ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2017 року Справа № 904/9152/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Євстигнеєва О.С.- доповідача,

суддів: Кощеєва І.М., Чус О.В.

при секретарі: Ковзикові В.Ю.

за участю представників :

прокурора: Волкогон Т.В. - прокурор відділу, посвідчення №017508 від 05.06.2013 року

позивача: Кір ян М.Ю. - предст., дов.№7/10-2562 від 28.12.2016 року

відповідача: не явився

третьої особи-1 на стороні позивача: не явився

третьої особи-2 на стороні позивача: не явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Ренессанс-Клуб» ( м. Дніпро) на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2017р. у справі № 904/9152/16

за позовом: першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі: Дніпропетровської міської ради (м. Дніпро)

до: товариства з обмеженою відповідальністю «Ренессанс-Клуб» (м. Дніпро)

третя особа - 1, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю «Маркетгруп» (м. Дніпро)

третя особа - 2, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: комунальне виробниче житлове ремонтно - експлуатаційне підприємство Ленінського району (м. Дніпро)

про: витребування нежитлового приміщення

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23 січня 2017 року (підписано 26.01.2017р.) у справі №904/9152/16 (суддя Назаренко Н.Г..) задоволенні позовні вимоги першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі: Дніпропетровської міської ради (м. Дніпро) до товариства з обмеженою відповідальністю «Ренессанс-Клуб» (м. Дніпро), за участю третіх осіб товариства з обмеженою відповідальністю «Маркетгруп» (м. Дніпро) та комунального виробничого житлового ремонтно - експлуатаційне підприємства Ленінського району (м. Дніпро) про витребування нежитлового приміщення №1А, що розташоване за адресою: ж/м Комунар, 5В в м. Дніпро. (Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1).

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Ренессанс-Клуб» подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2017 року у справі №904/9152/16 і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Відповідач вважає рішення суду таким, що прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права. Скаржник не згоден із застосуванням судом ст. 35 ГПК України та зазначає, що передбачене ст. 35 ГПК України звільнення від доказування не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Судом надано невірну юридичну оцінку обставинам справи щодо наявності волі власника на вибуття майна. Висновок суду про те, що лише за наявності волевиявлення органу місцевого самоврядування, оформленого рішенням Дніпропетровської міської ради, можливе розпорядження спірним нерухомим майном є, таким, що зроблено без врахування Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Хоча територіальна громада м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради і є власником закріпленого за банкрутом (комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Ленінського району м. Дніпропетровська) майна, але з 20.07.2012р. (постанова господарського суду Дніпропетровської області про визнання банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури) повноваження Дніпропетровської міської ради як представника майна банкрута припинились. З дня прийняття постанови визнання банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури повноваження органу управління та власника майна банкрута щодо його реалізації для задоволення вимог кредиторів набув ліквідатор. Вимоги позивача про витребування нерухомого майна у відповідача на підставі ст. 388 ЦК України, у зв'язку із вибуттям майна з володіння власника без його волі, не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 388 ЦК України майно не може бути витребуване як таке, що продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Товариство вважає, що суд першої інстанції повинен був встановити особу, яка винна в недійсності договору купівлі-продажу спірного майна та вирішити питання стягнення на користь добросовісного набувача понесених ним витрат на придбання майна.

Прокурор відділу прокуратури Дніпропетровської області у відзиві на апеляційну скаргу і у судовому засіданні вказав, що вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Прокурор вважає, що доводи апеляційної скарги зводяться фактично до оспорювання фактів, встановлених судами по справі №38/5005/5752/2012.

Позивач - Дніпропетровська міська рада у відзиві на апеляційну скаргу і представник позивача у судовому засіданні зазначив, що судом при розгляді справи було обґрунтовано встановлено, що при реалізації спірного майна не було дотримано процедуру його відчуження, останнє вибуло від власника поза волею Дніпропетровської міської ради, а тому підлягає поверненню у власність територіальної громади м. Дніпро. Позивач також підтримує прокурора і вважає, що строк позовної давності пропущено не було.

Третя особа-1 - товариство з обмеженою відповідальністю «Маркетгруп» і третя особа-2 - комунальне виробниче житлове ремонтно - експлуатаційне підприємство Ленінського району відзиви на апеляційну скаргу не надали, представники третіх осіб у судове засідання не явилися. Беручи до уваги, що суд не визнавав явку представників третіх осіб у судове засідання обов'язковою, матеріали справи є достатніми для вирішення справи по суті, справа переглядалася без участі представників третіх осіб за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.03.2017р., у зв'язку із відрядженням судді-доповідача розгляд справи було перенесено на 21.03.2017р. на 16:30.

13.03.2017р. на адресу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

Згідно ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Заявник обґрунтував неможливість їх подання до суду першої інстанції тими обставинами, що раніше не був учасником спірних правовідносин і не знав про існування документів, що додає.

Пленум Вищого господарського суду України в п. 9 постанови від 17.05.2011р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» (із змінами і доповненнями) вказав, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

В п.2.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із змінами і доповненнями) зазначено, що неможливість подання доказів до місцевого господарського суду може бути зумовлена, зокрема, тим, що: сторона (сторони) заявляла в місцевому господарському суді клопотання про витребування в інших осіб відсутніх у неї (них) доказів, але зазначеним судом таке клопотання не задоволено; на час прийняття рішення місцевим господарським судом заявникові не було і не могло бути відомо про існування відповідних доказів; докази з'явилися після розгляду справи судом першої інстанції.

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду вважає, що відповідачем не доведено неможливість подання додаткових доказів до суду першої інстанції. Товариство зазначило, що не було учасником спірних відносин, в той же час з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що місцевим господарським судом до прийняття рішення у даній справі було розглянуто ряд справ за участю тих самих позивача і відповідача та з аналогічного предмету спору. Обставини, в яких щодо спірних об'єктів нерухомого майна та виробничих ремонтних житлово-експлуатаційних підприємств були підтверджені одними і тими ж доказами (справи №904/10422/16, №904/10049/16, №904/10205/16, №904/10044/16, №904/10206/16, №904/11137/16).

ТОВ «Ренессанс-Клуб був залучений до участі і у банкрутській справі №38/5005/5752/2012 ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2015р., що вбачається з а.с. 117.

В той же час суд вважає можливим прийняти надані документи, які були доказами в рамках окремих справ про банкрутство комунальних виробничих житлових ремонтно-експлуатаційних підприємств м. Дніпропетровська. Подані додаткові документи підтверджують обставини цієї справи.

У судове засідання 21.03.2017 року представник відповідача не явився і направив клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю прийняття участі у судовому засіданні представника, який бере участь у слідчих діях. Колегія суддів не задовольнила заявлене клопотання, оскільки будь-яких доказів неможливості прийняття участі у судовому засіданні з боку заявника надано не було. Крім того, позивач і прокурор заперечували проти заявленого клопотання, а матеріали справи є достатніми для її перегляду по суті.

У судовому засіданні була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Вислухавши представника позивача і прокурора, переглянувши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд встановив, що рішенням Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 27.11.1991р. №46 «Про комунальну власність Дніпропетровської міської ради народних депутатів» затверджено перелік об'єктів комунальної власності Дніпропетровської міської ради народних депутатів.

В подальшому 26.09.2001р. за №26/23 Дніпропетровською міською радою було прийнято рішення «Про внесення змін до рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 27.11.91 №46 «Про комунальну власність Дніпропетровської міської ради народних депутатів», яким п.1 рішення

від 27.11.1991р. №46 визнано таким, що втратив чинність та викладено в новій редакції: «Затвердити перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська»(п. 2.1). Доповнено перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська розділом ХІІІ (додаток) (п.2.2).

Факт належності об'єктів, зазначених у переліках (розділи І - XIII), що додаються до рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів №46 від 27.11.1991р. територіальній громаді м. Дніпропетровська встановлено рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі №200/5829/13-ц від 14.05.2013р. за заявою Дніпропетровської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення.

Як встановлено вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2016р. у кримінальній справі №201/17998/15-к на балансі комунальних житлово-експлуатаційних підприємств перебували житлові будинки та нежитлові приміщення в житлових будинках, призначених для торгівельних, побутових та інших потреб непромислового характеру, які не входять до житлового фонду та окремо розташовані нежитлові будівлі і споруди.

02.03.2011р. рішенням Дніпропетровської міської ради №16/9 «Про проведення реорганізації комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, підпорядкованих департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради» проведено реорганізацію комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, підпорядкованих департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради, шляхом передачі з їх балансу: на баланс Комунальному підприємству «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради окремо розташовані нежитлові будівлі і споруди, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру (п. 1.2.).

Пунктом 7 зазначеного рішення зобов'язано робочу групу у двомісячний термін визначити шляхи та терміни реорганізації комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, підпорядкованих департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради (здійснення заходів щодо скорочення кількості комунальних житлово-експлуатаційних підприємств-боржників тощо) та першочергово розробити план заходів щодо припинення юридичних осіб, зокрема і комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Ленінського району.

У зв'язку зі збитковістю комунальних житлово-експлуатаційних підприємств та неможливістю продовження ними подальшої діяльності Дніпропетровською міською радою 29.07.2011р. за №40/14 було прийнято рішення «Про припинення юридичних осіб деяких комунальних житлово-експлуатаційних підприємств Дніпропетровської міської ради», яким було вирішено припинити юридичні особи, шляхом ліквідації, зокрема і комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Ленінського району (п.1).

Пунктом 4 рішення зобов'язано комісію з питань припинення юридичних осіб здійснити всі дії з припинення юридичних осіб та надати на затвердження міській раді ліквідаційний баланс.

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 28.03.2012р. №41/22 «Про затвердження проміжних ліквідаційних балансів юридичних осіб деяких комунальних житлово-експлуатаційних підприємств Дніпропетровської міської ради» затверджено проміжний ліквідаційний баланс комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Ленінського району, станом на 01 лютого 2012 року.

За заявою голови ліквідаційної комісії комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Ленінського району (м. Дніпропетровськ) відповідно до процедури, передбаченої ст. 51 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 07.07.2012р. у справі №38/5005/5752/2012 порушено провадження у справі про банкрутство комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Ленінського району (м. Дніпропетровськ).

Підставою для порушення провадження у справі стала недостатність вартості майна боржника для задоволення вимог кредиторів, що було виявлено ліквідатором в процесі ліквідаційних дій.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 20.07.2012р. у справі №38/5005/5752/2012 визнано комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Ленінського району (м. Дніпропетровськ, Ленінський район, Житловий масив Червоний Камінь, буд. 10А, ) - банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Ленінського району (м. Дніпропетровськ) було призначено арбітражного керуючого Барановського О.М.

В подальшому у справі про банкрутство прокуратурою Дніпропетровської області були оскаржені дії ліквідатора банкрута щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нерухомого майна, зокрема, нежитлового приміщення № 1А, ж/м Комунар, 5В в м. Дніпропетровську, загальною площею 114,3 кв. м. та щодо продажу з відкритих біржових торгів зазначеного нерухомого майна.

Арбітражним керуючим нежитлове приміщення №1А, ж/м Комунар, 5В в м. Дніпропетровську, загальною площею 114,3 кв. м. було включено до ліквідаційної маси підприємства-банкрута, а в подальшому реалізовано шляхом проведення товарною біржею «Регіональна універсальна біржа» торгів з продажу нежитлового приміщення, оформлених протоколом від 27.12.2012р. Переможцем торгів було визначено товариство з обмеженою відповідальністю «Маркетгруп».

На підставі протоколу проведення біржових торгів з купівлі-продажу нежитлового приміщення №1А, що розташоване за адресою: ж/м Комунар, 5В в м. Дніпро, 30.07.2013р. між комунальним виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством Ленінського району (м. Дніпропетровськ) та товариством з обмеженою відповідальністю «Маркетгруп» укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення № 1А, що розташоване за адресою: ж/м Комунар, 5В в м. Дніпро, загальною площею 114,3 кв.м., який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та зареєстровано в реєстрі за №5748, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Спірне нерухоме майно було продано ТОВ «Маркетгруп» у приватну власність товариству з обмеженою відповідальністю «Ренессанс-Клуб» за договором купівлі-продажу від 16.10.2013р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. та передано покупцю згідно акту прийому-передачі від 16.10.2013р.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016р. у справі №38/5005/5752/2012 (залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.12.2016р.) визнано неправомірними дії ліквідатора Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Ленінського району Дніпропетровської міської ради арбітражного керуючого Барановського О.М. щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нерухомого майна, зокрема, нежитлового приміщення № 1А, ж/м Комунар, 5В в м. Дніпропетровську, загальною площею 114,3 кв. м.; визнано неправомірними дії ліквідатора щодо продажу з відкритих біржових торгів нежитлового приміщення № 1А, ж/м Комунар, 5В в м. Дніпропетровську, загальною площею 114,3 кв. м.; визнані недійсними результати біржових торгів, проведених 27.12.2012р. товарною біржею Регіональна універсальна біржа з продажу нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення № 1А, ж/м Комунар, 5В в м. Дніпропетровську, загальною площею 114,3 кв. м., оформлених протоколом від 27.12.2012р.; визнано недійсним договір купівлі-продажу №5748 від 30.07.2013р., зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М, укладений між ліквідатором-арбітражним керуючим Саричевою Н.В. та ТОВ «Маркетгруп» з відчуження нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення № 1А, ж/м Комунар, 5В в м. Дніпропетровську, загальною площею 114,3 кв. м.

Рішення судів були обґрунтовані тими обставинами, що на час включення майна банкрута до ліквідаційної маси та його продажу з торгів рішення Дніпропетровської міської ради від 02.03.2011р. №16/9 щодо передачі спірного комунального майна на баланс КП Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю Дніпропетровської міської ради в повному обсязі виконано не було, нерухоме майно обліковувалось на балансі комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Ленінського району (м. Дніпропетровськ) за відсутності правових підстав.

Крім того, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2011р. у справі № 7/5005/15290/2011 було задоволено позов Дніпропетровської міської ради до КЖРЕП Ленінського району Дніпропетровської міської ради, третя особа: КП Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю Дніпропетровської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії та зобов'язано КЖРЕП Ленінського району Дніпропетровської міської ради передати зі свого балансу на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради об'єкти нерухомого майна, у тому числі і спірного майна (із відповідною технічною та іншою документацією). Зазначене рішення виконане не було.

Таким чином, неправомірність дій арбітражного керуючого щодо відчуження спірного нерухомого майна встановлена та доведена вищенаведеними судовими рішеннями, які набрали законної сили і згідно ст. 115 ГПК України підлягають обов'язковому виконанню.

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду відхиляє доводи скаржника про безпідставне застосування місцевим господарським судом ст. 35 ГПК України та необхідність доказування в даній судовій справі факт правомірності чи неправомірності дій арбітражного керуючого щодо нерухомого майна.

Згідно ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вищим господарським судом України в постанові пленуму від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз'яснено, що не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (п. 2.6).

Вищенаведені обставини щодо безпідставного вибуття з комунальної власності територіальної громади м. Дніпро об'єкту нерухомого майна шляхом його відчуження стали підставою для подання позову про витребування майна.

Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України встановлено належність власникові права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. . Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно норми ст. 658 ЦК України продавцем за договором може виступати особа, що є власником товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

За приписами ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 330 ЦК України встановлено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Статтею 143 Конституції України і ст. 327 ЦК України закріплено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Згідно ч.1 ст. 60 Закону України від 21.05.1997р. №280/97 «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

За змістом ч. 5 ст. 60 наведеного Закону органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції.

Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу.

Частиною 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Наведений правовий аналіз свідчить про необхідність прийняття рішення про відчуження нерухомого майна його власником - Дніпропетровською міською радою. Відповідне рішення щодо продажу спірного об'єкта в матеріалах справи відсутнє. Крім того, незаконність набуття права власності на нерухоме майно за договором купівлі-продажу відповідачем встановлено по справі №38/5005/5752/2012.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на роз'яснення, надані пленумом Вищого господарського суду України в п. 2.15. постанови від 29.05.2011р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» (із змінами і доповненнями), в яких зазначено, що наслідки недійсності правочину підлягають застосуванню лише стосовно сторін даного правочину, тому на особу, яка не брала участі в правочині, не може бути покладено обов'язок повернення майна за цим правочином. У зв'язку з цим не підлягають задоволенню позови власників (володільців) майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження майна, які були вчинені після правочину, визнаного недійсним. У відповідних випадках майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, позовів відповідно до статей 387 - 390 або глави 83 ЦК України, зокрема, від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. При цьому необхідно мати на увазі, що добросовісність набувача майна в силу частини п'ятої статті 12 названого Кодексу презюмується.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, який в постановах №916/2129/15 від 05.10.2016р., № 916/2131/15 від 25.01.2017р. дійшов висновку, що витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором у ланцюгу договорів.

Таким чином, наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (ст. 330 ЦК України).

Частиною 1 ст. 388 ЦК України визначені випадки на витребування майна від добросовісного набувача власником. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, зокрема, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (ч.3 ст. 388 ЦК України).

Таким чином, Дніпропетровська міська рада здійснює правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності від імені територіальної громади виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.

Розпорядження майном не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених законом, тобто без прийняття відповідного рішення, не є вираженням волі територіальної громади.

Оскільки спірне нерухоме майно вибуло з володіння Дніпропетровської міської ради поза її волею, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про витребування майна на підставі ст. 388 ЦК України.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на відсутність правової оцінки суду на заявлене ТОВ «Ренессанс-Клуб» клопотання про застосування строків позовної давності.

Зазначене не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки матеріали справи не містять відповідного клопотання сторони, як і будь інших клопотань. Не могло бути заявлене таке клопотання і в усній формі в судовому засіданні, оскільки як вбачається з протоколу судового засідання від 23.01.2017р. присутнім в судовому засіданні був лише прокурор.

Позовною давністю згідно ст. 256 ЦК України є строк, встановлений для захисту цивільного права або інтересу.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно п. 25 листа Вищого господарського суду України від 07.04.2008р. №01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України» господарський суд за власною ініціативою не має права застосовувати позовну давність.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на сплив строку позовної давності також не може вважатись заявленими у суді апеляційної інстанції, оскільки відповідно до п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. N10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» (із змінами і доповненнями) у суді апеляційної інстанції заявити про сплив позовної давності може сторона у спорі, яка доведе неможливість подання відповідної заяви в суді першої інстанції, зокрема у разі, якщо відповідну сторону не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи місцевим господарським судом.

За вимогами ч. 3 ст. 101 ЦК України в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

До того ж Вищим господарським судом України в постанові від 26.04.2016р. в справі №916/2129/15 зроблено висновок, що право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника.

Законодавчою підставою для втрати особою права власності у часі є положення Цивільного кодексу України про набувальну давність (ст. 344 ЦК України). А тому, положення про позовну давність до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку статті 388 ЦК України не застосовуються. З наведеним висновком погодився і Верховний Суд України при перегляді справи (постанова від 05.10.2016р. № 3-604гс16).

Інші доводи наведені в апеляційній скарзі також є безпідставними і не спростовують висновків суду першої інстанції .

За встановлених обставин і наведених правових норм місцевий господарський суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги. Підстави для скасування судового рішення відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 103-105 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Ренессанс-Клуб» (м. Дніпро) залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2017р. у справі №904/9152/16 залишити без зміни.

(постанова виготовлена у повному обсязі 23.03.2017 року)

Головуючий О.С.Євстигнеєв

Судді: І.М.Кощеєв

О.В.Чус