КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2017 р. Справа№ 910/11162/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Дідиченко М.А.

Жук Г.А.

секретар судового засідання Борух А.С.

за участю представників:

від позивача: Бабак Б.С. - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача: не з`явились;

розглянувши апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2016р.

у справі №910/11162/16 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МАРКС. КАПІТАЛ"

до відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України

про відшкодування шкоди у розмірі 11 490,57 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МАРКС.КАПІТАЛ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення 9 599,48 грн. матеріальної шкоди, 393,58 грн. інфляційних втрат, 100,99 грн. 3% річних та 1 396,52 грн. неустойки.

За твердженням позивача, до нього на підставі договору про надання фінансових послуг факторингу № 1/24-02/2014 від 24.02.2014р. перейшло право вимоги до ПрАТ "Страхова компанія "Лафорт" по виплаті страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку - ДТП. При цьому, у зв'язку з ліквідацією ПрАТ "Страхова компанія "Лафорт" та невиплатою останнім суми грошового відшкодування, обов'язок відшкодувати шкоду покладено за законом на Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.10.2016р. у справі №910/11162/16 позов задоволено. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ТОВ "Маркс.Капітал" 9 599,48 грн. відшкодування, 1 396,52 грн. неустойки, 393,58 грн. інфляційних втрат, 100,99 грн. 3% річних та 1 378,00 грн. судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Наводячи підстави, з яких порушено питання про перегляд оскаржуваного рішення, скаржником зазначено про прийняття судом першої інстанції рішення, яке не відповідає нормам матеріального права, а також на невідповідність висновків дійсним обставинам справи.

На думку апелянта, грошові вимоги позивача, які виникли з договору факторингу № 1/24-02/2014 від 24.02.2014р., не є страховим відшкодування, а тому у відповідача відсутні правові підстави для сплати 9 599,48 грн. шкоди на користь ТОВ "МАРКС.КАПІТАЛ".

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2017р. апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), судді: Смірнова Л.Г., Жук Г.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2017р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 15.03.2017р.

Відповідач до судового засідання, що відбулось 15.03.2017р., не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Згідно із п. 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, та, за таких обставин, розгляд справи за відсутності відповідача є можливим.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення позивача, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до змісту страхового акту №02-14/0082, складеного ПрАТ "Страхова компанія "Лафорт", 11.11.2013р. у с. Зелений Мис по вул. Дрогожицькій сталась ДТП за участю ТЗ Hyundai Elantra д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6, внаслідок якої водій автомобіля ТЗ Hyundai Elantra д.н.з. НОМЕР_2 не витримав безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем Hyundai Gets д.н.з. BH7653EC.

Станом на дату настання страхового випадку - ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Hyundai Elantra д.н.з. НОМЕР_1, була застрахована ПрАТ "Страхова компанія "Лафорт" на підставі страхового полісу № АВ/3691610.

ПрАТ "Страхова компанія "Лафорт" було здійснено розрахунок страхового відшкодування, яке підлягає виплаті потерпілій особі - ОСОБА_7, у розмірі 9 599,48 грн.

05.08.2013р. між ФОП ОСОБА_8 (цесіонарій) та ОСОБА_7 (цедент) було укладено договір відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування, відповідно до п. 1 якого цедент відступає цесіонарію, а цесіонарій приймає і зобов'язується оплатити цеденту усі права вимоги, що виникли у цедента у зв'язку із фактом настання ДТП за участю автомобіля Hyundai Elantra, д.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6, відповідальність якого застрахована згідно договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 09.12.2012р., номер полісу АВ/3691610 в ПрАТ "Страхова компанія "Лафорт".

Відповідно до п. 1.1 договору про відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування, внаслідок укладення цього договору цесіонарій займає місце цедента (як кредитора) в зобов'язаннях, що виникли із вищезазначеної ДТП, у тому числі права одержання грошового відшкодування, нанесеного шкоди майну цедента, від винної особи, страхової компанії або від МТСБУ, в передбачених законом випадках.

Згідно з п. 1.2 вказаного договору характеристика права вимоги, що передається цесіонарію цедентом за цим Договором: загальна сума боргу (страхове відшкодування), право вимоги сплати якого передається цедентом, складає 9 599,48 грн.

Пунктом 1.3 договору про відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування передбачено, що зобов'язаними особами є: особа, визнана винною у ДТП особа - ОСОБА_6; страхова компанія - ПрАТ "СК "Лафорт"; Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Відповідно до 2.1 договору про відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування за передані права вимоги до боржника за договором страхування цесіонарій сплачує цементу 2 879,00 грн.

24.02.2014р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (фактором) було укладено Договір про надання фінансових послуг факторингу № 1/24-02/2014 (далі - договір факторингу), в порядку та на умовах якого клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов'язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов'язаннями, що виникли у клієнта з Договору відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування від 24.02.2014р.

Згідно з п. 1.2 договору факторингу в силу цього договору фактор займає місце клієнта (як кредитора) в зобов'язаннях, що виникли із вищезазначеного договору відносно усіх прав клієнта, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі.

Відповідно до п. 1.3 договору факторингу характеристика прав, переданих фактору клієнтом за цим договором: загальна сума боргу становить 9 599,48 грн.

Згідно з п. 1.4 договору факторингу зобов'язаними особами є: особа, визнана винною у ДТП особа - ОСОБА_6; страхова компанія - ПрАТ "СК "Лафорт"; Моторне (транспортне) страхове бюро України у порядку, передбаченому Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до п. 1.5 договору факторингу зобов'язання клієнта перед боржником за основним договором на момент укладення цього Договору клієнтом виконані повністю.

Згідно з п. 2.1 договору факторингу для реалізації фактором придбаних ним прав клієнт передає під час підписання цього Договору наступні документи: засвідчену копію основного договору; пакет документів відповідно до п. 3.1 основного договору.

Пунктом 4.1 договору факторингу встановлено, що за передані права вимоги до боржника за договором факторингу фактор сплачує клієнтові 3 219,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Отже, в силу договору ТОВ "МАРКС.КАПІТАЛ" набуло право грошової вимоги у розмірі 9 599,48 грн до боржників, які визначені у п. 1.4 договору факторингу, а саме: до визнаної винною у ДТП особи - ОСОБА_6, страхової компанії - ПрАТ "СК "Лафорт"; Моторного (транспортного) страхового бюро України у порядку, передбаченому Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Колегією встановлено, що ухвалою від 18.11.2013р. Господарського суду міста Києва порушено провадження у справі №910/20063/13 про банкрутство ПрАТ "Страхова компанія "Лафорт".

ТОВ "МАРКС.КАПІТАЛ", як кредитор, звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про визнання грошових вимог до ПрАТ "Страхова компанія "Лафорт" за договорами факторингу на загальну суму 227 753,48 грн., в тому числі, і за договором №1/24-02/2014 від 24.02.2014р. на суму 9 599,48 грн., що ґрунтуються на невиконаних ПрАТ "Страхова компанія "Лафорт" зобов'язаннях з виплати страхового відшкодування потерпілим за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та про включення до реєстру вимог кредиторів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2014р. у справі №910/20063/13 ТОВ "МАРКС.КАПІТАЛ" визнано кредитором ПрАТ "Страхова компанія "Лафорт", в тому числі, за договором №1/24-02/2014 від 24.02.2014р. на суму 9 599,48 грн.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено підстави звільнення від доказування. Зокрема, господарським процесуальним законодавством визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, розмір грошової вимоги у сумі 9 599,48 грн. та обґрунтованість такої вимоги ТОВ "МАРКС.КАПІТАЛ" до ПрАТ "Страхова компанія "Лафорт" встановлені в ухвалі від 21.05.2014р. Господарського суду міста Києва у справі №910/20063/13, мають преюдиціальне значення і не потребують повторного доказування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" банкрутство - це визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Приписами частинами 1 та 2 статті 41 вказаного закону задоволення вимог кредиторів боржника забезпечує ліквідатор у встановленому цим Законом порядку. Ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та оцінку майна банкрута; аналізує фінансове становище банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу; пред'являє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; має право отримувати кредит для виплати вихідної допомоги працівникам, що звільняються внаслідок ліквідації банкрута, який відшкодовується згідно з цим Законом позачергово за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута; з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю. Виплата вихідної допомоги звільненим працівникам банкрута провадиться ліквідатором у першу чергу за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута, або отриманого для цієї мети кредиту; заявляє в установленому порядку заперечення щодо заявлених до боржника вимог поточних кредиторів за зобов'язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство і є неоплаченими; подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; передає в установленому порядку на зберігання документи банкрута, які відповідно до нормативно-правових документів підлягають обов'язковому зберіганню, на строк не менше п'яти років з дати визнання особи банкрутом; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом.

Частинами 1-3 статті 46 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" після завершення всіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс, до якого, зокрема, додаються: відомості за результатами інвентаризації майна боржника та перелік ліквідаційної маси; реєстр вимог кредиторів з даними про розміри погашених вимог кредиторів. Якщо ліквідатор не виявив майнових активів, що підлягають включенню до складу ліквідаційної маси, він зобов'язаний подати господарському суду ліквідаційний баланс, який засвідчує відсутність у банкрута майна. Якщо за результатами ліквідаційної процедури після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2015р. у справі №910/20063/13 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, ліквідовано банкрута - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Лафорт" та припинено провадження у справі.

Вказаною ухвалою встановлено, що вимоги кредиторів, які визнані судом та включені до реєстру вимог кредиторів, не задоволені, у зв'язку з тим, що ліквідатором не виявлено достатньо майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси для погашення кредиторських вимог.

З огляду на встановлене суд апеляційної інстанції вважає доведеним факт недостатності коштів та майна ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт», яке було учасником Моторного (транспортного) страхового бюро України для задоволення вимог його кредиторів.

Таким чином, станом на момент звернення позивача із даним позовом до господарського суду, його визнано кредитором страхової компанії - банкрута із грошовими вимогами, в тому числі, у розмірі 9 599,48 грн., проте, під час провадження у справі про банкрутство такої особи у неї не було виявлено майна або інших активів, за рахунок яких могли бути задоволені вимоги позивача.

Частиною 1 статті 39 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду заподіяну третім особам.

Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу; в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи; г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону; ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності; д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров'я згідно з чинним законодавством.

Таким чином, в силу Закону МТСБУ відшкодовує шкоду за рахунок коштів фонду захисту потерпілих у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ у двох випадках: визнання страховка банкрутом або ліквідації страховика, а також у випадку недостатності коштів страховика та існування заборгованості за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Враховуючи викладене, судова колегія, погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 9 599,48 грн. шкоди є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Твердження скаржника про те, що позивачем за договором факторингу набуто лише право грошової вимоги до страхової компанії, яку визнано банкрутом, а не права виплати страхового відшкодування, колегією до уваги не приймається з огляду на те, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Тобто, договір факторингу, поєднує в собі ознаки різних договорів: цесії (відступлення права вимоги), кредитування, страхування, застави, поруки, і є окремим видом правочину, який регулюється спеціальними нормами законодавства, а саме Главою 73 ЦК України "Факторинг", Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" тощо.

Аналогічні висновки містяться у постанові Вищого господарського суду України від 11.11.2015р. у справі № 910/11399/15.

В силу договору факторингу фактор займав місце клієнта (як кредитора), і набув належного йому права одержання від боржника, за зобов'язанням сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" грошове зобов'язання - зобов'язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.

Як передбачено ст. 9 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Оскільки ПрАТ "Страхова компанія "Лафорт" не може виконати грошові зобов'язання перед ТОВ "МАРКС.КАПІТАЛ" у зв'язку з ліквідацією цієї страхової компанії та у зв'язку з тим, що під час провадження у справі про банкрутство не було виявлено майна або інших активів ПрАТ "Страхова компанія "Лафорт", за рахунок яких можливо було задовольнити грошові вимоги, обов'язок по відшкодуванню грошових зобов'язань страхової компанії покладається в силу Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

За прострочення виконання грошового зобов'язання позивач нарахував та просив господарський суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) в розмірі 1 396,52 грн. за період з 03.02.2016р.-10.06.2016р.

Згідно з ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Як передбачено пунктом 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки в розмірі 1 396,52 грн. за період з 03.02.2016р.-10.06.2016р. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Розмір та період нарахування визначений правильно та арифметично вірно.

Також, за неналежне виконання грошового зобов'язання позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача 393,58 грн. інфляційних втрат за лютий, березень, квітень 2016 року та 100,99 грн. 3% річних за період з 03.02.2016р.-10.06.2016р.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема із факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016р. у справі № 910/22034/15.

Надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими та арифметично вірними, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 393,58 грн. інфляційних втрат та 100,99 грн 3% річних підлягають задоволенню повністю.

З огляду на встановлене, судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв'язку з чим апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2016р. у справі №910/11162/16 слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладається на апелянта.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2016р. у справі №910/11162/16 - залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2016р. у справі №910/11162/16 - залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/11162/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Дідиченко

Г.А. Жук