РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/1153/17 15.03.17 р.

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "САГРУЛ"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС"

2) Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України

в місті Києві

про визнання права власності на майно та зобов'язання вчинити дії,

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Грищенко О.М. за довіреністю № б/н від 26.02.2015 р.;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: Руденко Л.В. за довіреністю № 1 від 05.01.2017 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "САГРУЛ" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" та Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві про визнання права власності на майно та зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 27.01.2017 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 06.02.2017 р.

03.02.2017 р. через відділ діловодства суду від відповідача-1 надійшов відзив, в якому, зокрема, останній просить розглядати справу без його участі.

03.02.2017 р. через відділ діловодства суду від відповідача-2 надійшло клопотання про припинення провадження у справі та відзив на позовну заяву.

03.02.2017 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 06.02.2017 р. розгляд справи відкладено на 22.02.2017 р.

15.02.2017 р. через відділ діловодства суду від відповідача-1 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності останнього.

15.02.2017 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшли заперечення на відзив та клопотання відповідача-2.

Ухвалою від 22.02.2017 р. розгляд справи відкладено на 15.03.2017 р.

У судовому засіданні 15.03.2017 р. представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача-2 заперечив проти позову в частині вимог до Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України.

Представник відповідача-1 у судове засідання не з'явився.

У судовому засіданні 15.03.2017 р. оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-2, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

16.10.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "САГРУЛ" (позивачем, Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" (відповідач-1, Продавець) укладено Договір № 17-10-2016 купівлі-продажу автотранспортного засобу (надалі - Договір).

Відповідно до п. 2.1., предметом даного Договору є транспортний засіб марки DAEWOO, модель FSO LANOS TF6963НГ, тип - легковий седан, номер шасі (кузова, рами) - Y6DTF696D8W405446, SUPTF696D8W405446, повна маса - 1540, об'єм двигуна - 1596, тип пального - S (змішане паливо: газ, бензин), колір - бежевий, рік випуску - 2008, державний номерний знак - ВІ8593АТ.

Загальна вартість Товару становить 49 500,00 грн. (п. 2.2. Договору).

Згідно з п. п. 3.3. - 3.6. Договору, факт прийому - передачі товару підтверджується Актом прийому-передачі товару, що підписується уповноваженими представниками сторін після сплати Покупцем на користь Продавця не менш як 5% вартості товару. Ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження Товару переходить до Покупця після передачі Товару та/або підписання відповідних документів, що свідчать про прийом Покупцем Товару. Право власності на Товар переходить до Покупця після сплати Покупцем на користь Продавця не менш як 5% вартості товару (підтверджується відповідними фінансовими документами) та/або після передачі Товару (підтверджується актом прийому-передачі товару). Товар передається Покупцю не пізніше ніж протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту сплати Покупцем на користь Продавця не менш як 5% вартості товару.

Зобов'язанням, згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем-1, 28.10.2016 р. позивач сплатив на рахунок відповідача-1 3 000,00 грн. у якості часткової оплати за авто згідно договору №17-10-2016.

28.10.2016 р. сторони підписали Акт прийому-передачі транспортного засобу згідно Договору №17-10-2016 купівлі-продажу автотранспортного засобу від 17.10.2016 р., згідно якого відповідач-1 передав, а позивач прийняв транспортний засіб марки DAEWOO, модель FSO LANOS TF6963НГ, тип - легковий седан, номер шасі (кузова, рами) - Y6DTF696D8W405446, SUPTF696D8W405446, повна маса - 1540, об'єм двигуна - 1596, тип пального - S (змішане паливо: газ, бензин), колір - бежевий, рік випуску - 2008, державний номерний знак - ВІ8593АТ.

29.11.2016 р. позивач звернувся до відповідача-1 з вимогою №29-1/11 про передачу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

02.12.2016 р. відповідач-1 надав відповідь №257 на вказану вимогу, в якій повідомив про те, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу не може бути передано до сплати позивачем повної вартості товару.

Також, позивач звертався до Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (відповідач-2) із заявою про реєстрацію вказаного транспортного засобу, проте йому було відмовлено в здійсненні такої реєстрації.

За таких обставин, позивач звернувся до суду з вимогами про визнання права власності на транспортний засіб та зобов'язання відповідача-2 здійснити його реєстрацію за позивачем.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно оцінивши зібрані сторонами докази, суд відзначає наступне.

Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Приписами ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

З моменту передачі майна власник набуває право на захист набутої власності передбаченими законом способами, отримує можливість здійснювати правомочності власника щодо володіння, користування та розпорядження майном, на нього переходить тягар власності і ризик випадкової загибелі або пошкодження майна.

Згідно з ч. 4 цієї статті, право власності на майно, що підлягає державній реєстрації, виникає у набувача з моменту державної реєстрації.

До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі статті 396 ЦК. При цьому слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК), а покупець є його законним володільцем.

У пункті 23 вищезазначеної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. роз'яснено, що суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

Крім того, до державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі статті 396 ЦК. При цьому слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК), а покупець є його законним володільцем.

Крім того, виходячи зі змісту частини другої статті 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

При цьому, суд відзначає, що нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу транспортного засобу чинним законодавством України не передбачена.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пунктом 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 р. передбачено, що відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини 1 статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

Так, згідно Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 p. № 1388 (далі - Порядок державної реєстрації автомобілів), для проведення перереєстрації транспортних засобів у разі їх відчуження до сервісних центрів МВС подаються засвідчені підписами сторін, що скріплені печатками, акти приймання-передачі транспортних засобів із зазначенням їх кольору, марки, моделі, року випуску, ідентифікаційних номерів складових частин (далі - реквізити), та документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про дорожній рух" державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування автомобілі, автобуси, самохідні машини, сконструйовані на шасі автомобілів, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, причепи, напівпричепи та мотоколяски. Власники таких транспортних засобів зобов'язані зареєструвати їх протягом десяти діб після придбання, одержання або виникнення підстав, що потребують внесення змін у реєстраційні документи, в органах Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України. Реєстрація майна, на відміну від реєстрації договору, не має правовстановлюючого значення. З такою реєстрацією законодавець не пов'язує виникнення у особи права власності.

У відповідності до пункту 5 вказаної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328, 329 ЦК).

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За правилами ст. 173 ГК України, один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як вбачається з відзиву відповідача-1, що надійшов до суду 03.02.2017 р., ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" вважає, що право власності на спірний транспортний засіб виникає у позивача після повної оплати його вартості.

Таким чином, станом на час розгляду даної справи між позивачем та ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" наявний спір щодо права власності на вищевказаний транспортний засіб.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає доводи відповідача-1 щодо відсутності у позивача права власності на спірний транспортний засіб недоведеними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки, згідно з п. 3.5. Договору, право власності на Товар переходить до Покупця після сплати Покупцем на користь Продавця не менш як 5% вартості товару (підтверджується відповідними фінансовими документами) та/або після передачі Товару (підтверджується актом прийому-передачі товару).

Судом встановлено, що позивачем виконано умови п. 3.5. Договору щодо оплати не менш як 5% вартості товару 28.11.2016 р., і того ж дня транспортний засіб передано позивачу за Актом приймання-передачі.

З урахуванням викладеного, судом встановлено, що позивач набув у власність транспортний засіб марки DAEWOO, модель FSO LANOS TF6963НГ, тип - легковий седан, номер шасі (кузова, рами) - Y6DTF696D8W405446, SUPTF696D8W405446, повна маса - 1540, об'єм двигуна - 1596, тип пального - S (змішане паливо: газ, бензин), колір - бежевий, рік випуску - 2008, державний номерний знак - ВІ8593АТ.

Доводи відповідача-1 про несплату позивачем вартості товару за Договором, суд не приймає до уваги в якості доказів відсутності у позивача права власності на спірний транспортний засіб, та зазначає, що відповідальність сторін за порушення умов Договору встановлена розділом 8.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги про визнання за позивачем права власності на спірний транспортний засіб обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином і у встановленому порядку відповідачем-1, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

Розглянувши позовні вимоги до Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві про зобов'язання зареєструвати транспортний засіб за Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "САГРУЛ", суд встановив наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.10. 2015 р. № 889 "Про утворення територіальних органів з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ", утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ за переліком, у якому міститься Регіональний сервісний центр МВС в м. Києві.

Пунктом 3 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 p. № 1388 передбачено, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів передбачає реєстрацію, накопичення, узагальнення, зберігання і передачу інформації про такі засоби та відомостей про їх власників, які вносяться до Єдиного державного реєстру МВС.

Таким чином, Регіональний сервісний центр МВС в м. Києві являється юридичною особою публічного права та, у спірних правовідносинах, здійснює владні повноваження щодо державного обліку зареєстрованих транспортних засобів, що передбачає реєстрацію, накопичення, узагальнення, зберігання і передачу інформації про такі засоби та відомостей про їх власників, які вносяться до Єдиного державного реєстру МВС.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарським судам підвідомчі серед іншого, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім, зокрема, спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів;

Частинами 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до визначень, наданих п. п. 1, 7 ч. 1 ст. 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Враховуючи вищевикладене, провадження у справі в частині вимог до Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві належить припинити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

За правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд позовних вимог про визнання права власності на транспортний засіб покладається на Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС".

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 43, 33, 43, 49, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Припинити провадження у справі в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "САГРУЛ" до Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві про зобов'язання зареєструвати транспортний засіб.

2. Позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" задовольнити.

Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "САГРУЛ" (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, офіс 23; ) право власності на транспортний засіб марки DAEWOO, модель FSO LANOS TF6963НГ, тип - легковий седан, номер шасі (кузова, рами) - Y6DTF696D8W405446, SUPTF696D8W405446, повна маса - 1540, об'єм двигуна - 1596, тип пального - S (змішане паливо: газ, бензин), колір - бежевий, рік випуску - 2008.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, офіс 23; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "САГРУЛ" (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, офіс 23; ) 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 20.03.2017 р.

Суддя Н.І. Зеленіна