСОБА_4 та Фермерським господарством "Альфа", витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію вказаних договорів, лист Відділу агропромислового розвитку Золочівської районної державної адміністрації від 11.11.2016р. № 58 про середньозважену ціну на пшеницю з класу (а.с. 15-26).

Проте, судова колегія зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Організація та ведення обліку зерна, як основного виду продукції сільськогосподарського виробництва при надходженні його з поля на токи сільськогосподарського підприємства і при зберіганні в складських приміщеннях, мають свої особливості, які врегульовані Положенням (стандарт) бухгалтерського обліку 9 "Запаси", затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999р. N 246 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.11.1999р. за N 751/4044.

Так, зібрана комбайнами продукція рослинництва та відправлена до місць тимчасового та постійного зберігання на сільськогосподарських підприємствах (токи, склади, комори та інші) оприбутковується трьома методами, зокрема, оформлюється: 1) реєстр відправки зерна та іншої продукції з поля; 2) путівка на вивезення продукції з поля; 3) талон водія, талон комбайнера та талон бункериста. Підприємство обирає один з методів, виходячи з конкретних умов.

При прийманні зерна на тік або склад його обовязково зважують і оформляють Реєстром приймання зерна вагарем. При цьому шофер передає вагарю талони, отримані ним від комбайнера.

На підставі первинних облікових документів з надходження, вибуття та внутрішнього переміщення зерна ведеться зведений облік на складі сільськогосподарського підприємства (за кількістю) та в бухгалтерії (за кількістю та вартістю), зокрема, за наступними документами: реєстром приймання зерна та іншої продукції, реєстром документів на вибуття продукції, відомістю руху зерна та іншої продукції, актом на сортування і сушіння продукції рослинництва, товарно-транспортною накладною, відомостями, звітом про рух матеріальних цінностей.

Комірник в місцях зберігання по мірі здійснення господарських операцій з надходження, вибуття та внутрішньогосподарського переміщення робить записи у відомості руху зерна та іншої продукції, яку складає щоденно в кінці робочого дня по кожній культурі і сорту. Одночасно після складання відомості завідуючий складом виконує записи до Книги складського обліку чи картки складського обліку матеріалів. Записи в книгу здійснюються на підставі первинних документів на складі (коморі, бригаді) на кожний вид (сорт) зерна, в якій відкриваються окремі сторінки.

Доказів щодо обліку зерна відповідно до будь-якого з методів оприбуткування продукції рослинництва позивачем не надано ні господарському суду першої, ні апеляційної інстанції.

Також, відповідно до ст. 24 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" зерно підлягає зберіганню у зернових складах. Власники зерна мають право укладати договори складського зберігання зерна на зберігання зерна у зернових складах з отриманням складських документів на зерно, а також зберігати зерно у власних зерносховищах. При прийнятті зерна на зберігання зерновий склад зобов'язаний здійснити аналіз його якості.

Фермерське господарство "Альфа" зазначає, що ним вирощено та зібрано врожай озимої пшениці, як законним користувачем спірної земельної ділянки, набутої на законних підставах.

Разом з тим, позивачем не надано до господарському суду першої, ані апеляційної інстанції первинних документів, які б відображали господарські операції щодо збирання та переміщення до зерносховища врожаю відповідної зернової культури, облік зазначеного майна в бухгалтерській документації позивача, з визначенням кількісних та якісних (сукупність споживчих властивостей зерна, які відповідають вимогам державних стандартів, технічних умов, фітосанітарних і ветеринарно-санітарних норм та інших нормативних документів) характеристик, які б надавали можливість виокремити його як окреме майно.

З матеріалів справи також не вбачається, що спірне майно на підставі складських документів на зерно, було передано на зберігання до зернових складів субєкта підприємництва після його збирання.

Як вказує позивач, в межах досудового розгляду по кримінальному провадженню № 0000054 за попередньою правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 1 ст. 197-1 Кримінального кодексу України було встановлено, що слідчим в присутності двох понятих було складено акт зважування від 24.07.2015р., відповідно до якого було зважено зібраний на земельній ділянці, яка передана у користування ФГ "Альфа", урожай пшениці загальною вагою 74176 кг.

Частиною четвертою статті 35 ГПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

З огляду на приписи вищезазначеної норми процесуального закону преюдиціальне значення надається лише вироку суду у кримінальному провадженні. Тому обставини, вказані в інших процесуальних документах у кримінальному провадженні, можуть враховуватися судами при розгляді господарських справ з урахуванням ст. 43 Господарського процесуального кодексу України щодо оцінки доказів, а не ст. 35 Господарського процесуального кодексу України стосовно преюдиційності фактів. При цьому, не мають преюдиціального значення факти, викладені в матеріалах органів досудового розслідування.

Враховуючи вищезазначене, інформація, на яку посилається позивач у якості доказів і яка була отримана правоохоронними органами в ході проведення досудового розслідування у кримінальній справі № 0000054, не є обставинами, які не потребують доказування.

Разом з тим, матеріли даної справи не містять акт зважування для обґрунтування кількості зібраного врожаю озимої пшениці, визнання право власності на який є предметом даного судового спору, що позбавляє можливість суду надати правову оцінку даному документу як належному доказу у справі.

Крім того, Апеляційний суд Харківської області, скасовуючи ухвалу слідчого судді Золочівського районного суду Харківської області від 12.08.2015р. щодо накладення арешту на зерно пшениці вагою 74176 кг в межах розгляду матеріалів №622/888/15-к, дійшов висновку, що наданий до матеріалів вказаної справи акт зважування в розумінні КПК України не є процесуальним документом, а слідчий не є посадовою особою, яка є фахівцем з питань зважування вантажу.

За таких обставин, позивачем не доведено належними доказами існування та кількості спірного врожаю насіння озимої пшениці, зібраного на земельній ділянці, яка є предметом договору суборенди від 30.12.2014р., укладеного між гр. ОСОБА_4 та Фермерським господарством "Альфа".

Крім того, згідно з пунктом б частини 1 статті 95 Земельного кодексу України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію.

Також статтею 25 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що орендар земельної ділянки, зокрема, має право отримувати продукцію і доходи.

Аналогічні положення закріпленні в статті 775 ЦК України, згідно якої наймачеві належить право власності на плоди, продукцію, доходи, одержані ним у результаті користування річчю, переданою у найм.

Отже, право власності на врожай набуває лише власник земельної ділянки або землекористувач. Інші особи можуть набути право власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію, лише якщо таке право передбачено договором з власником земельної ділянки (землекористувачем).

Як було встановлено в господарськими судами в межах судової справи №922/5764/15 між тими ж сторонами, договір суборенди від 30.12.2014р., укладений між гр. ОСОБА_4 та ФГ "Альфа" був зареєстрований Реєстраційною службою Золочівського районного управління юстиції Харківської області 13.03.2015р., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (номер запису про інше речове право 9074451).

Таким чином, керуючись приписами ст. 125 Земельного кодексу України, якою передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та приписами ст. 17 Закону України "Про оренду землі", якою встановлено, що обєкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом судом встановлено, що з 13.03.2015р. між громадянином України ОСОБА_4 (орендар) та Фермерським господарством "Альфа" в особі голови ОСОБА_4 (суборендар) було укладено договір суборенди землі в силу приписів ст. 640 ЦК України та саме з цього моменту вказана особа стала законним землекористувачем земельної ділянки, яка становить предмет договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як зазначає позивач, при проведенні огляду земельної ділянки, отриманої в суборенду, позивачем було встановлено, що на земельній ділянці знаходяться посіви озимої пшениці, що унеможливило використання земельної ділянки ФГ "Альфа". При цьому, позивач наголошує на тому, що дізнався про факт самовільного використання відповідачем земельної ділянки, загальною площею 28,5403 га, кадастровий номер :01:001:0409, наданої йому в суборенду з матеріалів кримінального провадження № 000054 від 24.01.2015 року.

Таким чином, станом на момент укладення зазначеного договору осінньо-посівні роботи вже були проведені відповідачем, проте термін збирання врожаю на спірній земельній ділянці ще не настав, виходячи із сівообороту культури, яка засіяна.

З урахування наведеного, суд приходить до висновку, що засівання земельної ділянки відповідач здійснював до укладення договору суборенди від 30.12.2014р., тобто за відсутності порушення права ФГ "Альфа", як законного землекористувача користувача відповідної земельної ділянки з 13.03.2015р.

У випадку не укладення договору оренди (не продовження його дії на новий строк), суперфіцію або інших правочинів як правових підстав для користування земельною ділянкою з вини користувача настають правові наслідки, передбачені ст.157 ЗК України та Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 19.04.1993р. № 284. Саме такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 14.09.2016р. у справі № 6-2588цс15.

В матеріалах справи відсутні докази, на підтвердження того, що спірна земельна ділянка під час посіву самовільно використовувалась відповідачем по справі, зокрема, акт державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Харківської області, в якому зафіксовано, що ПСП "Горизонт" в порушення вимог ст.ст. 125,126 Земельного кодексу України самовільно використовувало земельну ділянку, надану в суборенду ФГ "Альфа".

Разом з тим, господарськими судами в межах судової справи № 922/5764/15 було встановлено, що акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами № 75/01-04/02-09, в якому зафіксовано, що ПСП Горизонт у порушення вимог ст. 125, 126 Земельного кодексу України самовільно використовує земельну ділянку площею 28,5403 га для ведення власного сільськогосподарського виробництва, не може бути визнаний колегією суддів у якості належного доказу самовільного зайняття спірної земельної ділянки, який мав би бути використаний для розрахунку розміру шкоди, відповідно до приписів ст. 34 ГПК України, оскільки позапланову перевірку щодо дотримання відповідачем вимог земельного законодавства повинна була здійснювати Державна інспекція сільського господарства в Харківській області, а не Державна екологічна інспекція.

Судова колегія також зауважує, що в межах судової справи № 922/5764/15 не досліджувались обставини вирощування та зібрання врожаю озимої пшениці, визнання права власності на яке визначено предметом даного судового розгляду.

Відповідно до п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням викладеного, колегія не погоджується з висновками місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у зв'язку з їх недоведеністю, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження його права власності на предмет спору, а в матеріалах справи відсутній як відповідний вирок суду, так і докази того, що майно, яке було повернуто ПСП "Горизонт", існує та є тим самим майном, яке належить позивачу.

Відповідно до п.п. 1, 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

За наведених підстав, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що господарський суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неправильно застосував норми матеріального права, у звязку з чим апеляційна скарга Приватного сільськогосподарського підприємства "Горизонт" підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Харківської від 21.12.2016р. у справі №22/3901/16 скасуванню, з прийняттям нового рішення, яким в задоволенні позову має бути відмовлено.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 2 ч. 1 ст. 103, п. 4 ч.1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Горизонт" задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 21.12.2016р. у справі №922/3901/16 скасувати.

Прийняти нове рішення.

В задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Фермерського господарства "Альфа" (62210, Харківська область, Золочівський район, село Одноробівка, вул. Тітковка, буд. 60, ) на користь Приватного сільськогосподарського підприємства «Горизонт» 62214, Харківська область, Золочівський район, село Олександрівка, вул. Ломоносова, буд. 19, код ЄДПРОУ 30773510) 5262,79 грн. судових витрат за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Повний текст постанови складено 27.03.2017р.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Камишева