ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

21 березня 2017 р. Справа № 902/125/17

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Зелений шлях»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «М'ясний всесвіт»

про стягнення 350137,80 грн. та повернення майна

за участю секретаря судового засідання Павловій Т.С.,

представників сторін:

позивача: Попов В.В. за довіреністю б/н від 24.02.2016р.;

відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Зелений шлях» звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «М'ясний всесвіт» суму боргу в розмірі 344 925,00 грн., пеню в розмірі 5 212,80грн. та вилучення у Товариства з обмеженою відповідальністю «М'ясний всесвіт» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Зелений шлях» рефрижераторні 40 футові контейнери №№ GWLU 4768420, GWLU 1113882, GWLU 1860893.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди майна АИ № 11016 від 01.10.2016р. в частині повної та своєчасної сплати орендних платежів.

Ухвалою суду від 27.01.2017 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/125/17 з призначенням судового засіданні на 22.02.2017 р..

Ухвалою суду від 22.02.2017р. розгляд справи відкладено на 21.03.2017р. з підстав невиконання сторонами вимог суду в частині надання доказів та неявкою відповідача в судове засідання.

15.03.2017р. до суду надійшла заява позивача № 09mar/2017 від 09.03.2017р. про збільшення та уточнення позовних вимог, в якій останній просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «М'ясний всесвіт» суму боргу в розмірі 344 925,00 грн., пеню в розмірі 10 268,92 грн. та вилучити у Товариства з обмеженою відповідальністю «М'ясний всесвіт» та передати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Зелений шлях» рефрижераторні 40 футові контейнери №№ GWLU 4768420, GWLU 1113882, GWLU 1860893.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Заява № 09mar/2017 від 09.03.2017р. подана позивачем з дотриманням положень наведеної норми, відтак приймається судом до розгляду, а спір розглядається з урахуванням збільшених позовних вимог.

На визначену судом дату з'явився представник позивача, який позовні вимоги підтримав з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, пояснень щодо обставин викладених в позові та визначених судом документів не надав, про поважність причини своєї неявки суду не повідомив, хоча про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся судом належним чином за юридичною адресою, вказаною в позовній заяві, яка значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб-підприємців. Однак, ухвала про порушення провадження у справі повернута до суду відділенням поштового зв'язку з написом наступного змісту: «за закінченням терміну зберігання».

Як передбачено приписами ст. 64 ГПК України, у разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Так, у пункті 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 № 01-8/123 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи. Крім того, у пункті 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році» від 02.06.2006 р. № 01-8/1228 зазначено, що примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Крім того, як зазначено в абз. 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

З огляду на вищевикладене, відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи судом.

Таким чином, оскільки неможливість присутності в судовому засіданні представника відповідача документально підтверджена не була, надані позивачем матеріали справи та оригінали документів дозволяють розглянути справу по суті спору, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представник відповідача за наявними в справі матеріалами відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідачів належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01 жовтня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Зелений шлях» (позивач, за договором Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «М'ясний всесвіт» (відповідач, за договором Орендар) укладено договір оренди майна АИ №11016 (надалі Договір) (а.с.20-23).

Згідно п.1.1 Договору, Орендодавець надає Орендарю в тимчасове володіння та користування майно, а Орендар зобов'язується сплачувати Орендодавцю орендну плату, а по закінченню строку дії Договору повернути йому вказане майно, або викупити його.

Майно, що є предметом даного Договору (об'єкт оренди), є (один) 40 футовий рефрижераторний контейнер.

За користування вказаним в п. 1.2. даного Договору майном Орендар сплачує Орендодавцю плату, виходячи з наступних ставок за кожну календарну добу оренди одного контейнера 315 грн.

Орендар сплачує вартість орендної плати до 5-го числа за поточний місяць оренди, а перший платіж протягом 2 (двох) банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури. (п. 3.2. Договору)

Початковий строк оренди визначається з 01 жовтня 2016 року по 1 жовтня 2017 року. За бажанням Орендаря строк оренди може бути продовжений. Орендар заявляє про своє бажання продовження строку оренди за 10 днів до закінчення початкового строку оренди. (п. 5.1. Договору)

За актом приймання-передачі контейнерів від 01.10.2016 р. позивач передав, а відповідач прийняв обумовлений Договором об'єкт оренди. (а.с. 24)

Як свідчать матеріали справи, позивачем виставлено відповідачу наступні рахунки на оплату: № 291 від 21.09.2016р. на суму 29 295,00 грн.; № 354 від 01.11.2016р. на суму 28 350,00 грн.; № 368 від 29.11.2016р. на суму 29 295,00 грн.; № 18 від 02.01.2017р. на суму 29 295,00 грн., № 47 від 01.02.2017р. на суму 26 460,00 грн., № 84 від 01.03.2017р. на суму 29 295,00 грн. (а.с. 25-28, 142,143) Однак, в порушення умов Договору, відповідачем не оплачено виставлені рахунки.

Окрім того, позивачем надіслано на адресу відповідача акти надання послуг № 310 від 31.10.2016р., № 316 від 30.11.2016р., № 372 від 31.12.2016р., № 31 від 31.01.2017р., № 68 від 28.02.2017р. які останнім не підписані та не повернуті позивачу. (а.с. 29-31, 147,148)

В претензії № 05/1116 від 29.11.2016р. позивач вимагав терміново погасити заборгованість, що утворилась за Договором, в розмірі 57 645,00 грн. (а.с. 32,33)

09.12.2016р. позивач направив на адресу відповідача претензію № 02/1216 від 08.12.2016р. про припинення Договору оренди, сплату заборгованості та повернення контейнерів, в якій вимагав вважати припиненим Договір оренди АИ № 11016 від 01.10.2016р., повернути раніше передані в оренду контейнери та перерахувати на його рахунок заборгованість за оренду в розмірі 57 645,00 грн..

Судом встановлено, що вказана претензія повернута на адресу позивача відділенням поштового зв'язку з написом наступного змісту: «за закінченням терміну зберігання», що свідчить про ухилення відповідача від отримання кореспонденції від позивача.

Також суд зважає, що матеріалами справи підтверджується отримання відповідачем рахунків № 291 від 21.09.2016р. та № 354 від 01.11.2016р.. Тоді як від подальшої кореспонденції направленої позивачем на його адресу, зокрема: рахунків, актів наданих послуг, претензій відповідач ухилявся. При цьому суд зважає, що ухилення відповідача від отримання кореспонденції не звільняє останнього від виконання зобов'язань, взятих за Договором.

Позивач, посилаючись на п. 2.2. Договору, заявляє до стягнення 344 925,00 грн., за весь строк оренди, визначений даним Договором (з 01.10.2016р. по 01.10.2017р.)

Враховуючи викладене, суд зважає на наступне.

Договір оренди майна АИ № 11016 від 01.10.2016р. є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України .

Вказаний Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Отже матеріалами справи підтверджується факт передачі майна в оренду, користування ним відповідачем, а також існування у відповідача заборгованості по сплаті орендних платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не зазначено Договором.

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно ч. 3 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що одним із основних обов'язків орендаря є внесення орендної плати своєчасно і в повному обсязі.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Факт наявності боргу у відповідача за Договором в розмірі 57 645,00 грн. за період з 01.10.2016 року по 30.11.2016р. позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований.

Як зазначалось вище, у зв'язку з виникненням заборгованості за період з 01.10.2016р. по 30.11.2016р. позивач направив відповідачу претензію про припинення договору, сплату заборгованості та повернення орендного майна, від отримання якої останній ухилився.

Згідно статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань настають наслідки встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статей 638, 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до вимог статті 782 Цивільного кодексу України, наймодавець може відмовитись від договору найму та вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить орендну плату за користування річчю протягом трьох місяців.

Пунктом 8.1. Договору сторони погодили, що дійсний Договір припиняє свою дію у випадку затримки Орендарем орендної плати більш ніж за 30 календарних днів. При цьому цей, Договір автоматично припиняє свою дію на третій календарний день після спливу вказаних 30 календарних днів.

Таким чином, строк дії Договору сплив.

За змістом ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Пунктом 4.3.7. Договору визначено, що у разі припинення дії Договору Орендар зобов'язаний повернути Орендодавцю майно у справному стані на протязі 10-ти днів.

Матеріали справи не містять виконання відповідачем наведених положень Договору.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовна вимога про вилучення у відповідача та передачу на користь позивача орендованого майна є обґрунтованою, законною, підтвердженою матеріалами справи і такою, що підлягає задоволенню.

Разом з тим, п. 2.2. Договору визначено, що у випадку використання майна строком менш ніж вказано в п. 5.1. дійсного Договору, нарахування орендної плати здійснюється виходячи з повного строку оренди, тобто з 01.10.2016р. по 01.10.2017р..

Посилаючись на вказаний пункт Договору позивач заявляє до стягнення 344 925,00 грн. орендної плати за весь строк оренди майна, що узгоджується з нормами чинного законодавства і положеннями Договору, та є його правом.

При цьому суд, виходячи з мовчазної позиції відповідача, не вбачає правових підстав для застосування ст. 83 ГПК України та виходу за межі позовних вимог.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивачем заявлено до стягнення 10 268,92 грн. пені за період з 03.10.2016р. по 09.03.2017р.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Відповідно до 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.3. Договору визначено, що за прострочку орендних платежів по виставленим рахункам, Орендар сплачує Орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки.

Таким чином суд вважає, що вимога щодо стягнення пені правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та чинному законодавству.

Перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку пені за допомогою системи «ЛІГА ЗАКОН» судом не виявлено помилок, у зв'язку з чим дана вимога підлягає задоволенню в повному обсязі.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвали суду відповідач позов не оспорив, своїм правом на участь в судовому розгляді справи не скористався, доказів сплати орендної плати за Договором в повному обсязі не подав.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову з розподілом судових витрат за правилами ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.43, 32, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «М'ясний всесвіт» (вул. Миколи Ващука, буд. 4, кв. 21, м. Вінниця, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕЛЕНИЙ ШЛЯХ» (пр. Академіка Глушка, 29, кабінет 201, м. Одеса, 65104, ) 344 925 (триста сорок чотири тисячі дев'ятсот двадцять п'ять) грн. 00 коп. - орендної плати; 10 268 (десять тисяч двісті шістдесят вісім) грн. 92 коп. - пені; 6 927 (шість тисяч дев'ятсот двадцять сім) грн. 91 коп. - витрат зі сплати судового збору .

3. Вилучити у Товариства з обмеженою відповідальністю «М'ясний всесвіт» (вул. Миколи Ващука, буд. 4, кв. 21, м. Вінниця, ) та передати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕЛЕНИЙ ШЛЯХ» (пр. Академіка Глушка, 29, кабінет 201, м. Одеса, 65104, ) рефрижераторні 40 футові контейнери №№ GWLU 4768420, GWLU 1113882, GWLU 1860893.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення направити відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 24 березня 2017 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (вул. Миколи Ващука, буд. 4, кв. 21, м. Вінниця, 21000)