КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2017 р. Справа№ 910/27847/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

За участю представників:

від ДВС: Поліщук В.В. - за дов.

від позивача: Киричук Р.П. - за дов.

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2:Вавдійчук Б.П. - згідно ордеру

розглянувши апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.08.2016

за скаргою Публічного акціонерного товариства «Сбербанк»

на дії державного виконавця та начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі №910/27847/15 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дочірній Банк Сбербанку Росії»

до 1) Приватного акціонерного товариства «Термолайф»;

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд»

про стягнення 5 585 802,08 дол. США, що еквівалентно 121 800 754,81 грн.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дочірній Банк Сбербанку Росії» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Термолайф» (далі, відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд» (далі, відповідач-2) про стягнення з останніх солідарно:

- 31 235 802,08 доларів США, з яких: 2850000,00 доларів США (еквівалентно 62 145 444,15 грн) - прострочена заборгованість за кредитом; 2 735 802,08 доларів США (еквівалентно 59 655 310,66 грн) - прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом;

- 20 273 046,89 грн, з яких: 7 742 408,71 грн - пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом; 12 530 638,18 грн - пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом.

01.12.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ПрАТ «Термолайф», які знаходяться на поточних рахунках.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2015 у справі №910/27847/15 заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову задоволено повністю. З метою забезпечення позову у справі №910/27847/15 накладено арешт на грошові кошти Приватного акціонерного товариства «Термолайф», що знаходяться:

- на рахунку № 5873 (Українська гривня, долар США, Євро, Російський рубль) в ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», МФО 320627;

- на рахунку № 5873 (Українська гривня , долар США, Євро, Російський рубль) в ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», МФО 320627;

- на рахунку № 0697 (Українська гривня, долар США, Євро, Російський рубль) в ПАТ «Європромбанк», МФО 377090;

- на рахунку № 2331 (Українська гривня, долар США, Євро, Російський рубль) в ПАТ «Укрексімбанк» МФО 351618;

- на рахунку № 4400 (Українська гривня, долар США, Євро, Російський рубль) в ПАТ «Укрексімбанк» МФО 322313;

- а також в інших поточних рахунках, відкритих в банківських або в інших кредитно-фінансових установах України, виявлених державним виконавцем у процесі виконання даної ухвали, в межах суми 5 585 802,08 (п'ять мільйонів п'ятсот вісімдесят п'ять тисяч вісімсот дві) доларів США 08 центів, що у гривневому еквіваленті становить 121 800 754,81 (сто двадцять один мільйон вісімсот тисяч сімсот п'ятдесят чотири) грн 81 коп., та 20 273 046,89 (двадцять мільйонів двісті сімдесят три тисячі сорок шість) грн 89 коп.

24.03.2016 через відділ документального забезпечення Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» надійшла скарга на дії державного виконавця та начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі, Скарга; том 2, а.с. 242-243).

Скарга мотивована тим, що Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі, ВДВС) було неправомірно винесено постанову від 24.02.2016 про закінчення виконавчого провадження №49635892 з примусового виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 08.12.2015 у справі №910/27847/15, оскільки, на думку скаржника, вказана постанова була винесена державним виконавцем передчасно, адже ПАТ «Європромбанк» не прийняв до виконання постанов державного виконавця щодо накладення арешту на кошти ПрАТ «Термолайф».

Скаржник зазначив, що 14.03.2016 звернувся до начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зі скаргою на дії державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №49635892 з примусового виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 08.12.2015 у справі №910/27847/15, на що отримав відповідь, що вказана скарга не відповідає вимогам пунктів 3, 4, 6 частини 7 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», а тому буде розглянута в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян». Дії начальника ВДВС в частині не розгляду скарги позивача у передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» порядку, на думку останнього, є неправомірними.

Враховуючи наведене, ПАТ «Сбербанк», вважаючи, що його права порушені, звернувся до суду із вказаною Скаргою, у якій просив визнати неправомірними дії начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Крайчинського С.С. в частині не розгляду скарги ПАТ «Сбербанк» в порядку статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. від 24.02.2016 про закінчення виконавчого провадження ВП №49635892.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2016 у справі №910/27847/15 (том 4, а.с. 247-253) Скаргу Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» на дії державного виконавця та начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено частково.

Визнано неправомірними дії начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Крайчинського С.С. в частині не розгляду скарги ПАТ «Сбербанк» в порядку статті 82 Закону України «Про виконавче провадження».

У задоволенні решти скарги відмовлено.

Ухвала суду в частині відмови у задоволенні Скарги мотивована тим, що ПАТ «Європромбанк» прийняв постанову ВДВС від 10.02.2016 про арешт коштів боржника до виконання, про що надіслав ВДВС лист від 15.02.2016 №004/126/1, а тому державним виконавцем правомірно винесено постанову від 24.02.2016 про закінчення виконавчого провадження. Водночас, суд дійшов висновку, що начальником Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було порушено порядок розгляду скарг, передбачений статтею 82 Закону України «Про виконавче провадження», а тому вимога скаржника про визнання неправомірними дій начальника ВДВС підлягає задоволенню.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (том 5, а.с. 146-148), в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.08.2016 у справі №910/27847/15 скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зазначив, що ПАТ «Сбербанк» було порушено порядок звернення зі скаргою до органу державної виконавчої служби, встановлений статтею 82 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, скаржником не було дотримано вимог, встановлених вказаною статтею до форми скарги. Так, за твердженнями апелянта, у скарзі представником ПАТ «Сбербанк» було перелічено дії державного виконавця з виконання ухвали суду та зазначено незгоду з прийняттям постанови про закінчення виконавчого провадження, але без зазначення норм, які були порушені чи не дотримані державним виконавцем при прийнятті вказаної постанови, що порушує вимоги пункту 4 частини 7 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження». Тому зазначена скарга була розглянута в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян», що відповідає вимогам чинного законодавства України.

Водночас, апелянт наголосив на тому, що на дату прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження від 24.02.2016 постанови ВДВС про арешт коштів боржника були прийняті до виконання всіма банківськими установами, де були відкриті рахунки боржника.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Калатай Н.Ф., судді: Жук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2016 (головуючий суддя Калатай Н.Ф., судді: Жук Г.А., Мальченко А.О.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та зупинено розгляд апеляційної скарги до розгляду Вищим господарським судом України касаційної скарги Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» на постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.10.2016 у цій справі та повернення справи до Київського апеляційного господарського суду.

У зв'язку із перебуванням судді Мальченко А.О. у відпустці, розпорядженням начальника відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2017 №09-52/552/17 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Калатай Н.Ф., судді: Жук Г.А., Агрикова О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2017 апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя Калатай Н.Ф., судді: Жук Г.А., Агрикова О.В., поновлено апеляційне провадження у справі №910/27847/15, розгляд справи призначено на 02.03.2017.

У зв'язку із перебуванням головуючого судді Калатай Н.Ф. на лікарняному, розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 07.03.2017 №09-52/157/17 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.03.2017 прийнято апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.; розгляд справи призначено на 23.03.2017.

23.03.2017 представник ПАТ «Сбербанк» подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.08.2016 у справі №910/27847/15. Також, ПАТ «Сбербанк» наголосив, що відповідач-1 ухиляється від виконання на ухвали Господарського суду міста Києва від 08.12.2015 у справі №910/27847/15 про накладення арешту, оскільки у нього також наявний діючий розрахунковий рахунок в ПАТ «Мегабанк», що свідчить про передчасне закінчення виконавчого провадження.

У судове засідання, призначене на 23.03.2017, представник відповідача-1 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення відповідача-1 про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштового відправлення, з огляду на те, що неявка його представника не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача-1.

Представник ПАТ «Сбербанк» у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити оскаржену ухвалу суду без змін.

Представники апелянта та відповідача-2 у судовому засіданні підтримували доводи, викладені у апеляційній скарзі, просили її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, дійшла висновку, що оскаржена ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до положень частин 2 та 3 статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

За змістом частини 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Як підтверджується матеріалами справи, 09.12.2015 ПАТ «Сбербанк» звернулось до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою від 08.12.2015 про відкриття виконавчого провадження на підставі ухвали Господарського суду міста Києва від 08.12.2015 у справі №910/27847/15 про вжиття заходів до забезпечення позову.

На підставі вказаної заяви головним державним виконавцем ВДВС Рубель І.В. 11.12.2015 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №49635892.

11.12.2015 головним державним виконавцем ВДВС Рубель І.В. було винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках:

на рахунку № 5873 (Українська гривня, долар США, Євро, Російський рубль) в ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», МФО 320627;

на рахунку № 5873 (Українська гривня, долар США, Євро, Російський рубль) в ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», МФО 320627;

на рахунку № 0697 (Українська гривня, долар США, Євро, Російський рубль) в ПАТ «Європромбанк», МФО 377090;

на рахунку № 2331 (Українська гривня, долар США, Євро, Російський рубль) в ПАТ «Укрексімбанк» МФО 351618;

на рахунку № 4400 (Українська гривня, долар США, Євро, Російський рубль) в ПАТ «Укрексімбанк» МФО 322313;

та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, що належать боржнику у межах суми 142 073 801,40 грн.

Листом від 16.12.2015 №12280/4/07-2-6-БТ ПАТ «Сбербанк» повідомило ВДВС про прийняття постанови від 15.12.2015 про арешт коштів боржника до виконання.

24.12.2016 на адресу ВДВС надійшов лист Публічного акціонерного товариства «Європромбанк», в якому останній зазначає, що відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, за кодом 25959484 зареєстроване Публічне акціонерне товариство «Сбербанк», в той час як стягувачем за постановами від 11.12.2015 визначено Публічне акціонерне товариство «Дочірній Банк Сбербанку Росії», тобто найменування останнього було змінено. У зв'язку з викладеним, ПАТ «Європромбанк» просило ВДВС надати постанову про зміну назви виконавчого провадження з метою недопущення порушень вимог законодавства. Аналогічний лист був отриманий ВДВС від ПАТ «Укрексімбанк».

29.12.2015 головним державним виконавцем ВДВС Рубель І.В. винесено постанову про зміну назви сторони виконавчого провадження на підставі частини 5 статті 8 Закону України «Про виконавче провадження».

29.12.2015, у зв'язку зі зміною назви стягувача, головним державним виконавцем ВДВС Рубель І.В. було винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках філії АТ «Укрексімбанк» та ПАТ «Європромбанк» та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, що належать боржнику у межах суми 142 073 801,40 грн.

Листом від 05.01.2016 №068-05/7 ПАТ «Укрексімбанк» повідомило ВДВС про прийняття постанови від 29.12.2015 про арешт коштів боржника до виконання, а також листом від 06.01.2016 № 204-03/8-БТ про залишки коштів на рахунках боржника.

15.01.2016 до ВДВС надійшов лист ПАТ «Європромбанк» від 05.01.2016 №004/004/1, в якому зазначено, що постанова від 29.12.2015 не може бути прийнята банком до виконання у зв'язку з відсутністю постанови про зміну назви сторони, а саме стягувача, у виконавчому провадженні, а також вказано про порушення ВДВС пункту 1.5.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень.

25.01.2016 до ВДВС надійшло клопотання ПАТ «Сбербанк» про подання скарги на банківську установу відповідно до якого скаржник просив ВДВС звернутися до Національного банку України зі скаргою на дії ПАТ «Європромбанк», що пов'язані з неприйняттям до виконання постанови ВДВС від 29.12.2015 про арешт коштів боржника.

10.02.2016 головним державним виконавцем ВДВС Рубель І.В. було винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках ПАТ «Європромбанк» та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, що належать боржнику у межах суми 142 073 801,40 грн.

Також, 10.02.2016 ВДВС звернулося до ПАТ «Європромбанк» із вимогою про надання інформації щодо залишку грошових коштів на рахунках боржника.

12.02.2016 ВДВС звернулося до Національного банку України з листом №20.1/135/8 щодо надання правової оцінки діям посадових осіб ПАТ «Європромбанк» та посприяти вирішенню питання щодо прийняття до виконання постанов ВДВС та арешту коштів боржника з метою виконання ухвали суду.

Листом від 15.02.2016 №004/126/1 ПАТ «Європромбанк» повідомило ВДВС про прийняття до виконання постанови від 10.02.2015 про арешт коштів боржника.

24.02.2016 головним державним виконавцем ВДВС Рубель І.В. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини 1 статті 49, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з виконанням ухвали Господарського суду міста Києва від 08.12.2016 у справі №910/27847/15.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин (далі, Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 5 Закону встановлено, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 49 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Частиною 3 вказаної статті встановлено, що про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ПАТ «Європромбанк» надіслало до ВДВС лист №004/126/1 від 15.02.2016 (том 4, а.с. 232), в якому повідомило про прийняття постанови ВДВС від 10.02.2016 про арешт коштів боржника до виконання.

Відтак, посилання ПАТ «Сбербанк» у Скарзі на те, що ПАТ «Європромбанк» постанови ВДВС про арешт коштів боржника не виконував та не надавав ВДВС жодної інформації щодо їх прийняття до виконання є безпідставними та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Отже, державним виконавцем правомірно прийнято постанову від 24.02.2016 про закінчення виконавчого провадження №49635892.

Водночас, посилання ПАТ «Сбербанк» у відзиві на апеляційну скаргу на передчасне закінчення виконавчого провадження №49635892 з огляду на те, що відповідач-1 ухиляється від виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 08.12.2015 у справі №910/27847/15 про накладення арешту, адже у нього наявний також діючий розрахунковий рахунок в ПАТ «Мегабанк», що підтверджується копією платіжного доручення про сплату судового збору у справі №922/4110/16 (додане до відзиву), не приймаються судом до уваги, оскільки ПАТ «Сбербанк» не доведено існування у ПрАТ «Термолайф» відкритого розрахункового рахунку в ПАТ «Мегабанк» станом на 24.02.2016 (дата прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження).

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

За таких обставин, суд зазначає, що вимога про скасування постанови Відділу державної виконавчої служби не може бути задоволена, оскільки не відповідає способам захисту, передбаченим Законом України «Про виконавче провадження».

Щодо вимоги скаржника про визнання неправомірними дій начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в частині не розгляду Скарги ПАТ «Сбербанк» в порядку, передбаченому статтею 82 Закону України «Про виконавче провадження», суд зазначає наступне.

Як уже зазначалося, відповідно до частини 1 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця подається начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії чи бездіяльність начальника відділу можуть бути оскаржені до вищестоящого органу державної виконавчої служби. Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України розглядає виключно скарги на рішення, дії чи бездіяльність начальників управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі (частина 3 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як вбачається із матеріалів справи, ПАТ «Сбербанк» 04.03.2016 звернувся до начальника ВДВС зі скаргою на дії державного виконавця (том 2, а.с. 244-246), що пов'язані з невиконанням ухвали Господарського суду міста Києва від 08.12.2015 та відсутністю підстав для закінчення виконавчого провадження №49635892 у зв'язку із неотриманням підтвердження прийняття ПАТ «Євробанк» до виконання постанови про арешт коштів ПрАТ «Термолайф», неотриманням підтвердження фактичного арешту грошових коштів у сумі, зазначеній у виконавчому документі.

У свою чергу, начальником ВДВС листом від 14.03.2016 №7156-0-33-16/20.1/135/8 було надано відповідь на вищевказану скаргу, в якій ВДВС зазначило, що скарга не відповідає вимогам пунктів 3, 4, 6 частини 7 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», а тому буде розглянута в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян».

Згідно частини 7 статті 82 Закону скарга у виконавчому провадженні подається у письмовій формі та має містити:

1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається;

2) повне найменування (ім'я) стягувача та боржника, їх місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім'я) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником;

3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина);

4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та норму закону, яку порушено;

5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги;

6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Відповідно до частини 8 статті 82 Закону скарга, подана у виконавчому провадженні начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, розглядається у десятиденний строк з дня її надходження. За результатами розгляду скарги начальник відділу виносить постанову про її задоволення чи відмову, яка в десятиденний строк може бути оскаржена до вищестоящого органу державної виконавчої служби або до суду. Скарга, подана без додержання вимог, викладених у частині шостій цієї статті, розглядається начальником відділу в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян».

Частиною 6 статті 82 Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби можуть бути оскаржені до керівництва органів державної виконавчої служби, якщо їх оскарження передбачено цим Законом.

Враховуючи приписи статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та встановивши, що ПАТ «Сбербанк» при поданні скарги на дії державного виконавця до начальника відділу примусового виконання рішень ДВС України було дотримано порядок подання скарги та вимоги, які ставляться до самої скарги, приходить до висновку, що за вказаних обставин у начальника відділу примусового виконання рішень ДВС України не було достатніх правових підстав для розгляду поданої скарги в порядку Закону України «Про звернення громадян», а не, як того вимагає стаття 82 Закону України «Про виконавче провадження», із винесенням начальником відповідної постанови за результатами розгляду такої скарги.

Доводи ж апелянта з приводу того, що стягувачем при поданні скарги на дії державного виконавця було порушено вимоги частини 7 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», що є підставою для розгляду її за вимогами Закону України «Про звернення громадян», судом відхиляються з огляду на те, що в частині 8 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» міститься виключний перелік підстав, за яких скарга не розглядається за вимогами вказаного Закону, до яких не віднесено порушення скаржником положень частини 7 статті 82 вказаного Закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 29.04.2015 у справі № 905/2532/13 та від 03.06.2015 у справі № 905/2531/13.

За таких обставин, начальником Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України порушено порядок розгляду скарг, передбачений статтею 82 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірними дії начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Крайчинського С.С. в частині не розгляду скарги ПАТ «Сбербанк» в порядку статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», задовольнивши Скаргу ПАТ «Сбербанк» у цій частині.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає оскаржену ухвалу суду в даній справі обґрунтованою та такою, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для її скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105, 106, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.08.2016 у справі №910/27847/15 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.08.2016 у справі №910/27847/15 залишити без змін.

Матеріали справи №910/27847/15 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх