ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року Справа № 908/658/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б.- головуючого
Алєєвої І.В. Рогач Л.І.
за участю представників:
позивачаБезпалюк О.Л. - довіреність від 18.04.2014 р.
відповідачаСемеренко С.О. - довіреність від 11.07.2016 р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги 1)Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"; 2) Концерну "Міські теплові мережі"
на постановувід 21.11.2016 Донецького апеляційного господарського суду
у справі№ 908/658/16 господарського суду Запорізької області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Концерну "Міські теплові мережі"
простягнення 94 428 713,61 грн.
В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року ПАТ "НАК "Нафтогаз" звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до Концерну "Міські теплові мережі" про стягнення 94 428 713, 61 грн., з яких: сума основного боргу у розмірі 48 865 488, 53 грн.; пеня у розмірі 14 265 914,79 грн.; інфляційні у розмірі 29 403 046, 19 грн.; 3 % річних у розмірі 1 894 264,10 грн., посилаючись на приписи статей 526, 611, 625 Цивільного кодексу України та статей 193, 231 Господарського кодексу України, з підстав неналежного виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору купівлі - продажу природного газу від 28.01.2014 р. щодо повної оплати поставленого природного газу.

У відзиві на позовну заяву Концерн "Міські теплові мережі" просив позовні вимоги задовольнити частково та відмовити у задоволенні вимог в частині стягнення пені у сумі 7 482 447,84 грн., 3 % річних у сумі 1 175 048,76 грн та інфляційних у розмірі 6 020 526, 99 грн., вказуючи на недоведеність та необгрунтованість належними доказами розрахунки пені, 3 % річних та інфляційних.

Відповідач також просив, на підставі статті 551 Цивільного кодексу України та статті 83 Господарського процесуального кодексу України, зменшити розмір пені на 99,9 %. Крім того, у клопотанні, яке надійшло до суду 25.05.2016 р., відповідач просив відстрочити виконання судового рішення до 31.12.2016 р. посилаючись на наявність виняткових обставин в розумінні статті 551 Цивільного кодексу України та статті 83 Господарського процесуального кодексу України.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 29.08.2016 р. (судді Кутіщева - Арнет Н.С., Гончаренко С.А., Смірнова О.Г.) позов задоволено частково. Стягнуто з КП "Міські теплові мережі" на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 48 865 488, 53 грн. основного боргу, 3 234 950, 12 грн. пені, 483 400, 94 грн. річних та 3 696 035,84 грн. індексу інфляції. В решті позову відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення суми основної заборгованості, судом першої інстанції встановлено, що відповідач взяті на себе зобов'язання за договором в частині повної та своєчасної оплати вартості отриманого природного газу виконав частково, заборгованість на день звернення позивача в суд складала 48 865 488, 53 грн., що підтверджується проведеною між сторонами по справі звіркою розрахунків, визнано відповідачем і підлягає задоволенню.

Разом з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не вірно здійснений розрахунок пені, інфляційних та річних, зокрема, з порушенням Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 р. № 217.

Крім того, судом першої інстанції відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зменшення пені на 99,9 % та про відстрочку виконання судового рішення.

За апеляційною скаргою ПАТ "НАК "Нафтогаз" Донецький апеляційний господарський суд (судді: Бойченко К.І., Зубченко І.В., Стойка О.В.), переглянувши рішення господарського суду Запорізької області від 29.08.2016 р. в апеляційному порядку, постановою від 21.11.2016 р. скасував його частково, позов задовольнив частково: припинив провадження у справі в частині стягнення боргу в сумі 3 622 972, 50 грн. Стягнув з Концерну "Міські теплові мережі" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" борг в сумі 45 242 516, 03 грн., пеню в сумі 4 237 049, 32 грн., 3 % річних в сумі 1 894 264, 10 грн., інфляційні втрати в сумі 27 450 975, 62 грн. В решті позову відмовив.

Припиняючи провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості, на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку щодо відсутності предмету спору з огляду на сплату відповідачем 3 622 972,50 грн. основного боргу.

При цьому, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення коштів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

ПАТ "НАК "Нафтогаз" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.2016 р. у даній справі скасувати в частині зменшення пені на 50 % і в цій частині прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача пеню в повному розмірі, вказуючи на те, що застосовуючи статтю 83 Господарського процесуального кодексу України, суд мав в обов'язковому порядку дослідити наявність чи відсутність збитків у позивача у відповідності до статті 551 Цивільного кодексу України та співрозмірність неустойки та збитків, врахувати обов'язкові вимоги, встановлені статтею 233 Господарського кодексу України, зазначити підстави для зменшення штрафних санкцій, а саме - ступінь виконання зобов'язання, майновий стан сторін, інтереси сторін та інші обставини справи. Проте, на думку скаржника, відповідачем не було подано жодних належних доказів винятковості обставин, а судами не враховано фінансове становище та особливості господарської діяльності позивача.

Концерн "Міські теплові мережі" також подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.2016 р. у даній справі скасувати повністю, а рішення господарського суду Запорізької області від 29.08.2016 р. залишити без змін, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги викладенням у судових рішеннях лише доводів і доказів позивача та ненаданням судами належної оцінки фактичним обставинам справи та доводам відповідача.

Заявник касаційної скарги вважає, що судом апеляційної інстанції не вірно проведено перерахунок 3 % річних та пені, що підлягають стягненню з відповідача з урахуванням норм Постанови Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 р. та не в повній мірі здійснено перевірку обґрунтованості та правильності нарахування позивачем відповідних сум до стягнення. Крім того, на думку скаржника, судом не надано належної оцінки доводам відповідача про наявність підстав для відстрочення виконання судового рішення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами під час розгляду справи, 28.01.2014 р. між ПАТ "НАК "Нафтогаз" (продавець) та Концерном "Міські теплові мережі" (покупець) укладено договір купівлі - продажу природного газу № 2492/14-КП-13, за умовами пункту 1.1. якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що продавець передає покупцеві з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р. газ обсягом до 24 516,000 тис. куб. м.

Згідно пункту 3.3. договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Відповідно до пункту 3.4. договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

За змістом пункту 5.2. договору до сплати за 1000 куб. м газу належить 3462,26 грн., крім того ПДВ - 20 % - 692,45 грн., всього з ПДВ - 4 154,71 грн.

Відповідно до пункту 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до пункту 11 договору останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2014 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Судами встановлено, що додатковими угодами: - № 1 від 30.04.2014 р.; - № 2 від 26.05.2014 р.; - № 3 від 13.06.2014 р.; - № 4 від 30.09.2014 р.; - № 5 від 24.11.2014 р. сторонами змінювалися умови пункту 5.2. договору.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від виконання певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обв'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених в статті 11 Цивільного кодексу України.

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

За приписами частини 1 статті 692 цього Кодексу, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судами під час розгляду справи встановлено, що позивач у січні-грудні 2014 року поставив відповідачу газ, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу: - б/н від 31.01.2014 р.; б/н від 28.02.2014 р.; б/н від 31.03.2014 р. ; - б/н від 30.04.2014 р.; - б/н від 31.05.2014 р.; - б/н від 30.06.2014 р.; - б/н від 31.07.2014 р.; - б/н від 31.10.2014 р.; .; - б/н від 30.11.2014 р.; - б/н від 31.12.2014 р. всього на загальну суму 89 657 656, 20 грн., які підписані та скріплені печатками сторін.

Відповідач здійснив часткову оплату поставленого позивачем природного газу в сумі 40 792 167, 67 грн., залишок боргу з боку відповідача перед позивачем становить 48 865 488, 53 грн.

Крім того, як встановлено судом апеляційної інстанції, після порушення господарським судом провадження у справі, відповідачем сплачено 3 622 972, 50 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи засвідчені копії меморіальних ордерів, у зв'язку з чим, на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції припинено провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у вказаній сумі та задоволено позовні вимоги про стягнення основної заборгованості в розмірі 45 242 516, 03 грн.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є вимога ПАТ "НАК "Нафтогаз" про стягнення з Концерну "Міські теплові мережі" пені у розмірі 14 265 914,79 грн., інфляційних втрат у розмірі 29 403 046, 19 грн. та 3 % річних у розмірі 1 894 264,10 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до положень статті 610 вказаного Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 Цивільного кодексу України).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими, зокрема, є сплата неустойки.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша, друга статті 217 Господарського кодексу України).

Штрафними санкціями відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими Господарським кодексом України та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (частина перша статті 199 Господарського кодексу України).

За змістом положень частини 4 статті 231 Господарського кодексу України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, у відповідності до пункту 7.2. договору купівлі - продажу природного газу від 28.01.2014 р., укладеного між сторонами, у разі невиконання покупцем пункту 6.1. цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Здійснюючи судовий розгляд справи судом апеляційної інстанції було встановлено, що в розрахунку позовних вимог позивачем при зарахуванні коштів, отриманих згідно розподілу, порушено порядок їх зарахування, встановлений Постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 р. № 217 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, і з урахуванням цього, перевіривши розрахунок позивача, суд апеляційної інстанції встановив, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних в сумі 1 894 264, 10 грн. та інфляційні втрати в сумі 27 450 975, 62 грн., а у стягненні інфляційних втрат в сумі 1 952 070, 57 грн. слід відмовити за необґрунтованістю нарахування.

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що розмір обґрунтовано заявленої до стягнення пені складає 8 474 098, 63 грн.

Разом з цим, відповідно до пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні принципи закріплені у статті 233 Господарського кодексу України, якою встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Здійснюючи судовий розгляд справи судом апеляційної інстанції було зазначено, що враховуючи приписи чинного законодавства, об'єктивні обставини складної ситуації у державі та її економічного становища, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів, інші обставини справи, у даному випадку наявні підстави для зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню, до 4 237 049, 32 грн.

При цьому, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, відповідно до статті 83 Господарського процесуального кодексу України, є правом суду, яким останній користується, за наявності встановлення відповідних обставин.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає постанову суду апеляційної інстанції у даній справі такою, що прийнята виходячи з приписів чинного законодавства та встановлених обставин справи, а також такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстав для її зміни чи скасування не вбачається, а викладені у касаційних скаргах доводи скаржників судова колегія вважає непереконливими та такими, що спростовуються матеріалами справи та встановленими апеляційним судом обставинами справи.

Доводи Концерну "Міські теплові мережі" про залишення поза увагою судом апеляційної інстанції посилань відповідача на наявність підстав для відстрочки виконання судового рішення, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки здійснюючи судовий розгляд справи, судами першої та апеляційної інстанції надано відповідну оцінку вказаному клопотанню та встановлено недоведеність відповідачем виключності обставин, що ускладнять виконання оскаржуваного рішення для задоволення його клопотання.

Керуючись пунктом 1 статті 1119, статтями 1115, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.2016 р. у справі № 908/658/16 господарського суду Запорізької області залишити без змін, а касаційні скарги без задоволення.

Головуючий суддя Т. Дроботова

Судді: І. Алєєва

Л. Рогач