ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2017 справа № 905/2461/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:Ломовцева Н.В., Колядко Т.М. , Скакун О.А. ,
секретар судового засідання за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: Склярук С.І. Романюха Д.М. - за довіреністю не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» м. Курахово, Донецька область
на рішення господарського суду Донецької області
від18.01.2017р.
у справі№ 905/2461/16 (головуючий суддя: Ніколаєва Л.В., судді: Сажнева М.В., Паляниця Ю.О.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Енергоміст» м.Київ
доТовариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» м. Курахово, Донецька область
простягнення 24 764 186,26 грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергоміст» м. Київ звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» м. Курахово, Донецька область про стягнення 20 523 113,47грн. - основного боргу за поставлену електричну енергію у травні 2016р., 3 112 611,22грн. - пені, нарахованої за період з 16.06.2016р. по 30.11.2016р., 302 683,71грн. - 3% річних, нарахованих за період з 16.06.2016р. по 30.11.2016р., 825 777,86грн. - інфляційних витрат, нарахованих за період червень - жовтень 2016р. (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог № 34494/16 від 30.11.2016р.).

Рішенням господарського суду Донецької області від 18.01.2017р. позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоміст» м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» м. Курахово, Донецька область задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» в особі Відокремленого підрозділу «Зуївська теплова електрична станція» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоміст» основний борг в розмірі 20 523 113грн. 47коп., 3% річних в розмірі 302 683грн. 71коп., інфляційні витрати в розмірі 825 777грн. 86коп., судовий збір в розмірі 180 719 грн. 87коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням господарського суду Донецької області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене рішення в частині стягнення з нього інфляційних витрат.

Підставами для часткового скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає порушення та невірне застосування норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що позивачем, в порушення вимог п. 6 Додатку №3 «Порядок розрахунків», рахунок на сплату нарахованої пені та інфляційних витрат не надавався, тому, строк оплати інфляційних витрат не настав.

Представник позивача у судове засідання прибув, заперечував проти доводів апеляційної скарги. Проти розгляду справи за відсутністю представника відповідача не заперечував, не наполягав на задоволенні письмового клопотання про оголошення перерви.

Представник відповідача у судове засідання не прибув. Причини неприбуття суду не повідомив. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за штрихкодовим ідентифікатором №509 відповідач є обізнаним щодо дати та місця розгляду справи.

Судова колегія вважає можливим здійснити розгляд справи у відсутності представника відповідача за наявними матеріалами справи, оскільки сторони були повідомлені про день та час судового засідання належним чином відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.

Судове засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги встановленого статями 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційні скарги, заслухавши у судовому засіданні повноважного представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

З матеріалів справи вбачається, що 12.05.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергоміст» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» в особі відокремленого підрозділу «Зуївська ТЕС» (покупець) укладений договір купівлі - продажу електроенергії № 2/16-Э, відповідно до умов якого продавець зобов'язується з 19.05.2016р. здійснювати продаж електричної енергії покупцю, а покупець зобов'язується купувати електричну енергію та здійснювати оплату використаної (купленої) електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами даного договору (п. 1.1. договору).

Згідно з умовами п. п. 2.3., 2.5., 2.6. договору обсяг очікуваного продажу електричної енергії по даному договору визначений в додатку «Обсяги поставок електричної енергії покупцю», який є невід'ємною частиною даного договору; розрахунковим періодом є календарний місяць, вартість договору у кожному розрахунковому періоді визначається як добуток обсягу проданої покупцю електроенергії на тариф, який узгоджений сторонами в додатку «Тариф купівлі - продажу електроенергії».

Покупець зобов'язаний здійснювати розрахунки за куплену електричну енергію у порядку, строки та розмірі, узгоджених сторонами в додатках до даного договору; оплачувати продавцю вартість електричної енергії та інші платежі згідно з умовами даного договору та додатками «Порядок розрахунків» та «Графіки зняття показів засобів обліку електричної енергії» (п.п. 3.5.2, 3.5.7. договору).

Договір вступає в силу з 12.05.2016р. та діє на строк до 31.12.2016р. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п. п. 11.1. , 11.4. договору).

Договір та додатки до нього підписані сторонами без заперечень та скріплені печатками підприємств.

Оцінивши зміст спірного договору, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що останній за правовою природою є договором купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України та глав 19, 20 Господарського кодексу України.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Зазначена норма Цивільного кодексу України кореспондується з положеннями статті 265 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок та зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

На виконання умов договору у травні 2016р. позивач поставив, а відповідач прийняв електричну енергію в обсязі 43 765,387 тис. кВт/год на суму 46 599 633,47 грн., що підтверджується актом прийому - передачі електричної енергії від 31.05.2016р., який підписаний сторонами та засвідчений їх печатками.

Також позивач виставив відповідачу рахунок на оплату електричної енергії № 1 від 31.05.2016р. на суму 46 599 633,47грн.

У п. 3.2. додатку № 3 «Порядок розрахунків» передбачено, що покупець зобов'язаний здійснювати оплату отриманих від продавця рахунків самостійно, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця, вказаний у п. 11 договору на протязі 15 діб від дати погодження акту купівлі - продажу електричної енергії.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Доказів наявності заперечень щодо кількості поставленої електроенергії, а також порядку поставки та інших зауважень суду не представлено.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи виписок АТ «Ощадбанк» рахунок на оплату електричної енергії № 1 від 31.05.2016р. на суму 46 599 633,47грн. оплачений відповідачем частково в сумі 23 500 000 грн., а саме: 01.06.2016р. - 6 000 000 грн., 07.06.2016р. - 10 000 000 грн., 24.06.2016р. - 7 500 000 грн.

Крім того, під час розгляду даної справи відповідач здійснив часткову оплату боргу в розмірі 2 576 520 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3 від 27.09.2016р., а отже борг відповідача за електричну енергію на момент прийняття рішення по даній справі становить 20 523 113,47 грн.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення умов Договору своєчасно та в повному обсязі не здійснив оплату отриманої електроенергії.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами пункту 7 статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

06.07.2016р. позивач надіслав відповідачу претензію № 1/65, в якій просив сплатити заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 23 099 633,47 грн. та нараховані суми пені, 3% річних, інфляційних витрат на загальну суму 474 518,64 грн. Вказана претензія одержана відповідачем 15.07.2016р., що підтверджується витягом з розділу «Відстеження поштових пересилань» офіційного сайту УДППЗ «Укрпошта», але залишена відповідачем без задоволення.

Неналежне виконання умов договору купівлі - продажу електроенергії № 2/16-Э від 12.05.2016р. в частині повної та своєчасної оплати електричної енергії стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Під час розгляду даної справи відповідач здійснив часткову оплату боргу в розмірі 2 576 520 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3 від 27.09.2016р., а отже борг відповідача за електричну енергію на момент прийняття рішення по даній справі становить 20 523 113,47грн.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що матеріалами справи доведено, факт прострочення виконання відповідачем обов'язку повної та своєчасної оплати товару, тому господарський суд правомірно дійшов висновку щодо стягнення з останнього боргу у розмірі 20 523 113,47грн. за отриману електроенергію.

Оскільки відповідач за отриману електроенергію вчасно не розрахувався, позивачем нараховано 302 683,71грн. - 3% річних, нарахованих за період з 16.06.2016р. по 30.11.2016р. та 825 777,86грн. - інфляційних витрат, нарахованих за період червень - жовтень 2016р.

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з вищевикладеним та здійснивши повний розрахунок 3% річних колегія суддів погоджується з висновком суду щодо задоволення даних в повному обсязі, тому стягненню з відповідача підлягає 302 683,71 грн. 3% річних за загальний період з 16.06.2016р. по 30.11.2016р..

Щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат колегія суддів зазначає наступне. Згідно до п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи вищевикладене, здійснивши повний розрахунок інфляційних витрат, колегія суддів зазначає, що дійсним періодом нарахування інфляційних витрат є з липня 2016р. по жовтень 2016р., виходячи з того, що період прострочення починається з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, а найменший період їх визначення складає місяць, однак, оскільки сукупний індекс інфляції за період з липня 2016р. по жовтень 2016р. є більшим ніж за період з червня 2016р. по жовтень 2016р., а тому і сума інфляційних витрат за період з липня 2016р. по жовтень 2016р. є більшою за заявлену позивачем. За таких обставин, стягненню з відповідача підлягає 825 777,86грн. інфляційних витрат за період з липня 2016р. по жовтень 2016р.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 3 112 611,22грн., нараховану за несвоєчасне виконання зобов'язання оплатити отриману електричну енергію за загальний період з 16.06.2016р. по 30.11.2016р.

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу країни, статтями 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до умов п. 8.3.1. договору за внесення платежів, передбачених пунктом 3.5.6. даного договору, з порушенням строків, визначених додатком «Порядок розрахунків», покупець сплачує продавцю пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у той період, та 3% річних від суми боргу. Сума боргу сплачується покупцем із врахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення.

Проте, господарським судом Донецької області до спірних відносин застосована ч.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» від 13.01.2015 №85-VIII (далі - Закон України «Про встановлення додаткових гарантій…»), відповідно до якої встановлено мораторій на стягнення пені та інших штрафних санкцій.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. №1875-ІV житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виробник суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо) (п. 1 ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

У п. 5 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоміст», затвердженого Загальними Зборами Учасників Протоколом №06/16-16 від 16.06.2016р. встановлено, що основними видами діяльності є: розподілення та постачання електроенергії, виробництво електроенергії, постачання електроенергії та газу за нерегульованим тарифом, постачання електроенергії споживачам: надання електроенергії за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електроенергії на підставі договорів.

Крім того, згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоміст» вбачається, що основними видами діяльності останнього є, зокрема, виробництво, передача, розподілення та торгівля електроенергією.

Таким чином, враховуючи те, що електрична енергія є енергетичним ресурсом, гарантованим постачальником якого є підприємство позивача, тому Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергоміст» є енергопостачальною компанією.

В свою чергу, з наявних в матеріалах справи ліцензій Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 365 від 18.11.2009р. та № 1605 від 22.05.2015р. вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» в особі Відокремленого підрозділу «Зуївська теплова електрична станція» здійснює постачання теплової енергії, виробництво теплової енергії на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії. Тобто, відповідач є виробником та виконавцем комунальних послуг.

З огляду на вищезазначене, відповідач є підприємцем-виконавцем (виробником) житлово-комунальних послуг та споживачем відповідних енергетичних ресурсів, щодо яких позивач є енергопостачальником, що постачає відповідачеві зазначені енергетичні ресурси.

Згідно змісту Договору №2/16-Э купівлі-продажу електроенергії від 12.05.2016р. та з копії виписки з ЄДРПОУ на момент його укладення, а також на теперішній час, місцезнаходженням відповідача є: Донецька область, м.Зугрес, вул. 60 років Жовтня.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1053-р від 30.10.2014р. затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, яке втратило чинність у зв'язку із прийняттям розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. № 1275-р, відповідно до якого, м. м.Зугрес Донецької області віднесено до таких територій.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» № 85-VIII від 13.01.2015, на час, визначений у статті 1 цього Закону, встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» № 85-VIII від 13.01.2015р. набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (ч. 1 ст. 2 названого Закону), тобто з 07.02.2015р.

Виходячи з наведеного, нарахування пені за спірним Договором не здійснюється з 07.02.2015р.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про відмову в задоволенні позову в частині стягнення пені в сумі 3 112 611,22грн., нараховану за несвоєчасне виконання зобов'язання оплатити отриману електричну енергію за загальний період з 16.06.2016р. по 30.11.2016р.

Щодо доводу апелянта, що позивачем, в порушення вимог п. 6 Додатку №3 «Порядок розрахунків», рахунок на сплату нарахованої пені та інфляційних витрат не надавався, тому, строк оплати інфляційних витрат не настав, колегія суддів зазначає наступне.

Дійсно, згідно з п. 6 додатку № 3 «Порядок розрахунків», у разі порушення покупцем узгоджених цим додатком термінів оплати рахунків за активну електроенергію, отриманих покупцем згідно п.п. 3.1., 5.2. цього додатку до договору, продавець нараховує пеню та інфляційні витрати, відповідно до п. 8.3.1. договору і надає покупцю відповідний рахунок.

Однак, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, право кредитора на стягнення з боржника суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, передбачений безпосередньо Цивільним кодексом України.

Крім того, за змістом норм закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» (зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24.10.2011р. №6-38цс11) без попередньої вимоги.

Також відповідно до постанови Верховного Суду України від 29.09.2009р. у справі №3-3902к09 рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України; тому наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов'язку сплатити надані послуги з транспортування природного газу.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що позивач має право на стягнення інфляційних витрат незалежно від того, передбачено це умовами договору чи ні.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» м. Курахово, Донецька область задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Донецької області від 18.01.2017р. у справі №905/2461/16 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» м. Курахово, Донецька область на рішення господарського суду Донецької області від 18.01.2017р. у справі № 905/2461/16 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 18.01.2017р. у справі №905/2461/16 - залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Н.В. Ломовцева

Судді: Т.М. Колядко

О.А. Скакун

Надруковано 5 прим.:

1прим.-Позивачу;

1прим.-Відповідачу;

1прим.-У справу;

1прим.-ДАГС;

1прим.-ГСДО.