КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2017 р. Справа№ 910/18622/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Мальченко А.О.

за участі секретаря судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача 1: Мельник Б.О. довіреність № 118 від 15.01.16

від відповідача 1: Борисов О.С. довіреність № 234 від 30.10.16

від відповідача 2: не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "ТММ-Енергобуд"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14 грудня 2016 року

у справі № 910/18622/16 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "ТММ-Енергобуд"

до 1. Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро - Топ"

про визнання недійсним договору поруки, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "ТММ-Енергобуд" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" та ТОВ "Агро-Топ" про визнання недійсним Договору поруки № 7.6-90/П-3 від 26.12.2013 р.(а.с. 8-15).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14 грудня 2016 року у справі № 910/18622/16 у задоволенні позову ПрАТ "ТММ-Енергобуд" відмовлено (а.с. 179-190).

30 грудня 2016 року ПрАТ "ТММ-Енергобуд" звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 14 грудня 2016 року у справі №910/18622/16, в якій просило вказане рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю (а.с. 198-204).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 січня 2017 року апеляційну скаргу ПрАТ "ТММ-Енергобуд" на рішення Господарського суду міста Києва від 14 грудня 2016 року у справі №910/18622/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Калатай Н,Ф., Мальченко А.О.

20 січня 2017 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПрАТ "ТММ-Енергобуд" на рішення Господарського суду міста Києва від 14 грудня 2016 року у справі №910/18622/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Калатай Н,Ф., Мальченко А.О. та призначено до розгляду на 07 лютого 2017 року.

27 січня 2017 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду задоволено клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відео конференції.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 06 лютого 2017 року, у зв'язку з перебування суддів Калатай Н.Ф. та Мальченко А.О., які не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, для розгляду справи № 910/18622/16, сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Алданової С.О.

07 лютого 2017 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПрАТ "ТММ-Енергобуд" на рішення Господарського суду міста Києва від 14 грудня 2016 року у справі №910/18622/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Алданової С.О.

07 та 21 лютого 2017 року ухвалами Київського апеляційного господарського суду розгляд справи відкладено на 21 лютого та 07 березня 2017 року відповідно.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 06 березня 2017 року, у зв'язку з перебуванням судді Алданової О.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, для розгляду справи № 910/18622/16, сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Мальченко А.О.

07 березня 2017 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПрАТ "ТММ-Енергобуд" на рішення Господарського суду міста Києва від 14 грудня 2016 року у справі №910/18622/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів суддів Агрикової О.В., Мальченко А.О., розгляд справи визначено на 28 березня 2017 року.

У судовому засіданні 28 березня 2017 року представники ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" надали пояснення, в яких заперечували проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представники ПрАТ "ТММ-Енергобуд" та ТОВ Агро-Топ" у судове засідання 28 березня 2017 року не з'явились, про причини неявки колегію суддів не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення за штрихмасовим ідентифікатором 114 та 130 (т.ІІ, а.с. 21, 22).

Враховуючи те, що ухвалою про прийняття апеляційної скарги до провадження учасників процесу було попереджено, що у разі неявки у судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами, а неявка представника позивача та відповідача-2 не перешкоджає повному, всебічному та об'єктивному розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та за відсутності представників вказаних осіб.

Згідно з частиною першою статті 99 ГПК в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

30 грудня 2009 року між ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" (банк) та ЗАТ "ТММ-Енергобуд" (організаційно-правову форму якого змінено на ПрАТ "ТММ-Енергобуд"), (клієнт) укладено Кредитний договір № 7.6-90 (далі - Кредитний договір) (а.с. 22-27).

26 грудня 2013 року з метою забезпечення виконання зобов'язань ПрАТ "ТММ-Енергобуд" (боржника) за Кредитним договором № 7.6-90, між ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" (кредитор) та ТОВ "Агро-Топ" (поручитель) укладено Договір поруки № 7.6-90/П-3 (далі - Договір поруки), відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за Кредитним договором № 7.6-90 від 30.12.2009 р. (а.с. 32-34).

Відповідно до п. 1.2 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язання боржником в повному обсязі; поручитель відповідає в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, комісій, неустойки, витрат кредитора, тощо.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2014 р. у справі № 904/8212/14 стягнуто солідарно з ПрАТ "ТММ-Енергобуд" та ТОВ "Агро-Топ" заборгованість за Кредитним договором № 7.6-90 від 30.12.2009 (а.с. 35-39).

На виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2014 р. у справі № 904/8212/14 видано наказ від 16.01.2015 р. про стягнення солідарно з ПрАТ "ТММ-Енергобуд" та ТОВ "Агро-Топ" заборгованість за Кредитним договором № 7.6-90 від 30.12.2009 р. (а.с. 40).

ПАТ "ПУМБ" звернувся до Відділу примусового виконання рішень ДВС України з заявою від 16.02.2015 р. про відкриття виконавчого провадження, просив прийняти до виконання наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2015 р. щодо боржника ПрАТ "ТММ-Енергобуд", стягнути солідарно з ПрАТ "ТММ-Енергобуд" заборгованість по кредиту, відсоткам, комісії та пені (а.с. 41-42).

19 лютого 2015 року постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України відкрито виконавче провадження щодо виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області № 904/8212/14 від 16.01.2015 р. щодо ПрАТ "ТММ-Енергобуд" (а.с. 49).

Звертаючись з даним позовом, позивач (боржник за Кредитним договором) зазначив, що Договір поруки є недійсним і порушує його права та охоронювані законом інтереси. На думку позивача Договір поруки не спрямований на настання правових наслідків, обумовлених ним, у зв'язку з чим є фіктивним та повинен бути визнаний недійсним на підставі ст.ст. 203, 215, 234 ЦК України.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 6 та 6 ст. 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Позивач зазначив, що внаслідок укладення Договору поруки було порушено його право на збереження банківської таємниці, оскільки ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк", в порушення положень ст. 61 Закону України "Про банки та банківську діяльність" розголосив поручителю (ТОВ "Агро-Топ") інформацію щодо позивача, яка є банківською таємницею.

Відповідно до п. 5.1.1 Договору поруки поручитель повністю ознайомився з договором, з якого випливає зобов'язання, виконання якого забезпечене порукою за цим договором, всі умови цього договору йому зрозумілі. Поручитель цим попередньо безвідклично погоджується забезпечувати виконання зобов'язання у випадку заміни боржника за Генеральним договором незалежно від підстав такої заміни, в тому числі, але не виключно, у випадку заміни боржника за Генеральним договором, що пов'язана з реорганізацією боржника в порядку, визначеному чинним законодавством України.

Поряд з цим, відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи те, що характер поруки є похідним від основного зобов'язання), до істотних умов договору поруки слід віднести: визначення зобов'язання, яке забезпечується порукою, його зміст та розмір, зокрема реквізити основного договору, його предмет, строк виконання тощо; - обсяг відповідальності поручителя, оскільки згідно із ч. 2 ст. 553 ЦК порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі, а ч. 2 ст. 554 ЦК встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки; - відомості про сторони: кредитора і поручителя; відомості про боржника (хоча він і не є стороною договору поруки, але згідно із ч.1 ст.555 ЦК у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. До того ж до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання (ч. 2 ст. 556 ЦК).

З огляду на викладене, реалізація поручителем права на ознайомлення з умовами договору, виконання зобов'язань за яким забезпечуються порукою та права на ознайомлення з інформацією, зокрема, щодо отриманих та сплачених боржником кредитних коштів, залишку заборгованості, тощо, є необхідною умовою при укладанні договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України "Про банки та банківську діяльність" інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Згідно з ч. 1 ст. 61 Закону України "Про банки та банківську діяльність" банки зобов'язані забезпечити збереження банківської таємниці шляхом: 1) обмеження кола осіб, що мають доступ до інформації, яка становить банківську таємницю; 2) організації спеціального діловодства з документами, що містять банківську таємницю; 3) застосування технічних засобів для запобігання несанкціонованому доступу до електронних та інших носіїв інформації; 4) застосування застережень щодо збереження банківської таємниці та відповідальності за її розголошення у договорах і угодах між банком і клієнтом.

При цьому, відповідно до ч. 15 ст. 62 Закону України "Про банки та банківську діяльність", особи, винні в порушенні порядку розкриття та використання банківської таємниці, несуть відповідальність згідно із законами України.

Отже, розкриття банком банківської таємниці при укладенні Договору поруки не є підставою для визнання такого договору недійсним, а лише є підставою для відповідальності винних у розголошенні таких відомостей осіб.

Також позивач зазначив, що укладення Договору поруки, який спрямований не на отримання прибутку, а на збільшення розміру боргових зобов'язань поручителя, суперечить меті підприємницької діяльності ТОВ "Агро-Топ" (отримання прибутку). При цьому, на думку позивача, фінансовий стан поручителя та розмір його статутного капіталу (42 000,00 грн.) свідчив про неможливість виконання ним прийнятих за договором зобов'язань, що на думку позивача свідчить про відсутність у сторін наміру створення правових наслідків, обумовлених вказаним договором поруки.

Поряд з цим, вказані доводи позивача є необґрунтованими з огляду на те, що укладення Договору поруки не ставиться у залежність від розміру статутного капіталу товариства, яке виступає поручителем.

"Згідно зі ст. 626 ЦК України порука створює права для кредитора та обов'язки для поручителя. Безпосередньо на права та обов'язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов'язань не впливає, оскільки зобов'язання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються.

Чинним законодавством імперативно не зобов'язано поручителя укладати договір поруки на відплатній основі, а також не заборонено виступати поручителем безвідплатно на підставі ч. 3 ст. 6 ЦК України, відповідно до якої сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Викладена позиція не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, однією з яких є свобода договору, та вимогам цивільного законодавства щодо здійснення цивільних прав, у тому числі права особи відмовитися від свого майнового права (п. 3 ч. 1 ст. 3, ст. 12 ЦК України).

Оскільки договір поруки не може бути визнаний недійсним із підстав відсутності згоди боржника на його укладення та положень щодо відплатності або безвідплатності послуг поручителя, то до оспорюваних у вказаній справі договорів поруки не можуть бути застосовані наслідки недійсності правочинів."

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.02.2012 р. у справі № 6-51цс11, яка в силу приписів ч. 1 ст. 111-28 ГПК України має враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права.

При цьому, ані умовами Договору поруки, ані положеннями законодавства України не встановлений обов'язок поручителя попереджати боржника про укладення договору поруки з метою забезпечення виконання його зобов'язань перед кредитором, а волевиявлення боржника під час укладення договору поруки не є істотною умовою договору поруки, а тому доводи позивача у вказаній частині є безпідставними.

Відповідно до статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Поряд з цим, п. 1.3 Договору поруки № 7.6-90/П-3 сторонами передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає право кредитора вимагати виконання зобов'язання в повному обсязі як від боржника і поручителя разом, так і від кожного з них окремо.

Отже умовами Договору поруки передбачено право Банку вимагати виконання зобов'язання за Кредитним договором, як від боржника та поручителя солідарно, так і від кожного з них окремо.

При цьому подання стягувачем заяви про відкриття виконавчого провадження, як і подання заяви щодо одного із солідарних боржників є правом стягувача, яке він реалізує на власний розсуд.

Враховуючи викладене, твердження позивача, що неподання банком заяви про відкриття виконавчого провадження стосовно поручителя свідчить про те, що оспорюваний договір поруки не спрямований на настання обумовлених ним правових наслідків є необґрунтованими.

При цьому укладання між поручителем та кредитором Договору поруки не звільняє боржника від обов'язку належного виконання своїх зобов'язань за Кредитним договором.

Згідно зі статтею 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законом.

У п. 3.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що з урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним. У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Однак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності ознак фіктивності Договору поруки з підстав, викладених у позові.

Крім того, у постанові Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.04.2015 р. у справі № 904/8212/14 (якою залишено без змін рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2014 р.), встановлено, що 29.08.2014 р. ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" направляло ТОВ "Агро-Топ" вимогу, у якій пропонувало ТОВ "Агро-Топ", як поручителю, в строк не пізніше 3-х банківських днів з отримання цієї вимоги погасити заборгованість, що виникла у ПрАТ "ТММ-Енергобуд" за Кредитним договором.

Тобто, банком було вчинено залежні від нього дії з метою створити правові наслідки, які обумовлювались Договором поруки, з огляду на що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем в супереч приписам ст. 33 ГПК України не доведено, що спірний договір було вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, та повинен бути визнаним недійсним на підставі ст. 234 ЦК України.

Також позивач вказував, що оскільки поручитель несе солідарну відповідальність із боржником за Кредитним договором та місцезнаходженням поручителя (відповідача-2) є Дніпропетровська область, оскаржуваний договір поруки було укладено з метою зміни встановленої законом територіальної підсудності розгляду справи про стягнення заборгованості з ПрАТ "ТММ-Енергобуд" за Кредитним договором.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 15 ГПК України справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також справи про визнання недійсними актів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача. Справи у спорах за участю кількох відповідачів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Оскільки, відповідач-2 є поручителем на підставі Договору поруки та в силу положень законодавства України і умов Договору поруки несе солідарну відповідальність за невиконання позивачем своїх зобов'язань за Кредитним договором перед відповідачем-1 (кредитором), останній вправі подати позов про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором з боржника (позивача) та поручителя (відповідача-2) та при цьому, законодавством України передбачено право позивача, у випадку різного територіального місцезнаходження відповідачів, подати вказаний позов до господарського суду за місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

З огляду на викладене, Господарський суд міста Києва правомірно дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість тверджень позивача про укладення спірного договору поруки з метою зміни підсудності спору.

Також є необґрунтованими твердження позивача стосовно того, що розгляд справи про стягнення заборгованості за Кредитним договором Господарським судом Дніпропетровської області перешкоджав реалізації прав ПрАТ "ТММ-Енергобуд" на участь у судових засіданнях, оскільки відповідно до інформації, що міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень, представник ПрАТ "ТММ-Енергобуд" здійснював процесуальні дії у вказаній справі.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання недійсним спірного Договору поруки № 7.6-90/П-3 від 26.12.2013 р., а відповідно і відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається, а доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

При цьому, допущення судом першої інстанції у описовій та мотивувальній частині рішення технічних помилок у вигляді зазначення замість номеру Договору поруки № 7.6-90/П-3, - номерів "№ ЮР/08-7.6-90/П-3" та "№ ЮР/08-7.6-90/П-2" не вплинуло на правильність оскаржуваного рішення, а тому, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування зазначеного судового рішення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 14 грудня 2016 року у справі №910/18622/16 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "ТММ-Енергобуд" на рішення Господарського суду міста Києва від 14 грудня 2016 року у справі №910/18622/16 задоволенню не підлягає.

Судові витрати, згідно до ст. 49 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 1 ч.1 ст. 103, ст.ст. 105 ГПК, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ТММ-Енергобуд" на рішення Господарського суду міста Києва від 14 грудня 2016 року у справі №910/18622/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14 грудня 2016 року у справі №910/18622/16 залишити без змін.

3. Справу №910/18622/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.В. Агрикова

А.О. Мальченко