ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2017 р. Справа № 920/653/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А. , суддя Пушай В.І.

секретар судового засідання Кохан Ю.В.

за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - адвоката Турченка С.П. (свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю НОМЕР_1 від 20.09.2007, довіреність б/н від 05.07.2016)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_2, м. Суми (вх. №330 С/3) на рішення Господарського суду Сумської області від 20.12.2016 у справі № 920/653/16

за позовом ОСОБА_2, м. Суми

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сенс", м. Суми

про визнання незаконним рішення загальних зборів учасників товариства, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року до Господарського суду Сумської області із позовом звернувся ОСОБА_2, м. Суми, в якому просив суд визнати незаконним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Сенс", оформлене протоколом загальних зборів учасників ТОВ "Сенс" від 30.03.2015 за № 1 та на підставі якого проведено державну реєстрацію змін до установчих документів ТОВ "Сенс" від 17.04.2015.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 20.12.2016 по справі №920/653/16 (головуючий суддя Жерьобкіна Є.А., суддя Соп"яненко О.Ю., суддя Левченко П.І.) у задоволенні позову відмовлено.

Позивач із даним рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій вважає рішення незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, в зв'язку з чим просить рішення Господарського суду Сумської області від 20.12.2016 у справі №920/653/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та визнати незаконним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Сенс", оформлене протоколом загальних зборів учасників ТОВ "Сенс" від 30.03.2015 за № 1 та на підставі якого проведено державну реєстрацію змін до установчих документів ТОВ "Сенс" від 17.04.2015. Скаржник також звернувся до суду з клопотанням про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 30.01.2017 клопотання позивача про відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження задоволено. Прийнято апеляційну скаргу позивача до провадження. Розгляд скарги призначено на 14 лютого 2017 р. о 12:00 год.

Відповідач надав заперечення по апеляційній скарзі (вх. №1441 від 09.02.2017), в яких вважає, що суд першої інстанції повно і правильно з'ясував усі обставини справи та прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим просить апеляційний господарський суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача, а рішення Господарського суду Сумської області від 20.12.2016 по справі №920/653/16 залишити без змін. Окрім того, в разі відмови в задоволенні апеляційної скарги відповідач просить суд апеляційної інстанції стягнути з позивача понесені відповідачем судові витрати на правову допомогу в сумі 20000,00 грн., на підтвердження чого надав копію платіжного доручення про оплату послуг адвоката, копію договору про надання правової допомоги, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію довідки за ф. 4-ОПП, копію довіреності.

14.02.2017 на електронну адресу Харківського апеляційного господарського суду від уповноваженого представника позивача - ОСОБА_3 надійшло клопотання (вх. № 1646) про відкладення розгляду справи, у зв'язку з об'єктивною неможливістю представника або позивача особисто прийняти участь у судовому засіданні, що призначене на 14.02.2017.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.02.2017 клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд справи відкладено на 28 березня 2017 р. об 11:00 год.

27.03.2017 на електронну адресу Харківського апеляційного господарського суду від уповноваженого представника позивача - ОСОБА_3 надійшло клопотання (вх. № 3312) про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв'язку з неможливістю прибуття позивача (особисто) або його представника в судове засідання 28.03.2017, оскільки представник ОСОБА_3 буде знаходитись у відрядженні з 27.03.2017 по 31.03.2017 у м. Одеса з метою участі у науково-практичній конференції «Землевпорядкування та перспективи розвитку земельного законодавства України», що підтверджується копією наказу №5 від 24.03.2017, підписаного директором НВП «Геоінформаційні технології», а ОСОБА_2 не має юридичної освіти та самостійно не зможе сформулювати свою правову позицію захисту.

Розглянувши заявлене уповноваженим представником позивача клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні, оскільки в даному випадку неявка позивача або його представника в засідання суду апеляційної інстанції 28.03.2017 не перешкоджає перегляду прийнятого у даній справі рішення в апеляційному порядку, а справа може бути розглянута без їх участі у ній матеріалами і наведеними позивачем в апеляційній скарзі доводами. Додаткових пояснень по суті спору, окрім зазначених в апеляційній скарзі, позивачем суду апеляційної інстанції не надано.

Крім того, згідно зі статтею 4 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вирішує господарські справи на підставі Конституції України, Господарського процесуального кодексу.

У відповідності до статті 4-2 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до положень статті 77 Господарського процесуального кодексу України передбачена можливість відкладення розгляду справи за умови наведення обставин, які перешкоджають розгляду справи в даному судовому засіданні, але можуть бути усунуті до наступного судового засідання.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Проте наведені позивачем обставини в даному випадку є такими, що не перешкоджають розгляду справи в даному судовому засіданні 28.03.2017 по суті. При цьому, як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ухвалу про відкладення розгляду справи отримано позивачем завчасно 21.02.2017.

Разом з цим, судом апеляційної інстанції прийнято до уваги, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

Враховуючи те, що розгляд справи судом апеляційної інстанції вже відкладався і саме за аналогічним клопотанням позивача, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подати докази в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів, враховуючи обмежені процесуальні строки апеляційного розгляду справи, встановлені статтею 102 Господарського процесуального кодексу України, а також відсутність клопотань з боку сторін спору щодо продовження цього строку, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи поза межами двомісячного строку, визначеного процесуальним законом.

Відповідно до статті 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з частинами 1, 2 статті 101 та пункту 7 частини 2 статті 105 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У постанові мають бути зазначені: обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, з огляду на нижченаведене.

Як свідчать матеріали справи, обґрунтовано встановлено судом першої інстанції та підтверджується в ході апеляційного розгляду справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сенс" було зареєстроване згідно з рішенням виконкому Сумської міської ради народних депутатів № 117 від 16.04.1992, про що Товариству видано свідоцтво про державну реєстрацію № 432-ЛТД від 22.04.1992 (том 1 аркуш справи 22).

Згідно з протоколом № 1 засідання ради учасників Товариства від 08.06.1992, учасниками Товариства прийнято рішення про введення до складу учасників ОСОБА_2. Даним рішенням зобов'язано ОСОБА_2 внести до статутного фонду Товариства 6000 руб. (том 2 аркуш справи 64).

Відповідно до протоколу № 1 засідання ради учасників Товариства від 25.05.1995, збільшено статутний фонд товариства до 1 000 000 000 крб., розподілено статутний фонд Товариства між учасниками (розмір вкладу ОСОБА_2 - 80000000 крб., кількість голосів - 8), зобов'язано останніх додатково внести у статутний фонд в термін 1 рік грошові кошти, в тому числі ОСОБА_2 в розмірі 23400000 крб. (том 2 аркуші справи 67-70).

Відповідно до Статуту Товариства, затвердженого рішенням учасників від 25.05.1995, для забезпечення діяльності товариства за рахунок паїв його засновників створюється статутний фонд у розмірі 1 000 000 000 крб., що складає 100% статутного фонду, ОСОБА_2 є учасником Товариства та відповідно до пункту 6 Статуту вносить до статутного фонду товариства пай в сумі 80000000 крб.

Згідно з доповненнями та змінами до Статуту ТОВ "Сенс", затвердженими протоколом зборів засновників № 2 від 25.11.1999, зареєстрованими відділом державної реєстрації суб'єктів підприємницької діяльності Сумської міської ради за № 4559 від 30.11.1999, пункти 5.1., 1.4. статті 1 та стаття 6 Статуту викладені в редакції, згідно з якою створюється статутний фонд у розмірі 10000,00 грн., що складає 100% статутного капіталу, ОСОБА_2 є учасником Товариства та вносить до статутного фонду товариства вклад у сумі 800,00 грн.

Відповідно до редакції Статуту ТОВ "Сенс", затвердженого загальним зборами учасників ТОВ "Сенс", що оформлені протоколом № 2 від 03.02.2012 (том 2 аркуші справи 163-164, 167-175), учасниками Товариства є ОСОБА_4, яка володіє 18,5% статутного капіталу товариства (1850 грн.), ОСОБА_5, який володіє 42,5% статутного капіталу товариства (4250 грн.), ОСОБА_6, який володіє 8% статутного капіталу товариства (800 грн. 00 коп.), ОСОБА_7, яка володіє 8 % статутного капіталу товариства (800 грн. 00 коп.), ОСОБА_2, який володіє 8 % статутного капіталу товариства (800 грн. 00 коп.), ОСОБА_8, який володіє 15 % статутного капіталу товариства (1500 грн. 00 коп.).

30.03.2015 Загальними зборами учасників ТОВ "Сенс", що оформлені протоколом № 1 (том 2 аркуші справи 189-190), за участю ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_8, що володіють у сукупності 92 % статутного капіталу, з питання порядку денного - виключення учасника ОСОБА_2 зі складу учасників ТОВ "Сенс", розподілі частки виключеного учасника та внесення відповідних змін до статуту Товариства, вирішено виключити ОСОБА_2 зі складу учасників товариства, частку виключеного учасника залишити за Товариством та затвердити відповідні зміни до Статуту Товариства, на тій підставі, що на момент проведення зборів учасник ТОВ "Сенс" ОСОБА_2 не виконав свого обов'язку із внесення додаткового вкладу до статутного капіталу Товариства та на неодноразові прохання внести відповідну частку вкладу не відреагував.

Відповідну державну реєстрацію змін до установчих документів проведено державним реєстратором 17.04.2015 (номер запису 1032ю0) (том 2 аркуші справи 191-192).

Відповідно до положень статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями статті 98 Цивільного кодексу України рішення загальних зборів може бути оскаржене учасником товариства до суду.

За змістом положень пункту 4 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України, статті 167 Господарського кодексу України, статті 2 Закону України "Про акціонерні товариства" сторонами у корпоративному спорі є: 1) юридична особа та її учасник (засновник, акціонер, член), у тому числі учасник, який вибув; 2) учасники (засновники, акціонери, члени) юридичної особи.

Учасник, який вибув зі складу юридичної особи, може бути стороною корпоративного спору, зокрема про визнання недійсними рішень про виключення його зі складу юридичної особи, а також про визнання недійсними інших рішень юридичної особи, якщо ці рішення прийняті в період до виходу (виключення) учасника, а відповідні вимоги обґрунтовуються порушенням його корпоративних прав на момент прийняття такого рішення.

Звертаючись до господарського суду із позовом у даній справі про визнання незаконним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Сенс", оформлене протоколом № 1 від 30.03.2015, позивач - ОСОБА_2 обґрунтував свої вимоги тим, що він не приймав участі в цих зборах Товариства, оскільки не був повідомлений про їх проведення, а тому вважає свої права, як учасника ТОВ, щодо участі в управлінні справами Товариства, порушеними.

У зв'язку із вказаним, позивач також вважає, що оскільки він був позбавлений можливості взяти участь у загальних зборах 30.03.2015, тому не мав передбаченої статтею 61 Закону України "Про господарські товариства" можливості ознайомитись з порядком денним загальних зборів, внести свої пропозиції та зауваження щодо порядку денного, вимагати розгляду додаткових питань на загальних зборах, в зв'язку з чим був позбавлений права вимагати розгляду поставленого ним питання, а також права на подання зауважень та заперечень щодо питання про обрання директора товариства з внесення змін до установчих документів, вирішення яких безпосередньо стосується прав позивача, як учасника Товариства.

У пункті 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" від 25.02.2016 №4 роз'яснено, що господарським судам під час вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин, слід враховувати приписи статті 1 Господарського процесуального кодексу України та з'ясовувати наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного права або законного інтересу у правовідносинах, на захист яких подано позов, а також питання про наявність чи відсутність факту їх порушення, невизнання або оспорювання.

Пункти 2.12. та 2.13. зазначеної Постанови Пленуму містять роз'яснення про те, що підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути:

- невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства;

- порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів;

- позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах.

Під час розгляду відповідних справ господарські суди також мають враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів юридичної особи, є підставами для визнання недійсними прийнятих ними рішень.

Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв'язку з порушенням прямих вказівок закону є, зокрема:

- прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення або у разі неможливості встановлення наявності кворуму (статті 59 та 60 Закону України "Про господарські товариства").

- прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного, на розгляд яких не було отримано згоди усіх присутніх на загальних зборах (частина п'ята статті 61 Закону України "Про господарські товариства").

Під час вирішення питання про недійсність рішень загальних зборів у зв'язку з іншими порушеннями, допущеними під час їх скликання та проведення, господарський суд повинен оцінити, як ці порушення вплинули на прийняття загальними зборами відповідного рішення.

Надаючи правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи, суд першої інстанції виходив з того, що за приписами статті 58 Закону України "Про господарські товариства" вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників.

Згідно зі статтею 59 Закону України "Про господарські товариства" до компетенції зборів товариства з обмеженою відповідальністю крім питань, зазначених у пунктах "а", "б", "г - ж", "и - й" статті 41 цього Закону, належить: а) встановлення розміру, форми і порядку внесення учасниками додаткових вкладів; б) вирішення питання про придбання товариством частки учасника; в) виключення учасника з товариства; г) визначення форм контролю за діяльністю виконавчого органу, створення та визначення повноважень відповідних контрольних органів. З питань, зазначених у пунктах "а", "б" статті 41 цього Закону, а також при вирішенні питання про виключення учасника з товариства рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосують учасники, що володіють у сукупності більш як 50 відсотками загальної кількості голосів учасників товариства. З решти питань рішення приймається простою більшістю голосів.

Порядок скликання загальних зборів учасників ТОВ регулюється приписами частини п'ятої статті 61 Закону України "Про господарські товариства" та установчими документами товариства. На відносини, пов'язані із скликанням зборів учасників ТОВ, не поширюються положення, що регулюють порядок скликання загальних зборів акціонерів, у тому числі розміщення повідомлення про скликання зборів у засобах масової інформації.

Згідно з положеннями частини п'ятої статті 61 Закону України "Про господарські товариства" про проведення загальних зборів ТОВ учасники повідомляються передбаченим статутом способом із зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного.

Згідно зі статтею 60 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення загальних зборів) загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 60 відсотками голосів. Брати участь у зборах з правом дорадчого голосу можуть члени виконавчих органів, які не є учасниками товариства. Учасники зборів, які беруть участь у зборах, реєструються з зазначенням кількості голосів, яку має кожний учасник. Цей перелік підписується головою та секретарем зборів. Будь-хто з учасників товариства з обмеженою відповідальністю вправі вимагати розгляду питання на загальних зборах учасників за умови, що воно було ним поставлено не пізніш як за 25 днів до початку зборів.

У випадках, передбачених установчими документами або затвердженими товариством правилами процедури, допускається прийняття рішення методом опитування. У цьому разі проект рішення або питання для голосування надсилається учасникам, які повинні у письмовій формі сповістити щодо нього свою думку. Протягом 10 днів з моменту одержання повідомлення від останнього учасника голосування всі вони повинні бути проінформовані головою про прийняте рішення.

Статтею 88 Господарського кодексу України, статтею 10 закону України "Про господарські товариства" передбачено право учасників господарського товариства брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах.

За приписами частини першої статті 143 Цивільного кодексу України та частини першої статті 4 Закону України "Про господарські товариства", установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю є статут.

Пунктом 6.1.11. Статуту ТОВ "Сенс", затвердженого загальним зборами учасників, оформлених протоколом № 2 від 03.02.2012, передбачено те, що з усіх питань, які віднесені до компетенції загальних зборів товариства, допускається прийняття рішення методом опитування. У цьому разі проект рішення або питання для голосування надсилається учасникам, які повинні у письмовій формі сповістити щодо нього свою думку. Протягом 10 днів з моменту одержання повідомлення від останнього учасника голосування всі вони повинні бути проінформовані головою про прийняте рішення.

Місцевим господарським судом обґрунтовано встановлено, що оспорюване позивачем рішення загальних зборів, яке оформлене протоколом №1 від 30.03.2015 прийнято одноголосно учасниками товариства, що володіють у сукупності 92% загальної кількості голосів учасників товариства, методом опитування у відповідності з пунктом 6.1.11. Статуту ТОВ "Сенс".

За поясненнями учасників Товариства - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_7, місцевим господарським судом також встановлено, що оспорюване позивачем рішення про його виключення зі складу учасників ТОВ відбулося у відповідності до пункту 6.1.11 діючої на той час редакції Статуту товариства, а саме: кожному учаснику директор товариства вручив проект рішення (протоколу) про виключення ОСОБА_2 зі складу учасників, у зв'язку з несплатою внеску до статутного капіталу товариства, кожен з учасників підписав проект цього рішення (протоколу) та віддав директору товариства, після погодження проекту рішення з усіма учасниками був складений відповідний протокол про виключення позивача зі складу учасників ТОВ "Сенс", який було підписано всіма учасниками без жодних заперечень та передано директору товариства для внесення відповідних змін до статуту товариства.

Надані ще одним учасником ТОВ "Сенс" - ОСОБА_8 пояснення, в яких останній вказав на те, що всупереч статті 60 Закону України "Про господарські товариства" жодних загальних зборів учасників ТОВ "Сенс" 30.03.2015 не відбувалось, і ніяких проектів рішення або питання для голосування керівництвом (правлінням) ТОВ "Сенс" не надсилалось, спростовуються наявним у справі протоколом № 1 від 30.03.2015, який підписаний цим учасником ТОВ "Сенс" - ОСОБА_8 без жодних зауважень та заперечень.

Таким чином, оскільки в Статуті ТОВ "Сенс" учасники товариства передбачили можливість прийняття рішення методом опитування з усіх питань, що віднесені до компетенції загальних зборів товариства, що узгоджується з приписами статей 60, 64 Закону України "Про господарські товариства", колегія суддів апеляційної інстанції повністю погоджуючись із висновками місцевого господарського суду, вважає доводи позивача про його неповідомлення щодо проведення загальних зборів та порушення вимог статті 61 Закону України "Про господарські товариства", як на підставу для визнання незаконним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Сенс", оформленого протоколом загальних зборів учасників ТОВ "Сенс" від 30.03.2015 за № 1, необґрунтованими. При цьому, позивачем в порядку статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції жодним чином не доведено, що вказане могло вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення.

Що стосується вимог позивача про визнання незаконним по суті рішення загальних зборів учасників ТОВ "Сенс", оформленого протоколом загальних зборів учасників ТОВ "Сенс" № 1 від 30.03.2015, яким у зв'язку з невиконанням обов'язку щодо внесення додаткового вкладу, ОСОБА_2 було виключено зі складу учасників ТОВ "Сенс", колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про господарські товариства" господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарськими товариствами цим Законом визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об'єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку. До господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства..

Як визначено частиною першою статті 50 Закону України "Про господарські товариства" товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами.

Згідно зі статтею 144 Цивільного кодексу України, статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю складається із вкладів його учасників. Розмір статутного капіталу дорівнює сумі вартості таких вкладів.

Не допускається звільнення учасника товариства з обмеженою відповідальністю від обов'язку внесення вкладу до статутного капіталу товариства, у тому числі шляхом зарахування вимог до товариства.

Законодавець врегулював питання щодо строку сплати статутного капіталу (внесення вкладів до статутного капіталу) учасниками ТОВ, обмеживши його одним роком з дня державної реєстрації ТОВ (абзац перший частини третьої статті 144 Цивільного кодексу України, частина перша статті 52 Закону України "Про господарські товариства").

Так, частиною другою статті 52 Закону України "Про господарські товариства" передбачено: якщо учасники до закінчення першого року з дня державної реєстрації товариства не внесли (не повністю внесли) свої вклади, загальні збори учасників приймають одне з таких рішень: про виключення із складу товариства тих учасників, які не внесли (не повністю внесли) свої вклади, та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі; про зменшення статутного капіталу та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі; про ліквідацію товариства.

У мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 05.02.2013 № 1-рп/2013 підкреслено імперативність норм, закріплених у частині третій статті 144 Цивільного кодексу України і частині другій статті 52 Закону "Про господарські товариства", якими передбачено дії, які належить вживати господарському товариству в разі невнесення (неповного внесення) учасниками своїх вкладів до закінчення встановленого річного строку, зокрема, загальні збори учасників приймають одне з таких рішень: про виключення зі складу товариства тих учасників, які не внесли (не повністю внесли) свої вклади, та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі; про зменшення статутного капіталу та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі; про ліквідацію товариства.

Відповідно до статті 64 Закону України "Про господарські товариства" учасника товариства з обмеженою відповідальністю, який систематично не виконує або неналежним чином виконує обов'язки, або перешкоджає своїми діями досягненню цілей товариства, може бути виключено з товариства на основі рішення, за яке проголосували учасники, що володіють у сукупності більш як 50 відсотками загальної кількості голосів учасників товариства. При цьому цей учасник (його представник) у голосуванні участі не бере.

Згідно з приписами статті 117 Цивільного кодексу України учасники господарського товариства зобов'язані: 1) додержуватися установчого документа товариства та виконувати рішення загальних зборів; 2) виконувати свої зобов'язання перед товариством, у тому числі ті, що пов'язані з майновою участю, а також робити вклади (оплачувати акції) у розмірі, в порядку та засобами, що передбачені установчим документом; 3) не розголошувати комерційну таємницю та конфіденційну інформацію про діяльність товариства. Учасники господарського товариства можуть також мати інші обов'язки, встановлені установчим документом товариства та законом.

Згідно з положеннями статті 52 Закону України "Про господарські товариства", які діяли станом на 08.06.1992 (дата введення ОСОБА_2 до складу учасників товариства), станом на 25.05.1995 (протокол № 1 від 25.05.1995 про розподіл часток та зобов'язання внести додаткові вклади) та діють на даний час, учаснику товариства з обмеженою відповідальністю, який повністю вніс свій вклад, видається свідоцтво товариства.

Як вже було вказано вище, Загальними зборами учасників ТОВ "Сенс", що оформлені протоколом № 1 від 30.03.2015, вирішено виключити ОСОБА_2 зі складу учасників товариства, частку виключеного учасника залишити за Товариством та затвердити відповідні зміни до Статуту Товариства, з тих підстав, що на момент проведення зборів, учасник ТОВ "Сенс" ОСОБА_2 не виконав свого обов'язку із внесення додаткового вкладу до статутного капіталу Товариства.

Згідно з пунктом 4.24. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" від 25.02.2016 № 4 під час вирішення спорів, пов'язаних з виключенням учасників з господарських товариств, господарським судам слід враховувати, що прийняття рішення про виключення учасника з господарського товариства законом віднесено до компетенції загальних зборів учасників цих товариств, а не суду. Виключення учасника з товариства судом є втручанням у господарську діяльність товариства, а тому суд не має права брати на себе функції органів управління товариством; суд перевіряє обґрунтованість та законність прийняття рішення про виключення учасника у разі подання ним позову про визнання такого рішення недійсним.

У рішенні загальних зборів про виключення учасника з господарського товариства повинні міститися обґрунтовані причини такого виключення і зазначено, які саме факти невиконання статутних обов'язків стали підставою для виключення учасника з товариства, в чому полягає систематичність невиконання учасником товариства його обов'язків, якими саме діями (бездіяльністю) учасник перешкоджає досягненню цілей товариства. Відсутність відповідних відомостей у рішенні про виключення учасника з товариства може бути підставою для визнання зазначеного рішення недійсним за позовом такого учасника.

Під час вирішення питання про наявність факту перешкоджання учасником своїми діями досягненню цілей товариства необхідно встановити, що поведінка учасника суттєво ускладнює діяльність товариства чи робить її практично неможливою.

Господарські суди повинні перевірити фактичні обставини, що були підставою для виключення учасника товариства, а також дослідити питання щодо дотримання вимог законодавства та установчих документів під час скликання та проведення відповідних загальних зборів.

Зі змісту оспорюваного рішення загальних зборів про виключення ОСОБА_2 зі складу учасників Товариства вбачається, що причинами такого висновку вищого органу управління ТОВ "Сенс", стало невиконання ОСОБА_2 статутних обов'язків, а саме: невнесення ним додаткового вкладу до статутного капіталу Товариства.

За правовою оцінкою як суду першої, так і апеляційної інстанції, Рішення загальних зборів, яке оформлене протоколом № 1 від 30.03.2015, було прийнято на законних підставах, повноважним органом Товариства, у зв'язку із невиконанням позивачем обов'язку щодо внесення додаткового вкладу до статутного капіталу Товариства, що стало підставою для виключення цього учасника відповідно до статті 52 Закону України "Про господарські товариства".

Крім цього, під час вирішення питання про наявність факту перешкоджання учасником своїми діями досягненню цілей товариства судами встановлено, що факт невнесення позивачем свого вкладу, перешкоджав подальшій господарській діяльності відповідача, а саме за відсутності коштів на забезпечення діяльності товариства щодо оформлення майнових прав, товариство не могло збільшити свій статутний капітал до його внесення у повному обсязі всіма учасниками.

З матеріалів справи, в тому числі із досліджених при розгляді спору по суті копій матеріалів реєстраційної справи (том 2 аркуші справи 3-208), судом першої інстанції обґрунтовано встановлено відсутність документів, що підтверджують сплату позивачем внеску до статутного капіталу Товариства у повному обсязі, в тому числі первинних документів, які б засвідчували здійснення господарської операції з прийняття від позивача (перерахування позивачем) коштів до статутного капіталу товариства у розмірі, що відповідає 8% статутного капіталу.

Жодних доказів на спростування даного висновку суду першої інстанції позивач до апеляційного господарського суду не надав. Документи, які б підтверджували внесення ОСОБА_2 свого вкладу до статутного капіталу Товариства, як-то: квитанції про сплату внеску, прибутковий касовий ордер, свідоцтво товариства, тощо, у справі не містяться.

У своїй апеляційній скарзі позивач зазначає, що згідно даних звітності ТОВ "Сенс", зокрема балансів за 2013 - 2015 роки, які є складовою частиною фінансового звіту підприємства, а також реєстраційної картки, поданої ТОВ "Сенс" 30.11.1999, були відсутні відомості щодо наявності заборгованості учасників Товариства.

Однак вказані твердження спростовуються фактами, що знайшли своє підтвердження в матеріалах справи та рішенні суду.

Дані балансу є фінансовою звітністю підприємства і не містять інформації щодо сум, дат внесення кожним з учасників своїх вкладів до статутного капіталу, а отже ці документи не можуть бути належними доказами обставин, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, а саме внесення ним своєї частки до статутного капіталу в повному обсязі.

Більш того, в матеріалах справи міститься довідка ТОВ "Сенс" вих. № 32 від 12.12.2016 (том 3 аркуш справи 37), відповідно до якої за даними бухгалтерського обліку Товариства, ОСОБА_2 не вносив до статутного капіталу (фонду) Товариства вступний внесок у розмірі 6000,00 крб. згідно протоколу № 1 від 08.06.1992 та додатковий внесок у розмірі 23400000,00 крб. згідно протоколу № 1 від 25.05.1995, у зв'язку з чим копії відповідних документів у ТОВ "Сенс" відсутні.

Щодо відсутності в балансах ТОВ "Сенс" станом на 1 січня 2013, 2014, 2015 років в рядку 360 балансу даних щодо неоплаченого капіталу, колегія суддів апеляційної інстанції приймає до уваги аргументовані доводи відповідача про те, що в статті "статутний капітал" (рядок 300 балансу) в балансах Відповідача 2013-2015 років була вказана сума фактично здійсненого учасниками внеску до статутного капіталу підприємства (4400,00 грн.), а незафіксований розмір статутного капіталу, який станом на дату складання балансів згідно статуту, складав 10000,00 грн. Отже, саме тому заборгованість по внескам учасників до статутного капіталу в балансі не відображалась. Зазначені обставин не спростовані позивачем.

Позивач також підтверджує факт внесення ним вкладу тим, що при зміні (конвертації) грошових вкладів учасників у гривню та внесенні відповідних змін до статуту, в реєстраційній картці вклад позивача визначено в розмірі 800,00 грн. і це відповідає розміру його частки.

Однак вказані доводи є безпідставними, оскільки в реєстраційній картці вказується номінальна, визначена статутом частка учасника, а не фактично внесена ним сума, в зв'язку з чим інформаційні дані реєстраційної картки не є належними доказами на підтвердження факту сплати позивачем відповідного внеску до статутного капіталу Товариства у повному обсязі.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Проте позивач, заявивши вимоги про визнання незаконним рішення загальних зборів про його виключення, не довів жодними належними та допустимими доказами неправомірність оспорюваного ним рішення загальних зборів Товариства, у тому числі не підтвердив відсутність правових підстав, які стали основою для його прийняття. Належні та допустимі докази, які б у повній мірі підтверджували внесення позивачем своєї частки до статутного капіталу ТОВ "Сенс" в повному обсязі, ним не надані.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання незаконним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Сенс", оформленого протоколом загальних зборів учасників ТОВ "Сенс" від 30.03.2015 за № 1, та на підставі якого проведено державну реєстрацію змін до установчих документів ТОВ "Сенс" від 17.04.2015.

Доводи скаржника не спростовують законні і обґрунтовані висновки місцевого господарського суду, що викладені у рішенні.

Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Інші доводи апеляційної скарги позивача колегія суддів апеляційної інстанції визнає такими, що не впливають на висновки суду першої інстанції по суті спору.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом України.

Повторно розглянувши дану справу в межах наданих суду апеляційної інстанції повноважень, колегія суддів дійшла висновку, що при розгляді даної справи суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та не припустився порушень норм процесуального права, якими закріплено та визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходить при вирішенні даної справи. Наслідком виконання зазначених процесуальних дій є прийняття Господарським судом Сумської області цілком законного та обґрунтованого рішення у даній справі. Висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, в зв'язку з чим рішення Господарського суду Сумської області від 20.12.2016 у справі № 920/653/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і правові підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а тому згідно вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтями 105, 110 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, м. Суми залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Сумської області від 20.12.2016 у справі №920/653/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Барбашова С.В.

Суддя Істоміна О.А.

Суддя Пушай В.І.