донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

20.03.2017 справа №905/2653/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:Чернота Л.Ф. Марченко О.А., Зубченко І.В.
при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Шемякіній Є.О. не з`явились; не з`явились; Приватного підприємства "Олнайт", м.Маріуполь, Донецька область
на рішення господарського суду Донецької області
від09.11.2016 року
у справі№905/2653/16 (суддя Бойко І.А.)
за позовомПриватного підприємства "Олнайт", м.Маріуполь ,Донецька область
до відповідача Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу", м.Маріуполь, Донецька область
простягнення 455 511, 85 грн.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 р. Приватне підприємство "Олнайт", м.Маріуполь,Донецька область звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу", м.Маріуполь, Донецька область про стягнення 455 511, 85 грн.

21.10.2016р. позивач до суду першої інстанції надав заяву б/н від 17.10.2016р. про збільшення позовних вимог з додатками, а саме: 3% річних у розмірі 67 677,07 грн., інфляційних витрат у розмірі 487 317,73 грн. Суд першої інстанції прийняв вищевказану заяву до розгляду. Сума заборгованості з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог становить: 3% річних у розмірі 67 677,07 грн., інфляційних витрат у розмірі 487 317,73 грн. Суд розглядав позовні вимоги з урахуванням заяви.

Рішенням господарського суду Донецької області від 09.11.2016 р. по справі №905/2653/16 у задоволенні позовних вимог Приватного підприємства "Олнайт", Донецька область, м. Маріуполь до Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу", Донецька область, м. Маріуполь про стягнення 3% річних у розмірі 67 677,07 грн., інфляційних витрат у розмірі 487 317,73 грн. відмовлено.

Не погодившись з винесеним рішенням, Приватне підприємство "Олнайт", м.Маріуполь, Донецька область звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н та б/д на рішення господарського суду Донецької області від 09.11.2016 р по справі № 905/2653/16.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України, а висновки господарського суду, не відповідають фактичним обставинам справи.

Заявником скарги надано клопотання про поновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 28.12.2016р. визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Чернота Л.Ф., суддів - Зубченко І.В., Татенко В.М.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 29.12.2016 р. було відновлено пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги. Прийнято апеляційну скаргу у справі №905/2653/16 до провадження, з подальшим призначенням справи до розгляду на: 13.02.2017 год. на 14:45 год.

Розпорядженням керівника апарату суду №227 від 10.02.17 р. по справі №905/2653/16 у зв'язку з неможливістю розгляду справи суддею-членом колегії Татенком В.М. через перебування у відпустці на дату слухання справи 13.02.2017 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи №905/2653/16.

Протоколом автоматизованої зміни складу колегії суддів від 10.02.2017р. визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Чернота Л.Ф., суддів - Зубченко І.В., Марченко О.А.

13.02.2017 р. через канцелярію Донецького апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого останній просить відмовити Приватному підприємству «Олнайт» у задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду Донецької області від 09.11.2016 р. по справі №905/2653/16 залишити без змін. Судова колегія розглянула вищевказаний відзив та долучила до матеріалів справи.

У подальшому, від скаржника, 13.02.2017р. на адресу Донецького апеляційного господарського суду надійшло доповнення до апеляційної скарги, яке було судовою колегією розглянуто та долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 13.02.2017 р. розгляд апеляційної скарги було відкладено на 20.03.2017 р., на 14:00 год.

09.03.2017р. від позивача на адресу суду надійшов уточнений розрахунок до апеляційної скарги, за змістом якого останній просить скасувати рішення господарського суду Донецької області по справі №905/2653/16 від 09.11.2016 р. та прийняти нове рішення, яким стягнути з Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу", Донецька область, м. Маріуполь на користь Приватного підприємства «Олнайт» заборгованість у сумі 482 542,3 грн., з яких 3% річних у розмірі 67 677, 07 грн., індекс інфляції у розмірі 414 865,23 грн. за період 31.05.2015 р. по 15.08.2016 р. Судова колегія розглянула вищевказані документи та долучила до матеріалів справи. Апеляційний суд не приймає до уваги вищевказані уточнення з огляду на те, що у даному випадку суд першої інстанції розглянув позовні вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних. Тому, вищевказана заява не впливає на позовні вимоги.

У подальшому, 20.03.2017 р. від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який було розглянуто судовою колегією та долучено до матеріалів справи.

Представники позивача та відповідача у судове засідання 20.03.2017 р. не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Але, 13.03.2017 р. на адресу суду від представника позивача надійшла заява за змістом якої останній просить провести судове засідання призначене на 20.03.2017 р. без участі позивача. Суд розглянув заяву та задовольнив її.

Відповідно до ст. 81-1 ГПК України складено протокол судового засідання.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. А тому вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з`ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в матеріалах справи №905/2653/16.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права України, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції було досліджено, що господарським судом Запорізької області розглядалась справа №908/2771/15 за позовною заявою Приватного підприємства "Олнайт", Донецька область, м. Маріуполь до Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу", Донецька область, м. Маріуполь про визнання робіт повністю виконаними у квітні 2014р., стягнення заборгованості у розмірі 2 227 948,24 грн. - задоволено частково та стягнуто з Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" на користь Приватного підприємства "Олнайт" суму 2 015 377,21 грн., з яких 1 684 256,43 грн. основного боргу, 3% річних у розмірі 10 797,70 грн. за період з 13.01.2015р. по 31.03.2015р., інфляційних нарахувань у розмірі 280 805,97 грн. за період з лютого 2015р. по березень 2015р., судовий збір у розмірі 39 517,20 грн.

У подальшому, постановою Донецького апеляційного господарського суду від 29.09.2015р. у справі №908/2771/15 рішення господарського суду Запорізької області від 03.06.2015р. залишено без змін.

Після набрання рішенням законної сили був виданий наказ про примусове виконання рішення.

Виходячи із приписів ч.3. ст. 35 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), під час розгляду справи №905/2653/16 не доказується знову факт порушення відповідачем грошових зобов'язань на суму 2 015 377,21 грн. при виконанні умов договору №15-13-305т від 07.06.2013 р.

За даною справою, позивач, за змістом позовної заяви посилався на обставини, пов'язані з неналежним виконанням відповідачем рішення господарського суду Запорізької області від 03.06.2015р. по справі №908/2771/15. Та надав до суду розрахунок 3% річних у розмірі 67 677,07 грн. за період з 31.03.2015р. по 15.08.2016р., та розрахунок суми інфляційних витрат у розмірі 487 317,73 грн. з 31.03.2015р. по 01.04.2016р.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду Донецької області від 14.09.2016р., суд першої інстанції запропонував надати докази в обґрунтування заявлених позовних вимог, тобто постанову про відкриття виконавчого провадження, виписку банку про надходження коштів на рахунок позивача, але на день прийняття оскаржуваного рішення, ці документи останнім до матеріалів справи не надавались.(а.с. 1)

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач на виконання за рішенням господарського суду Запорізької області від 03.06.2015р. по справі №908/2771/15 оплату заборгованості не здійснив а ні в добровільному порядку, а ні в примусовому порядку.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони(кредитора) певну дію і передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч.1. ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таке неналежне виконання грошових зобов'язань кваліфікується судом як їх порушення у розумінні ст. 610 ЦК України, а сам відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання у розумінні ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

Відповідач не надав до суду інших доказів на підтвердження оплати заборгованості перед позивачем у розмірі 1 684 256,43 грн. За таких обставин, Комунальним підприємством "Компанія "Вода Донбасу" не доведений факт оплати заборгованості.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Отже позивач посилаючись на ч. 2 статті 625 ЦК України нарахував до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 67 677,07 грн. за період з 31.03.2015р. по 15.08.2016р., та суму інфляційних витрат у розмірі 487 317,73 грн. з 31.03.2015р. по 01.04.2016р.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог, з огляду на те, що відповідач надав до суду Сертифікати (висновки ) про настання обставин непереробної сили: №1735 від 25.11.2014р.,(а.с.100-101) №1736 від 25.11.2014р.(а.с. 91-92) видані Торгово-промисловою палатою України, висновок №2005/12.12-03 від 03.07.2014р. Донецької торгово-промислової палати,(а.с.102-107) за змістом якого Торгово-промислова палата України засвідчує настання обставин непереборної сили з 10.06.2014р. КП "Компанія "Вода Донбасу".

Судова колегія не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

По перше, згідно ч. 1 ст. 11 ("Прикінцеві та перехідні положення") Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Закон набув чинності з 15.10.2014р. та діє до цього часу. За ч. 2 цієї ж статті Закону дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення.

Відповідно до Указу Президента України № 405/2014 від 14.04.14р. Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13.04.14. "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" антитерористичну операцію було розпочато з 14.04.2014 р.

Статтею 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" встановлено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Частиною 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" (в редакції Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції") Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (підпункту 2.5 п.1 абз. 1) зазначено, що будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом статті 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" та статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" єдиним належним доказом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), які мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України, тоді як інші документи не можуть вважатися доказами наявності таких обставин.

Тобто, у даній справі єдиним допустимим доказом наявності у відповідача форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат ТПП України.

Сертифікати №1735 від 25.11.2014р.,(а.с.100-101) №1736 від 25.11.2014р.(а.с. 91-92) видані Торгово-промисловою палатою України, які відповідач надав до суду не містять відомостей щодо зобов'язань сторін за договором підряду №15-13-305т від 07.06.2013 року.

З огляду на викладене, не є належним доказом форс-мажору і Висновок Донецької Торгово-промислової палати №2005/12.12-03 від 03.07.2014р.

Крім того, відповідно до п. 18.2 договору, сторона що не може виконувати зобов'язання за договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 3 днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.

Натомість, відповідач не повідомляв позивача про настання обставин непереборної сили, що впливають на виконання зобов'язань за договором підряду №15-13-305т від 07.06.2013 року.

По друге, згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від простроченої суми.

В силу положень частини першої статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що Приватним підприємством "Олнайт", м.Маріуполь , Донецька область не заявлено до стягнення з Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу", м.Маріуполь, Донецька область штрафних санкцій(як позивач зазначив у позові), які є заходами відповідальності за порушення зобов'язання, а пред'явлено вимоги про стягнення з Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу", м.Маріуполь, Донецька область інфляційні втрати та 3 % річних, які за своїм змістом не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Наведене узгоджується з роз'ясненнями, викладеними у п. п. 3.1, 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку щодо наявності підстав для застосування наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Розрахунок заявлених до стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3 % річних колегією суддів перевірено та визнано арифметично вірним, однак зазначений позивачем період не відповідає дійсності, отже позовні вимоги Приватного підприємства "Олнайт", м.Маріуполь , Донецька область до Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу", м.Маріуполь, Донецька область про стягнення 3% річних у розмірі 67 677,07 грн. підлягають задоволенню за період з 01.04.2015р. по 15.08.2016р. та інфляційних витрат у розмірі 487 317,73 грн. підлягають задоволенню за період з 01.04.2015р. по 01.04.2016р.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок суду щодо відмови у задоволені позову є помилковим та таким, що не відповідає обставинам справи, а тому є підстави для скасування рішення про відмову у задоволенні позову та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладається на відповідача.

Керуючись статями 43, 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Олнайт", м.Маріуполь, Донецька область на рішення господарського суду Донецької області від 09.11.2016р. у справі №905/2653/16 - задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької області від 09.11.2016р. у справі №905/2653/16 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Приватного підприємства "Олнайт", м.Маріуполь, Донецька область до Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу", м.Маріуполь, Донецька область про стягнення 3% річних у розмірі 67 677,07 грн., інфляційних витрат у розмірі 487 317,73 грн. задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу", м.Маріуполь, Донецька область (87547, Донецька область, м. Маріуполь, вул.. Карла Лібкнехта, 177а, ) на користь Приватного підприємства "Олнайт", м.Маріуполь, Донецька область(87505, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Гугеля,12, ) 3% річних у розмірі 67 677,07 грн., інфляційних витрат у розмірі 487 317,73 грн. та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 8 324,92 грн.

Стягнути з Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу", м.Маріуполь, Донецька область (87547, Донецька область, м. Маріуполь, вул.. Карла Лібкнехта, 177а, ) на користь Приватного підприємства "Олнайт", м.Маріуполь, Донецька область судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 9 157, 41 грн.

Доручити господарському суду Донецької області видати відповідні накази.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Л.Ф. Чернота

Судді О.А. Марченко

І.В. Зубченко

Надруковано: 5прим.:

1 -позивачу,

1 - відповідачу;

1-у справу;

1 ДАГС

1 ГСДО