РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2017 р. Справа № 902/895/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Розізнана І.В. ,

суддя Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Петрук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача фермерського господарства "Скала" на рішення господарського суду Вінницької області від 23.12.2016 р. у справі №902/895/16

за позовом фермерського господарства "Скала"

до товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ "Поділля"

про визнання права власності на майно вартістю 607 987 грн. 01 коп.

за участю:

представника позивача - Максимчук А.І., довіреність №б/н від 19.10.2016 р.,

представників відповідача - Федорчук М.А., Грабенко А.П.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 23.12.2016 року у справі №902/895/16 (суддя Тварковський А.А.) в позові фермерського господарства "Скала" до товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ "Поділля" про визнання права власності на майно вартістю 607987,01 грн. - відмовлено.

В обґрунтування рішення, суд зазначив, що позивачем не надано доказів не визнання та перешкоджання у здійсненні суб'єктивного права позивача щодо володіння користування та розпорядження своїм майном, що не узгоджується із положеннями ст. 392 ЦК України. Крім того, позивачем під час розгляду справи не надано доказів, що урожай, який є предметом спору взагалі на день розгляду справи існує в природі, при цьому предмет позову заявлено абстрактно, не вказано ані сорту сільськогосподарських культур, ані інших ідентифікуючих ознак. Разом із тим не надано доказів не визнання та перешкоджання у здійсненні суб'єктивного права позивача щодо володіння користування та розпорядження своїм майном, що не узгоджується із положенням ст. 392 ЦК України. Також суд зазначив, що, виходячи із спірних правовідносин, позивач мав би звернутися до суду у спосіб, що визначений ст.212 Земельного кодексу щодо повернення самовільно зайнятих земельних ділянок, а не з позовом про визнання права власності. Водночас передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. У свою чергу невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції позивач, фермерське господарство "Скала" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить суд рішення господарського суду Вінницької області від 23.12.0216 року у справі № 902/895/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що право власності ФГ "Скала" на зібраний урожай заперечується відповідачем, а тому апелянт вважає, що його право підлягає захисту в судовому порядку, відтак посилаючись на положення ст.16, 189, 190, 316, 317, 328, 392, 775 ЦК України, ст.95 ЗК України, просить визнати право власності на зібраний врожай із земельних ділянок, право оренди на які зареєстровано позивачем належним чином у визначеному законодавством порядку.

Апелянт 02.03.2017 року надав суду додаткові письмові пояснення до апеляційної скарги, в яких зазначає, що відповідно до ст. 95 ЗК України, ст. 775 ЦК України відповідач не може набувати право власності на посіви та урожай, на самовільно зайнятих земельних ділянках, в іншому разі це суперечило б положенням закону. Також вказує на правомірність володіння земельними ділянками, тобто на відміну від відповідача на зареєстроване у встановленому законом порядку право оренди на земельні ділянки, з яких урожай насіння кукурудзи та сої останнім правомірно було зібрано.

Відповідач, товариство з обмеженою відповідальності "СФГ "Поділля", подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення господарського суду Вінницької області від 23.12.2016 року у справі №902/895/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, додаткові пояснення до апеляційної скарги, відзиви на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 13.11.2014 року між ФГ "Скала" та ОСОБА_4 укладено договір оренди землі №90 та складено акт приймання-передачі об'єкта оренди (а.с.55-61, т.с.1).

21.08.2014 року між ФГ "Скала" та ОСОБА_5 укладено договір оренди землі №66 та складено акт приймання-передачі об'єкта оренди (а.с.62-68, т.с.1).

21.08.2014 року між ФГ "Скала" та ОСОБА_6 укладено договір оренди землі №65 та складено акт приймання-передачі об'єкта оренди (а.с.69-75, т.с.1).

12.02.2016 року між ФГ "Скала" та ОСОБА_7 укладено договір оренди землі №5-16 та складено акт приймання-передачі об'єкта оренди (а.с.76-81, т.с.1).

21.08.2014 року між ФГ "Скала" та ОСОБА_8 укладено договір оренди землі №69 та складено акт приймання-передачі об'єкта оренди (а.с.82-86, т.с.1).

21.08.2014 року між ФГ "Скала" та ОСОБА_9 укладено договір оренди землі №68 та складено акт приймання-передачі об'єкта оренди (а.с.87-94, т.с.1).

21.08.2014 року між ФГ "Скала" та ОСОБА_10 укладено договір оренди землі №70 та складено акт приймання-передачі об'єкта оренди (а.с.95-100, т.с.1).

Між ФГ "Скала" та ОСОБА_11 укладено договір оренди землі №85 без дати та складено акт приймання-передачі об'єкта оренди (а.с.101-107, т.с.1).

13.12.2014 року між ФГ "Скала" та ОСОБА_12 укладено договір оренди землі №91 та складено акт приймання-передачі об'єкта оренди (а.с.108-113, т.с.1).

01.12.2014 року між ФГ "Скала" та ОСОБА_13 укладено договір оренди землі №50 та складено акт приймання-передачі об'єкта оренди (а.с.114-119, т.с.1).

21.08.2014 року між ФГ "Скала" та ОСОБА_14 укладено договір оренди землі №62 та складено акт приймання-передачі об'єкта оренди (а.с.120-125, т.с.1).

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку проведено державну реєстрацію права оренди ФГ "Скала" на земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1; НОМЕР_2; НОМЕР_3; НОМЕР_4; НОМЕР_5; НОМЕР_6; НОМЕР_7; НОМЕР_8; НОМЕР_9; НОМЕР_10; НОМЕР_11 (а.с. 9-48, т.1).

В матеріалах справи наявні також договори оренди землі від 20.12.2007 року та відповідні акти прийому-передачі земельної ділянки, укладені між селянським фермерським господарством "Поділля" та ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_14, ОСОБА_20, ОСОБА_9, ОСОБА_21, ОСОБА_8, (а.с.5-34, т.2).

Вказані договори зареєстровані у Липовецькій філії ДП "Центр ДЗК" із здійсненням запису у Державному реєстрі земель.

01 травня 2013 року між ТОВ "СФГ "Поділля" та селянським (фермерським) господарством "Поділля" укладено договір про спільну діяльність від №1/01-05/13, відповідно до п.п. 6.1, 6.2 якого ТОВ "СФГ "Поділля" отримало право спільного обробітку земельних ділянок, загальною площею 677,72 га, які розташовані на території Вахнівької сільської ради, Липовецького району, Вінницької області та знаходяться у користуванні ФГ "Поділля".

25.09.2016 року та 29.09.2016 року представники ФГ "Скала" розпочали збір урожаю на території Вахнівської сільської ради Липовецького району Вінницької області на полях №14, 18, 19, 22. Вважаючи незаконними дії ФГ "Скала", товариство з обмеженою відповідальністю "СФГ "Поділля" звернулось до правоохоронних органів із заявами про злочин, в результаті чого було зареєстровано кримінальні провадження за ч.2 ст.186 КК України (а.с.39-40, т.2).

Доводи апеляційної скарги зводяться передусім до того, що оскільки за ФГ "Скала" зареєстроване у встановленому законом порядку право оренди на земельні ділянки з кадастровими номерами: НОМЕР_1; НОМЕР_2; НОМЕР_3; НОМЕР_4; НОМЕР_5; НОМЕР_6; НОМЕР_7; НОМЕР_8; НОМЕР_9; НОМЕР_10; НОМЕР_11, тому урожай - зерно кукурудзи в кількості 89,19 тон та зерно сої в кількості 41,69 тон (загальною вартістю 607987,01 грн.), зібраний саме з вказаних земельних ділянок, належить позивачу на праві приватної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності визначається право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року № 6-1685цс16).

Позов про визнання права власності пред'являється на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача за передбачених законодавством підстав та підтверджується належними та допустимими доказами. З цим кореспондується стаття 11 Цивільного кодексу України, яка визначає підстави виникнення цивільних прав та обов'язків.

Зі змісту ст. 392 ЦК України вбачається, що позов про визнання права власності на майно необхідний позивачеві тоді, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності, у зв'язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів, наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними, а метою подання позову про визнання права власності є усунення невизначеності у суб'єктивному праві, належному особі щодо індивідуально визначеного майна (аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові від 04.04.2011 р. у справі № 25/208-08).

Таким чином, захист права власності шляхом його визнання в судовому порядку можливий за наявності одночасно двох умов: по-перше, це підтвердження в судовому порядку своїх прав на майно шляхом подання належних і достатніх доказів, які достеменно підтверджують факт набуття права власності на законних підставах, і, по-друге, вичерпне спростування доводів третіх осіб, які оспорюють або не визнають право власності позивача.

Згідно зі п. б ч.1 ст.95 Земельного кодексу України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію.

Відповідно до ст. 775 ЦК України наймачеві належить право власності на плоди, продукцію, доходи, одержані ним у результаті користування річчю, переданою у найм.

З наведеного слідує, що для визнання права власності на майно (урожай) в контексті положень ст. ст. 392, 775 ЦК України та ст. 95 Земельного кодексу України необхідна наявність у суб'єкта статусу правомірного землекористувача, тобто правомірність користування земельною ділянкою, на якій здійснюється вирощування сільськогосподарських культур.

Колегією суддів встановлено, що за ФГ "Скала" зареєстроване у встановленому законом порядку право оренди на земельні ділянки з кадастровими номерами: НОМЕР_1; НОМЕР_2; НОМЕР_3; НОМЕР_4; НОМЕР_5; НОМЕР_6; НОМЕР_7; НОМЕР_8; НОМЕР_9; НОМЕР_10; НОМЕР_11.

При цьому колегія суддів зазначає, що позов про визнання права власності є речово-правовим, суд розглядаючи спір про визнання права власності повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Об'єктом цього позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо індивідуально визначеного майна. Підставою ж позову, є обставини, що підтверджують наявність у позивача права власності чи іншого речового права на майно.

За змістом ч.1 ст.184 ЦК України, річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її.

Отже, право власності можна визнати лише на річ, яка якимось чином індивідуалізована, відокремлена від інших речей.

Згідно ч.2 ст.184 ЦК України, річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою; річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

Речі визначені лише родовими ознаками не можливо ідентифікувати з поміж інших таких речей визначених родовими ознаками.

Судом першої інстанції було вірно надано оцінку наданим позивачем доказам, а саме: накладним на придбання насіння кукурудзи, накладним на передачу насіння кукурудзи та сої для посівів, дорожнім листам трактора для обробітку землі та посівів, звітам про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду станом на 01 грудня 2015 року та на 01 грудня 2016 року (а.с.71- 99, т.с.2), та зазначено, що визначити на яких саме земельних ділянках за вказаними документами було здійснено обробіток землі, засівання кукурудзи та сої - не можливо.

Колегія суддів дійшла висновку, що оскільки предметом доказування у даній справі є наявність у позивача права власності на майно, що наділене лише родовими ознаками (вага та вартість), ідентифікувати спірний урожай, а саме зерно кукурудзи в кількості 89,19 тон та зерно сої в кількості 41,69 тон (загальною вартістю 607987,01 грн.), як урожай, зібраний з земельних ділянок, що знаходяться в користуванні позивача, а не з інших земельних ділянок, не можливо, так як вказане майно не можливо вирізнити з поміж інших однорідних (замінних) речей, а тому відповідно неможливо і підтвердити наявність у позивача права власності майно, що є предметом даного спору.

Окрім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, позивачем не надано доказів не визнання та перешкоджання у здійсненні суб'єктивного права позивача щодо володіння користування та розпорядження своїм майном (майно фактично перебувало у володінні позивача та частково було ним продано), що не узгоджується із положенням ст. 392 ЦК України.

Оцінюючи доводи апелянта, які зводяться передусім до вирішення спору між ФГ "Скала" та ТОВ "СФГ "Поділля" щодо законного користування земельними ділянками, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку, виходячи із спірних правовідносин, позивач мав би звернутися до суду у спосіб, що визначений ст.212 Земельного кодексу України щодо повернення самовільно зайнятих земельних ділянок, а не з позовом про визнання права власності. Водночас передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Таким чином, вірним є висновок місцевого господарського суду про те, що невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Вінницької області від 23.12.2016 р. у справі №902/895/16 залишити без змін, апеляційну скаргу позивача фермерського господарства "Скала" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи №902/895/16 повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.