Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "20" березня 2017 р. Справа № 906/136/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Волков І.М., договір про надання правової допомоги від 17.03.2017

від відповідача: Заїка А.М., довіреність №2 від 05.01.2017.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТР"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів"

про стягнення 167465,77 грн.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 167455,77 грн. заборгованості, з яких: 166751,06 грн. основний борг, 626,46 грн. 3 % річних.

Суд своєю ухвалою від 15.02.2017 порушив провадження у справі та призначив розгляд справи на 20.03.2017.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Вказав, що відповідач частково погасив основний борг в сумі 50000,00грн.

Представник відповідача в судовому засіданні надав письмовий відзив, відповідно до якого повідомив, що сума основного боргу станом на 20.03.2017 перед позивачем становить 116751,06 грн. (а.с. 43).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

04.02.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВТР" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю " Інко-Фуд-Бердичів" (покупець, відповідач) укладено договір поставки № 172/2016 (а.с. 9-11).

03.11.2016 між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору поставки № 172/2016 від 04.02.2014 (а.с. 12).

Відповідно до п. 1.1. договору, у відповідності з цим Договором продавець передає у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти цей товар в кількості, асортименті та по цінах згідно з Додатками до цього Договору, які є невід'ємною його частиною та оплатити вартість цього товару.

Під Додатками до цього Договору розуміються видаткові накладні, що видаються продавцем або зміни до Договору (п. 1.2 договору).

За умовами п. 1.3 договору, покупець зобов'язується прийняти та сплатити вартість товару в строк та на умовах цього Договору.

Згідно п. 1.5 договору, загальна сума договору формується за підсумками за період дії договору та становить суму по накладних на товар наростаючим підсумком за період отримання товару згідно зі строком дії Договору.

Кількість кожної окремої партії товару встановлюється згідно кількості, вказаної в накладній покупця. Загальна кількість товару за договором встановлюється шляхом складання кількості товару, відвантаженого покупцю згідно з видатковими накладними.

Приписами п. 4.4. договору встановлено, що датою поставки є дата передачі товару покупцю, яка зазначена в накладних на товар.

Пунктом 5.3 договору (в редакції після укладення додаткової угоди № 1 від 03.11.2016) встановлено, що оплата за товар здійснюється протягом 21 (двадцяти одного) календарного дня з дати отримання товару покупцем.

Згідно п. 11.1 договору, договір вступає в силу з дати її підписання повноважними представниками сторін та діє до 31.12.2018.

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 186894,56 грн., що підтверджується видатковими накладними № РФ-0000135 від 23.11.2016, № РФ-0000136 від 01.12.2016, № РФ-0000143 від 22.12.2016 та № РФ- 0000001 від 05.01.2017 (а.с. 20,24), товарно-транспортними накладними (а.с. 14,18,22,26) та довіреностями на отримання товару (а.с. 17,21,25).

Відповідач в порушення умов договору поставлений позивачем товар оплатив частково на суму 20143,50 грн., внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем за поставлений товар в сумі 166751,06 грн., що зокрема вбачається з картки рахунку: 3 61 по контрагенту ТОВ "Інко-Фуд-Бердичів" (а.с. 30).

Оскільки відповідач в добровільному порядку не виконав умови договору щодо своєчасної оплати вартості поставленого товару, позивач звернувся до суду з даним позовом з метою захисту свого порушеного права.

Після порушення провадження у справі, відповідач здійснив оплату в сумі 50000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням № 413 від 14.02.2017 (а.с.44).

Крім того, на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України позивачем заявлено до стягнення з відповідача 714,71 грн. 3% річних.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки № № 172/2016 від 04.02.2014 та додаткової угоди до нього.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, матеріалами справи підтверджується факт поставки відповідачу товару на загальну суму 186894,56грн., що вказує на належне виконання зобов'язання з боку позивача.

Відповідач факт отримання товару на зазначену суму 186894,56 грн. не оспорив, відтак у останнього виник кореспондуючий обов'язок щодо оплати отриманого товару.

Нормою ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, у додатковій угоді № 1 до договору від 03.11.2016 сторони погодили, що остаточний розрахунок за товар має бути здійснений протягом 21 (двадцяти одного) календарного дня з дати отримання товару покупцем.

Відтак за товар, отриманий згідно видаткової накладної № РФ-0000135 від 23.11.2016 в силу умов договору, відповідач зобов'язаний був провести розрахунок до 15.12.2016, згідно видаткової накладної № РФ-0000136 від 01.12.2016 - до 23.12.2016, згідно видаткової накладної № РФ-0000143 від 22.12.2016 - до 13.01.2017, згідно видаткової накладної № РФ- 0000001 від 05.01.2017 - до 27.01.2017.

За даними позивача, що також не заперечується відповідачем, останнім було здійснено оплату отриманого товару в сумі 20143,50 грн. до моменту звернення до суду та під час розгляду справи в суді в сумі 50000,00 грн.

В результаті неналежного виконання відповідачем свого обов'язку, на день вирішення спору в суді має місце заборгованість в сумі 116751,06грн. Доказів погашення заборгованості перед позивачем у вказаній сумі матеріали справи не містять.

За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 116751,06 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Оскільки позивач провів розрахунки на суму 50000,00 грн. під час розгляду справи в суді, в цій частині позовні вимоги підлягають припиненню на підставі п.1-1 ст. 80 ГПК України за відсутністю предмету спору.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 714,71 грн. 3 % річних, то суд зазначає про наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З розрахунку позивача (а.с.8) вбачається, що нарахування 3 % річних здійснено:

- по видатковій накладній № РФ-0000135 від 23.11.2016 за період з 08.12.2016 по 13.02.2017 на суму заборгованості 41676,85 грн.

- по видатковій накладній № РФ-0000136 від 01.12.2016 за період з16.12.2016 по 13.02.2017 на суму заборгованості 62350,34 грн.;

- по видатковій накладній № РФ-0000143 від 22.12.2016 за період з 07.01.2017 по 13.02.2017 на суму заборгованості 46398,53 грн.;

- по видатковій накладній № РФ- 0000001 від 05.01.2017 за період з 20.01.2017 по 13.02.2017 на суму заборгованості 16325,34 грн.

Перевіривши нарахування 3% річних, суд встановив, що позивачем допущено помилку при визначенні строку прострочення грошового зобов'язання за товар, поставлений по кожній з накладних.

Як вже зазначалось вище, суд встановив, що заборгованість по видатковій накладній № РФ-0000135 від 23.11.2016 в сумі 41676,85 грн. є простроченою з 15.12.2016, по видатковій накладній № РФ-0000136 від 01.12.2016 - з 23.12.2016, по видатковій накладній № РФ-0000143 від 22.12.2016 - з 13.01.2017; по видатковій накладній № РФ- 0000001 від 05.01.2017 - з 27.01.2017.

За таких обставин суд здійснив власний розрахунок 3 % річних виходячи із встановлених судом обставин та вихідних даних позивача, розмір яких склав 626,46 грн.

Таким чином, вимога про стягнення 3% річних є обґрунтованою, заявленою відповідно до вимог чинного законодавства та такою, що підлягає задоволенню в сумі 626,46 грн. В частині стягнення 88,25 грн. 3 % річних суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими згідно з вимогами чинного законодавства, підтвердженими належними та допустимими доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають частковому задоволенню на загальну суму 117377,52 грн., з яких: 116751,06 грн. основний борг, 626,46 грн. 3 % річних.

В частині стягнення 50000,00 грн. основного боргу суд припиняє провадження у справі на підставі п. 1-1- ч.1 ст. 80 ГПК України.

В частині стягнення 88,25 грн. 3% річних суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач позов за предметом та підставами належними та допустимими доказами не спростував.

В порядку ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд-Бердичів" (13300, Житомирська область, м.Бердичів, вул. Білопільська,131, )

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТР" (43010, Волинська область, м.Луцьк, вул. Нікішева,1, )

- 116751,06 грн. основного боргу;

- 626,46 грн. 3 % річних;

- 2510,67 грн. судового збору.

3. Припинити провадження у справі в частині стягнення 50000, 00 грн. основного боргу на підставі п. 1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 23.03.17

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2- позивачу (рек. з повід.)

3- відповідачу (рек. з повід.)