ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2017 р.Справа № 916/2463/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Величко Т.А.

суддів: Поліщук Л.В.

ОСОБА_1

(Склад колегії сформовано на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями)

при секретарі Колбасова О.Ф.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2

від відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Ізмаїльський виноробний завод

на рішення господарського суду Одеської області від 07.02.2017р.

по справі №916/2463/15

за позовом: Приватного акціонерного товариства „Елопак-Фастів

до відповідача: Приватного акціонерного товариства „Ізмаїльський виноробний завод

про стягнення 271969,81 грн.,

В судовому засіданні 23.03.2016 року згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року Приватне акціонерне товариство „Елопак-Фастів (далі позивач, ПрАТ „Елопак-Фастів) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Приватного акціонерного товариства „Ізмаїльський виноробний завод (далі відповідач, ПрАТ „Ізмаїльський виноробний завод) про стягнення 275888,38 грн. заборгованості, з яких: 140273,64 грн. основного боргу, 27735,02 грн. неустойки, 55452,25 грн. інфляційних втрат, 2057,42 грн. 3% річних та 502370,05 грн. процентів за товарний кредит.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. ст. 526, 610, 625, 629 ЦК України, ст. ст. 173, 193 ГК України та мотивовані неналежним виконанням умов договору 117/10-SC-UKR/FST-DYA, укладеним 01.03.2010 року між ПрАТ „Елопак-Фастів (продавець) та ПрАТ „Ізмаїльський виноробний завод (покупець), згідно з яким продавець зобовязався поставити покупцю кришки ELO-CAP UE, а покупець зобовязався прийняти та оплатити їх вартість. На виконання умов договору позивачем виставлені рахунки № 1576 від 03.10.2014 року, № 1777 від 07.11.2014 року з оплати поставленого відповідачу товару, вартість якого останнім не сплачена, що свідчить про порушення відповідачем грошового зобовязання, обумовленого розділом 7 договору від 01.03.2010 року, що в свою чергу призвело до заборгованості відповідача в сумі 140273,64 грн. За таких обставин з врахуванням умов п. 5.2 договору від 01.03.2010 року, позивачем нарахована неустойка в сумі 27735,02 грн. і, на підставі ст. 625 ЦК України, нараховано 2057,42 грн. 3% річних, 55452,25 грн. інфляційних втрат, а також нараховано 50370,05 грн. процентів за товарний кредит у відповідності до умов п.п.7.5.3 п. 7.5 розділу 7 договору від 01.03.2010 року.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 19.06.2015 року порушено провадження у справі № 916/2463/15 із призначенням дати розгляду позову.

13.07.2015 року до місцевого господарського суду від ПрАТ „Елопак-Фастів надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, яка зареєстрована за вх. № 2-3815/15, згідно з якої позивач просить суд стягнути з ПрАТ „Ізмаїльський виноробний завод 140273,64 грн. основного боргу, 14027,36 грн. неустойки, 55452,25 грн. інфляційних втрат, 2057,42 грн. 3% річних та 50370,05 грн. процентів за товарним кредитом.

06.08.2015 року до господарського суду Одеської області від ПрАТ „Елопак-Фастів надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, яка зареєстрована за вх.№ 2-4321/15, в якій позивач просить суд стягнути з ПрАТ „Ізмаїльський виноробний завод 140273,64 грн. основного боргу, 14027,36 грн. неустойки, 60561,25 грн. інфляційних втрат, 2979,76 грн. 3% річних та 54127,80 грн. процентів за товарний кредит.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.08.2015 року по справі № 916/2463/15, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України відмовлено ПрАТ „Ізмаїльський виноробний завод у прийнятті зустрічної позовної заяви, яка до суду надійшла 10.08.2015 року.

Ухвалою господарського суду першої інстанції від 12.08.2015 року, в порядку ст. 69 ГПК України продовжено строк розгляду справи № 916/2463/15 на 15 днів.

За обставин надходження 26.08.2015 року до місцевого господарського суду від ПрАТ „Ізмаїльський виноробний завод зустрічної позовної заяви по справі № 916/2463/15 та знаходження судді Щавинської Ю.М. у відпустці і на підставі розпорядження керівника апарату господарського суду Одеської області № 1252 від 26.08.2015 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.08.2015 року здійснено повторний автоматичний розподіл справи № 916/2463/15, внаслідок чого, ухвалою господарського суду Одеської області від 31.08.2015 року справа № 916/2463/15 прийнята до провадження іншим суддею.

Ухвалою місцевого господарського суду від 31.08.2015 року по справі № 916/2436/15, на підставі п. 4, п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України зустрічну позовну заяву повернуто ПрАТ „Ізмаїльський виноробний завод.

Не погодившись з ухвалою суду від 31.08.2015 року, ПрАТ „Ізмаїльський виноробний завод звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило оскаржувану ухвалу суду скасувати як таку, що прийнята з порушенням норм процесуального права.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 10.11.2015 року по справі № 916/2463/15 залишено без змін ухвалу господарського суду Одеської області, а апеляційну скаргу ПрАТ „Ізмаїльський виноробний завод без задоволення.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.11.2015 року, в порядку ст. 69 ГПК України продовжено строк розгляду справи № 916/2463/15 на 15 днів.

24.11.2015 року ухвалено призначення справи № 916/2463/15 до колегіального розгляду у складі трьох суддів, визначених протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 24.11.2015 року.

Ухвалою місцевого господарського суду від 25.11.2015 року справу № 916/2463/15 прийнято до провадження колегією суддів у складі трьох суддів із одночасним зупиненням провадження у справі, з підстав надходження до господарського суду апеляційної інстанції касаційної скарги ПрАТ „Ізмаїльський виноробний завод на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 10.11.2015 року.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.12.2015 року по справі № 916/2463/15 задоволено касаційну скаргу ПрАТ „Ізмаїльський виноробний завод, а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 10.11.2015 року та ухвалу господарського суду Одеського області від 31.08.2015 року по справі № 916/2463/15 скасовано із передачею справи на розгляд до місцевого господарського суду.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 01.02.2016 року, в порядку ст. 79 ГПК України поновлено провадження у справі № 916/2463/15 із призначенням дати розгляду.

За обставин звільнення з посади головуючого судді по справі № 916/2463/15, розпорядженням керівника апарату господарського суду першої інстанції від 12.02.2016 року за № 193 призначено здійснення повторного автоматизованого розподілу справи між суддями.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.02.2016 року справу № 916/2463/15 прийнято до провадження колегією суддів, визначеною протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 12.02.2016 року із призначення дати розгляду справи.

14.03.2016 року до місцевого господарського суду від ПрАТ „Ізмаїльський виноробний завод надійшло клопотання про призначення судово економічної експертизи, яке зареєстровано за вх. № 2-1325/16.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.04.2016 року по справі № 916/2463/15, на підставі ст. 57, п. 4, п. 6 ст. 63 ГПК України повернуто ПрАТ „Ізмаїльський виноробний завод зустрічну позовну заяву, яка надійшла до суду 05.04.2016 року та зареєстрована за вх. № 901/16.

Не погодившись з ухвалою суду від 08.04.2016 року, ПрАТ „Ізмаїльський виноробний завод звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило оскаржувану ухвалу суду скасувати як таку, що прийнята з порушенням норм процесуального права.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.05.2016 року по справі № 916/2463/15, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду від 10.08.2016 року, апеляційну скаргу ПрАТ „Ізмаїльський виноробний завод залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Одеської області від 08.04.2016 року без змін.

За обставин перебування у відпустці члена судової колегії, розпорядженням керівника апарату місцевого господарського суду від 05.09.2016 року за № 795 призначено повторний автоматичний розподіл справи № 916/2463/15, внаслідок чого, ухвалою господарського суду Одеської області від 05.09.2016 року справу № 916/2463/15 прийнято до провадження колегією суддів, визначеною протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 05.09.2016 року із призначення дати розгляду справи.

30.09.2016 року до місцевого господарського суду від ПрАТ „Ізмаїльський виноробний завод надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 916/2463/15 до вирішення повязаною з нею господарською справою № 916/2630/16 за позовом ПрАТ „Ізмаїльський виноробний завод до ПрАТ „Елопак-Фастів про визнання недійсним договору № 117/10-SC-UKR/FST-DYA від 01.03.2010 року та визнання припиненим договору поруки від 14.01.2016 року.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 07.11.2016 року, в порядку ст. 69 ГПК України продовжено строк розгляду справи № 916/2463/15 на 15 днів.

18.11.2016 року до місцевого господарського суду від ПрАТ „Ізмаїльський виноробний завод надійшло клопотання про припинення провадження у справі № 916/2463/15, в порядку ст.80 ГПК України з мотивів вчинення відповідачем правочину в порядку ст. 601 ЦК України. На підтвердження цього надано до суду листа № 478 від 09.11.2016 року відповідача надісланого на адресу позивача про зарахування зустрічних однорідних вимог (т.2, а/с 195).

За обставин перебування головуючого судді по справі № 916/2463/15 на лікарняному, розпорядженням керівника апарату місцевого господарського суду від 22.11.2016 року за № 938 призначено повторний автоматичний розподіл справи № 916/2463/15, внаслідок чого, ухвалою господарського суду Одеської області від 24.11.2016 року справу № 916/2463/15 прийнято до провадження колегією суддів, визначеною протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2016 року із призначення дати розгляду справи.

Ухвалою місцевого господарського суду від 16.01.2017 року, в порядку ст. 69 ГПК України продовжено строк розгляду справи № 916/2463/15 на 15 днів.

Рішенням господарського суду Одеської області від 07.02.2017 року (Головуючий суддя Дяченко Т.Г., судді: Мостепаненко Ю.І., Бездоля Д.О.) з врахуванням ухвали місцевого господарського суду від 15.02.2017 року (Головуючий суддя Дяченко Т.Г., судді: Рога Н.В., Бездоля Д.О.) по справі № 916/2463/15 позов задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства „Ізмаїльський виноробний завод на користь Приватного акціонерного товариства „Елопак-Фастів 140273,64 грн. основного боргу, 14027,36 грн., неустойки, 60561,25 грн. інфляційних втрат, 2979,76 грн. 3% річних, 54127,80 грн. процентів за товарний кредит та 5439,40 грн. судового збору.

Рішення суду обґрунтовано положеннями ст. ст. 173, 175, 193, 222, 230 ГК України, ст. ст. 11, 509, 525, 526, 530, 551, 611, 625, 626, 629, 655, 656, 662, 644, 692, 712 ЦК України та мотивовано доведеністю позивачем документальними доказами наявность у відповідача заборгованості за договором від 01.03.2010 року в сумі 140273,64 грн., в наслідок чого суд дійшов до висновку про наявність у позивача законних підстав для нарахування, в порядку ст. 625 ЦК України 60561,25 грн. інфляційних втрат, 2979,76 грн. 3% річних, а також, на підставі п. 5.2 договору неустойки в розмірі 14027,36 грн. і 54127,80 грн. процентів за товарний кредит у відповідності до умов п.п. 7.5.3 п. 7.5 розділу 7 договору, що зумовлює задоволення позову у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду від 07.02.2017 року, ПрАТ „Ізмаїльський виноробний завод звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог скаржник наполягає на тому, що місцевим господарським судом безпідставно не враховано заяви в порядку ст. 601 ЦК України, що зумовлює припинення провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у звязку із відсутністю предмету спору. Також судом не звернуто уваги на відсутність в матеріалах справи належних документальних доказів на підтвердження здійснення позивачем на адресу відповідача відповідної поставки товару, за якою утворилась заборгованість. Крім цього, судом безпідставно не взято до уваги положення п. 7.5.1 договору, яким передбачено здійснення оплати вартості товару у вигляді попередньої оплати в розмірі 50% після отримання покупцем рахунку, що свідчить про неправильне здійснення позивачем розрахунку процентів за товарним кредитом, обумовлених п.п. п.п. 7.5.3 п. 7.5 розділу 7 договору від 01.03.2010 року. Місцевим господарським судом також проігноровано ту обставину, що одночасне стягнення неустойки у вигляді пені зі стягненням процентів за товарним кредитом не узгоджуються з приписами ст. 61 Конституції України.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 23.02.2017 року по справі № 916/2463/15 апеляційну скаргу ПрАТ „Ізмаїльський виноробний завод прийнято до провадження колегією суддів апеляційної інстанції, сформованої на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2017 року із призначенням дати розгляду скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ „Елопак-Фастів вказало, що оскаржуване рішення суду вважає таким, що прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, внаслідок чого просить оскаржуване рішення суду від 07.02.2017 року залишити без змін, а доводи апеляційної скарги вважає безпідставними та необґрунтованими, що зумовлює їх залишення без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, надавши оцінку всім обставинам справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Місцевим господарським судом правильно встановлено та підтверджено в ході розгляду справи господарським судом апеляційної інстанції, що 01.03.2010 року між ПрАТ „Елопак-Фастів (постачальник) та ПрАТ „Ізмаїльський виноробний завод (покупець) укладено договір №117/10-SC-UKR/FST-DYA, згідно з яким постачальник зобовязується поставити покупцю, в обумовлені строки кришки ELO-CAP UE, а покупець зобовязується прийняти та оплатити їх. З метою спрощення виконання сторонами зобовязань за цим договором, покупець і постачальник спільними зусиллями складають щомісячний прогноз на кожний календарний рік на поставку товару у кількості, яка буде необхідна покупцю для власної виробничої мети (п.п. 1.1, 1.4 розділу 1 договору)

Відповідно до п.п. 2.3, 2.7, 2.9 розділу 2 договору кількість замовленого товару має бути рівним або кратним 90 тис. шт. Компанія „Елопак зобовязується здійснити поставку замовленої партії товару на протязі 30 календарних днів від дати прийняття відповідного замовлення. Дострокова поставка можлива за згодою сторін. Компанія „Елопак не зобовязана виконувати замовлення, розміщене покупцем, також за умов його прийняття та підтвердження, якщо покупець не здійснив у повному обсязі всіх необхідних сум за попередніми поставками.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.4 розділу 3 договору приймання товару по кількості, асортименту та якості зовнішнього виду товару і його упаковки здійснюється в момент передачі товару від ПАТ „Елопак-Фастів або перевізника, уповноваженого постачальником. В момент приймання товару покупець зобовязаний здійснити перевірку по кількості та якості зовнішнього виду товару та його упаковки. Замовлення на відвантаження товару повинно надаватись та залишатись незмінним за добу до відвантаження товару.

Пунктом 5.2. розділу 5 договору передбачено, що за умов не дотримання покупцем строків з оплати вартості поставленого товару, зазначеного у параграфі 7 цього договору, покупець сплачує Компанії „Елопак штраф у розмірі 0,2% від вартості товару за кожен день прострочення оплати. Максимальна сума штрафу за пунктом 5.3. обмежується сумою, яка дорівнює 10% від вартості товару.

Пунктом 5.3. розділу 5 договору встановлено, що всі штрафні санкції, наведені у п.п. 5.1.-5.2. цього договору, підлягають оплаті у разі направлення претензії у письмовій формі, а також на підставі окремого рахунку, виставленого стороною, що заявила рекламацію.

Строк оплати штрафних санкцій, наведених у п.п. 5.1.- 5.2. цього договору, складає 10 робочих днів з моменту виставлення рахунку стороною, що заявляє рекламацію. (п.5.4. розділу 5 договору).

Пунктом 7.1. розділу 7 договору передбачено, що ціни за 1000 штук кришок ELO-CAP UE білого кольору складають: 168,06 грн. за 1000 шт., без ПДВ (еквівалент 15,50 євро) та 201,67 грн., в т.ч. ПДВ (20%) 33,61 грн.

Ціна товару змінюється за умов зміни офіційного курсу гривні до євро, встановленого НБУ на дату виставлення рахунку до сплати вартості товару. Зміна ціни у такому випадку здійснюється пропорційно зміненому курсу гривні до євро, встановленого НБУ до офіційного курсу гривні до євро, зазначеному в п. 7.1. договору. (п. 7.2. розділу 7 договору).

Згідно п. 7.5 розділу 7 договору всі платежі здійснюються покупцем на підставі відповідних рахунків, виставлених Компанією „Елопак шляхом безготівкового банківського перерахунку грошових коштів в українській гривні на розрахунковий рахунок Компанії „Елопак. Оплата здійснюється на підставі рахунків, що виставляє компанія „Елопак. Покупець в обовязковому порядку зазначає у кожному платіжному дорученні призначення платежу, яке повинно містити наступну інформацію: - тип товару (кришки ELO-CAP UE); - номер договору; - номер та дату документа, на підставі якого здійснюється оплата. У разі зазначення покупцем неточної інформації щодо призначення платежу, Компанія „Елопак не несе відповідальність за несвоєчасне виконання своїх зобовязань за договором.

Підпунктом 7.5.1. пункту 7.5 розділу 7 договору передбачено, що 50% вартості замовленої партії кришок сплачуються покупцем на протязі 3-х робочих днів з моменту виставлення рахунку Компанією „Елопак у гривні, з урахуванням п.п. 7.7., 7.7.1. договору, але у будь-якому випадку перед відвантаженням товару.

Останні 50% вартості замовленої партії кришок сплачується покупцем на умовах товарного кредиту, на протязі 30 календарних днів, з моменту відвантаження та дати видаткової накладної. (п.п. 7.5.2. п.7.5 розділу 7 договору).

Відповідно до п.п. 7.5.3. п. 7.5 розділу 7 договору проценти за товарний кредит встановлюються у розмірі 1 грн., в.т.ч. ПДВ за ставкою 20% в розмірі 0,17 грн. за один календарний день розстрочки платежу, при цьому проценти починають нараховуватись з моменту відвантаження та дати видаткової накладної до повної оплати за даною видатковою накладною, а їх сплата здійснюється в строки, обумовлені п.7.5.2. договору.

Положеннями п. 6.1 розділу 6 договору передбачено, що даний договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2010 року.

Додатковими угодами № 1 від 30.12.2010 року, №2 від 30.12.2011 року, №4 від 31.12.2012 року, №5 від 31.12.2013 року до договору №117/10-SC-UKR/FST-DYA від 01.03.2010 року строк дії сторонами пролонговано.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 565 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріали справи містять в собі копію видаткової накладної № 1683 від 03.10.2014 року, з якої вбачається, що 03.10.2014 року представником ПрАТ „Ізмаїльський виноробний завод на підставі доручення № 200 від 02.10.2014 року отримано від ПрАТ „Елопак-Фастів 270 тис. шт. кришок Elo-Cap UE white/Bericap на суму 81962,28 грн. з врахуванням ПДВ, внаслідок чого позивачем виставлено відповідачу рахунок на оплату № 1576 від 03.10.2014 року (т.1, а/с 48-50). Водночас, з наявної матеріалах справи копії видаткової накладної № 1909 вбачається, що 07.11.2014 року представником ПрАТ „Ізмаїльський виноробний завод на підставі доручення № 0239 від 06.11.2014 року отримано від ПрАТ „Елопак-Фастів 180 тис. шт. кришок Elo-Cap UE white/Bericap на суму 58311,36 грн. з врахуванням ПДВ, внаслідок чого позивачем виставлено відповідачу рахунок на оплату № 1777 від 07.11.2014 року (т.1, а/с 51-53), що становить загальну суму 140273,64 грн.

Разом з цим, матеріали справи не містять в собі доказів на підтвердження оплати відповідачем вартості товару прийнятого, на підставі довіреностей № 200 від 02.10.2014 року та № 0239 від 06.11.2014 року. Твердження скаржника щодо здійснення ним часткової оплати за рахунками на оплату № 1576 від 03.10.2014 року та № 1777 від 07.11.2014 року, матеріалами справи не підтверджені.

Серед доводів апеляційної скарги скаржником зазначено про те, що місцевим господарським судом не звернуто уваги на обставину відсутності документальних доказів на підтвердження отримання ПрАТ „Ізмаїльський виноробний завод товару, зазначеного у видаткових накладних № 1683 від 03.10.2014 року та № 1909 від 07.11.2014 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що наявні в матеріалах справи копії довіреностей № 200 від 02.10.2014 року та № 0239 від 06.11.2014 року, видаткові накладні № 1683 від 03.10.2014 року та № 1909 від 07.11.2014 року, містять печатку ПрАТ „Ізмаїльський виноробний завод та складені у відповідності до вимог чинного законодавства, що спростовує викладені вище доводи скаржника з врахуванням положень ст.334 ЦК України.

Разом з цим, ПрАТ „Ізмаїльський виноробний завод у своїх запереченнях на позов, посилаючись на акт звірки взаємних розрахунків за 2015 рік (Т.2, а/с 84), зазначає про відсутність у останього забргованості перед позивачем за договором від 01.03.2010 року, оскільки у вказаному акті зазначено про те, що станом на 31.12.2015 рік, за даними позивача, заборгованість ПрАТ „Елопак-Фастів на користь ПрАТ „Ізмаїльський виноробний завод становить 108459,73 грн.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність законних підстав вважати такий акт звірки взаємних розрахунків належним доказом, в розумінні ст. 34 ГПК України на підтвердження відсутності у відповідача заборгованості за договором від 01.03.2010 року, оскільки зазначений акт не містить в собі посилань за яким договором та за яким товаром сторонами складено такий акт, зважаючи на ту обставину, що сторонами засвідчено про одночасне існування між ними господарських правовідносин за іншими договорами.

Водночас, під час розгляду справи господарським судом першої інстанції, ПрАТ „Ізмаїльський виноробний завод клопотало про припинення провадження у справі, в порядку п.п 1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України, посилаючись на односторонній правочин в порядку ст. 601 ЦК України шляхом надіслання відповідачем на адресу позивача листа від 09.11.2016 року за № 478 „Про зарахування зустрічних однорідних вимог, в якому зазначено про наявність у сторін зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а саме: - сума заборгованості ПрАТ „Елопак-Фастів перед ПрАТ „Ізмаїльський виноробний завод за договором № 58/09-В-UKR/TRN-DYA становить 227893,74 грн.; сума заборгованості ПрАТ „Елопак-Фастів перед ПрАТ „Ізмаїльський виноробний завод за договором про постачання запчастин становить 20839,63 грн.; - сума заборгованості ПрАТ „Ізмаїльський виноробний завод перед ПрАТ „Елопак-Фастів за договором №117/10-SC-UKR/FST-DYA становить 140273,64 грн., внаслідок чого, на підставі ст. 601 ЦК України, взаємна заборгованість, що випливає з договорів № 58/09-В-UKR/TRN-DYA від 12.01.2009 року та №117/10-SC-UKR/FST-DYA від 01.03.2010 року, вважається зменшеною на суму 140273,64 грн.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Частинами 3, 5 ст. 203 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. Не допускається зарахування вимог, щодо яких за заявою другої сторони належить застосувати строк позовної давності і строк цей минув, а також в інших випадках, передбачених законом.

Отже, з вищенаведеного випливає, що зарахування зустрічних зобовязань є одностороннім правочином, який не повязаний з акцептуванням іншої стороною такої заяви, що є одним із способів одночасного припинення двох зобовязань, де в одному випадку сторона являється кредитором, а інша сторона боржником і в той же час, в іншому випадку боржник за першим зобовязанням являється кредитором, а кредитор за першим зобовязанням являється боржником. Водночас, зарахування зустрічних зобовязань можливе за умов наявності всіх ознаків, а саме: - зустрічних вимог; - однорідності вимог;- настання строку виконання вимог;- невстановленності строку виконання вимог або визначеності такого строку моментом предявлення вимоги; - подання однією із сторін заяви. Разом з цим, правило однорідності вимог поширюється на правову природу зобовязань, зокрема, зобовязань із родовими признаками і не поширюється на підстави виникнення таких зобовязань.

Зі змісту листа від 09.11.2016 року за № 478 „Про зарахування зустрічних однорідних вимог вбачається, що зобовязання між позивачем та відповідачем, в порядку ст. 601 ЦК України припиняються за договорами № 58/09-В-UKR/TRN-DYA від 12.01.2009 року та №117/10-SC-UKR/FST-DYA від 01.03.2010 року, внаслідок наявності у сторін одночасної заборгованості за вказаними договорами та договором постачання запчастин і однорідність зустрічних вимог полягає в наявності грошової заборгованості одного перед одним.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає свою увагу на відсутності в матеріалах справи договору постачання запчастин і документальних доказів на підтвердження наявності заборгованості з грошового зобовязання у ПрАТ „Елопак-Фастів перед ПрАТ „Ізмаїльський виноробний завод за вказаним договором, що унеможливлює встановлення наявності або відсутності зустрічних зобовязань у сторін за родовими ознаками та інших умов, які надають можливість зарахування зустрічних однорідних вимог у відповідності до приписів ст. 601 ЦК України. Разом з цим, за умовами договору № 58/09-В-UKR/TRN-DYA від 12.01.2009 року, на який посилається відповідач у своєму листі за № 478 від 09.11.2016 року, ПрАТ „Елопак-Фастів виступає в якості постачальника товару, а ПрАТ „Ізмаїльський виноробний завод виступає в якості покупця товару, що поставляє позивач і відсутність в матеріалах справи беззаперечних документальних доказів на підтвердження наявності у позивача заборгованості з грошового зобовязання за договором від 12.01.2009 року також унеможливлює встановлення наявності законних підстав вважати грошове зобовязання відповідача за договором №117/10-SC-UKR/FST-DYA від 01.03.2010 року припиненим, в порядку ст.601 ЦК України.

За викладених обставин, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що ПрАТ „Ізмаїльський виноробний завод не спростовано достеменними документальними доказами відсутності у останнього заборгованості за договором №117/10-SC-UKR/FST-DYA від 01.03.2010 року в розмірі 140273,64 грн.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на встановлені місцевим господарським судом фактичні обставини щодо наявності у ПрАТ „Ізмаїльський виноробний завод за договором №117/10-SC-UKR/FST-DYA від 01.03.2010 року заборгованості в сумі 140273,64 грн., колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про наявність законних підстав для нарахування відповідачу інфляційних втрат, що за правильним розрахунком позивача становить 60561,25 грн. та трьох процентів річних в розмірі 2979,76 грн.

Пунктом 3 ч.1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 ЦК України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Пунктом 5.2. розділу 5 договору передбачено, що за умов не дотримання покупцем строків з оплати вартості поставленого товару, зазначеного у параграфі 7 цього договору, покупець сплачує Компанії „Елопак штраф у розмірі 0,2% від вартості товару за кожен день прострочення оплати. Максимальна сума штрафу за пунктом 5.3. обмежується сумою, яка дорівнює 10% від вартості товару.

Підпунктом 7.5.1. пункту 7.5 розділу 7 договору передбачено, що 50% вартості замовленої партії кришок сплачуються покупцем на протязі 3-х робочих днів з моменту виставлення рахунку Компанією „Елопак гривні, з урахуванням п.п. 7.7., 7.7.1. договору, але у будь-якому випадку перед відвантаженням товару.

Останні 50% вартості замовленої партії кришок сплачується покупцем на умовах товарного кредиту, на протязі 30 календарних днів, з моменту відвантаження та дати видаткової накладної. (п.п. 7.5.2. п.7.5 розділу 7 договору).

Виходячи з викладеного з врахуванням відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження здійснення відповідачем оплати вартості товару, поставленого позивачем за видатковими накладними № 1683 від 03.10.2014 року і № 1909 від 07.11.2014 року в строки, обумовлені розділом 7 договору від 01.03.2010 року, колегія суддів апеляційної інстанції також погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність законних підстав для нарахування та стягнення з відповідача неустойки, у відповідності до умов п. 5.2 розділу 5 договору від 01.03.2010 року, що за правильним розрахунком позивача становить 14027,36 грн.

Частинами 1, 2 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, договори та інші право чини.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частинами 1, 5 ст. 694 ЦК України встановлено, що договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов'язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

Відповідно до п.п. 7.5.3. п. 7.5 розділу 7 договору проценти за товарний кредит встановлюються у розмірі 1 грн., в.т.ч. ПДВ за ставкою 20% в розмірі 0,17 грн. за один календарний день розстрочки платежу, при цьому проценти починають нараховуватись з моменту відвантаження та дати видаткової накладної до повної оплати за даною видатковою накладною, а їх сплата здійснюється в строки, обумовлені п.7.5.2. договору.

Отже, відповідачем за видатковими накладними № 1683 від 03.10.2014 року, № 1909 від 07.11.2014 року отримано товар, вартість якого повинна була сплачена в строк та у спосіб, передбачений умовами п.п. 7.5.1., 7.5.2 п. 7.5 розділу 7 договору від 01.03.2010 року, тобто, здійснити оплату в розмірі 50 % від вартості товару у триденний строк, а інші 50% вартості товару мали бути оплачені на умовах товарного кредиту на протязі 30 календарних днів.

Зважаючи на обставину невиконання відповідачем умов договору з грошового зобовязання, колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника, що проценти за товарним кредитом мають нараховуватись саме на суму, виходячи із 50% вартості товару, оскільки у відповідності до положень ст. 334 ЦК України, відповідач набув право власності на кришки Elo-Cap UE white/Bericap, отримані за видатковими накладними № 1683 від 03.10.2014 року, № 1909 від 07.11.2014 року але ані попередньої оплати вартості в розмірі 50%, ані у повному обсязі оплати вартості товару у строки та у спосіб, обумовлені договором, відповідачем не здійснено, що свідчить про правомірність нарахування процентів за товарним кредитом на повну суму основного боргу відповідача.

Виходячи з викладеного з врахуванням наявних в матеріалах справи банківських довідок із зазначенням курсу гривні до євро, встановленим Національним банком України, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність законних підстав для нарахування та стягнення з відповідача процентів за товарним кредитом, що за правильним розрахунком позивача становить 54127,80 грн.

Водночас, скаржник наголошує на тому, що одночасне стягнення неустойки зі стягненням процентів за товарини кредитом не узгоджується з приписами с. 61 Конституції України, на що місцевим господарським судом не звернуто уваги.

Приписами ст. 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Колегія суддів апеляційної інстанції відзначає, що у відповідності до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог чинного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а за положеннями ст. 199 ГК України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

В той же час, положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, яка у відповідності до положень ст. 549, ст. ст. 216, 230 ГК України, є штрафною санкцією у вигляді штрафу або пені, що за своєю правовою природою являється одним із видів забезпечення виконання господарського зобовязання з огляду на те, що підставою для застосування штрафної санкції є, саме невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання. Тоді як положеннями ч. 5 ст. 694 ЦК України з врахуванням положень ст. 712 ЦК України встановлено, що договором купівлі-продажу може бути передбачений обов'язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем, що також сторонами обумовлено п.п. 7.5.3. п. 7.5 розділу 7 договору від 01.03.2010 року і узгоджується з положеннями ст. 627 ЦК України, а відтак, виходячи з приписів ст. 1057 ЦК України, такі правовідносини містять в собі ознаки комерційного кредиту, сутність якого полягає в тому, що покупець товару не сплачує продавцю суму за товар в момент його отримання, а сплачує таку суму згодом, що надає змоги покупця користуватись грошовими коштами, які він повинен був сплатити продавцю.

Отже, з викладеного випливає, що неустойка та проценти за товарним кредитом мають різну правову природу і підстави застосування, що свідчить про наявність законних підстав для одночасного нарахування неустойки, внаслідок порушення господарського зобовязання і нарахування процентів за товарним кредитом у відповідності до умов договору, що узгоджується з положеннями ст. 61 Конституції України.

За таких обставин, твердження скаржника, що одночасне нарахування та стягнення неустойки із нарахуванням та стягненням процентів за товарним кредитом не узгоджується з приписами с. 61 Конституції України, колегія суддів апеляційної інстанції не приймає до уваги і відхиляє їх, як безпідставні.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла до висновку про відсутність законних підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду від 07.02.2017 року, яке прийнято із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103 - 105 ГПК України,

суд постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Ізмаїльський виноробний завод залишити без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від 07.02.2017р. у справі № 916/2463/15 без змін.

Постанова в порядку ст. 105 Господарського Процесуального Кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Т.А. Величко

Суддя Л.В. Поліщук

Суддя І.Г. Філінюка