ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2017 р.Справа № 916/4529/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Ярош А.І.,

суддів Лисенко В.А., Гладишевої Т.Я.,

секретар судового засідання Маленкова О.П.,

за участю представників сторін:

від позивача: Шевченко О.О., за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

від ДВС: Виговський Ю.Д., за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної служби зайнятості (Центральний апарат)

на ухвалу господарського суду Одеської області від 26 грудня 2016 року про відмову в задоволенні заяви Державного центру зайнятості про відновлення строку на оскарження дій та бездіяльності державного виконавця Приморського ВДВС м. Одеси в порядку ст. 121-2 ГПК України та залишення скарги без розгляду

у справі №916/4529/14

за позовом Державного центру зайнятості

до відповідача Приватного підприємства "Строй-Систем"

про розірвання договору підряду, повернення об'єкту незавершеного будівництва та проектно-кошторисної документації

за участю Приморського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Одеської області від 12.01.2015р. у справі №916/4529/14 позов задоволено частково, зобов'язано Приватне підприємство „Строй-Систем" повернути Державному центру зайнятості України за актом об'єкт незавершеного будівництва за адресою: м. Київ, вул. Астраханська,9-17 та проектно-кошторисну документацію, отриману відповідно до договору підряду з будівництва адміністративної будівлі Державного центру зайнятості України від 22.12.2010р. № 155, в решті позову провадження у справі припинено та стягнуто з Приватного підприємства „Строй-Систем" в доход Державного бюджету України 1218 грн. 00 коп. судового збору.

У зв'язку з набранням рішенням суду законної сили, 27.01.2015р. на виконання рішення суду від 12.01.2015р. у справі №916/4529/14 господарським судом Одеської області було видано відповідні накази.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25.08.2015р. рішення господарського суду Одеської області від 12 січня 2015 року по справі №916/4529/14 залишено без змін.

22.12.2016р. на адресу господарського суду Одеської області надійшла скарга Державного центру зайнятості на дії та бездіяльність державного виконавця Приморського відділу Державної виконавчої служби в порядку ст. 121-2 ГПК України, у якій скаржник просив суд:

- визнати дії головного державного виконавця Щербакова Ю.С. щодо винесення постанови від 30.06.2016 про закінчення виконавчого провадження № 50507411 незаконними;

- скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 50507411, яку винесено 30.06.2016 головним державним виконавцем Щербаковим Ю.С., як таку, що суперечить вимогам чинного законодавства;

- зобов'язати головного державного виконавця Щербакова Ю.С. винести постанову про закінчення виконавчого провадження, якою прийняти рішення про направлення виконавчого документа за місцезнаходженням майна, яке необхідно передати за виконавчим документом, а саме до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (адреса: вул. Краківська, 20, м. Київ, 02000).

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26 грудня 2016 року у справі №916/4529/14 (суддя Цісельський О.В.) відмовлено в задоволенні заяви скаргу Державного центру зайнятості про відновлення строку на оскарження дій та бездіяльності державного виконавця.

Скаргу Державного центру зайнятості (вх.№2-6804/16 від 22.12.2016р.) на дії та бездіяльність державного виконавця Приморського відділу Державної виконавчої служби в порядку ст.121-2 ГПК України залишено без розгляду.

При винесенні ухвали місцевий господарський суд виходив з того, що скаргу Державного центру зайнятості подано до суду без доказів, що засвідчують поважність причин пропуску 10-ти денного строку для звернення зі скаргою, що встановлений ст.121-2 ГПК України, що у відповідності до положень п.9.7 Постанови Пленуму ВГСУ „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" №9 від 17.10.2012 є підставою для залишення скарги без розгляду.

Суд першої інстанції зазначив, що можливість поновлення судом пропущеного строку не є необмеженою, а від судів вимагається вказувати підстави, разом з тим пропуск строку на оскарження дій та бездіяльності державного виконавця мав місце у зв'язку із неодноразовою недбалістю самої особи, поважні причини для відновлення пропущеного строку відсутні, тому заяву про його поновлення належить відхилити.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Державна служба зайнятості (Центральний апарат) звернулась до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, неповне з'ясування обставин справи та просить скасувати оскаржувану ухвалу суду, задовольнити заяву Державної служби зайнятості про відновлення пропущеного строку на оскарження дій та бездіяльності головного державного виконавця Приморського відділу ДВС ОМУЮ Щербакова Ю.С., та направити справу для подальшого розгляду до господарського суду Одеської області.

Апелянт зазначає, що виконання рішення по даній справі має здійснюватись в м. Києві, оскільки одного підписання акту приймання-передачі об'єкту недостатньо, він є лише підтвердженням факту передачі об'єкту, тому його складання у м. Одесі без вчинення самої фактичної дії передачі об'єкта заздалегідь носитиме нікчемний характер. Тому скаржник вважає, що державний виконавець повинен був передати матеріали виконавчого провадження до м. Київ.

Однак, державний виконавець цього не здійснив, і таке правопорушення є таким, що триває в часі. Отже, бездіяльність органу Державної виконавчої служби може бути оскаржена в будь-який час.

Проте, при розгляді заяви скаржника про відновлення строку на оскарження дій та бездіяльності державного виконавця даний факт взагалі не було взято до уваги.

Також апелянт наголошує, що з дня винесення і до теперішнього часу постанова ДВС від 30.06.2016 року на адресу стягувача не надходила. Доказів отримання оскаржуваної постанови стягувачем матеріали справи не містять. Вказані докази не було витребувано і досліджено судом першої інстанції в судовому засіданні.

Таким чином, апелянт вважає причину пропуску строку поважною та просить відновити цей строк.

В судове засідання 21.03.2017 року не з'явився представник боржника ПП «Строй-систем», хоча повідомлявся належним чином про час, дату та місце судового засідання.

Враховуючи обмежений строк розгляду апеляційних скарг на ухвали суду, установлений ст.106 ГПК України, а також те, що явка сторін не визнавалась обов'язковою, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі боржника.

Відповідно до ст.85 ГПК України, у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки судом першої інстанції встановлених фактичних обставин справи і застосування норм процесуального права, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду, виходячи з наступного.

Як зазначалось вище, рішенням господарського суду Одеської області від 12.01.2015р. у справі №916/4529/14 позов задоволено частково, зобов'язано Приватне підприємство „Строй-Систем" повернути Державному центру зайнятості України за актом об'єкт незавершеного будівництва за адресою: м. Київ, вул. Астраханська,9-17 та проектно-кошторисну документацію, отриману відповідно до договору підряду з будівництва адміністративної будівлі Державного центру зайнятості України від 22.12.2010р. № 155, в решті позову провадження у справі припинено та стягнуто з Приватного підприємства „Строй-Систем" в доход Державного бюджету України 1218 грн. 00 коп. судового збору.

У зв'язку з набранням рішенням суду законної сили, 27.01.2015р. на виконання рішення суду від 12.01.2015р. у справі №916/4529/14 господарським судом Одеської області було видано відповідні накази.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25.08.2015р. рішення господарського суду Одеської області від 12 січня 2015 року по справі №916/4529/14 залишено без змін.

17.11.2016 року до господарського суду Одеської області надійшла скарга Державного центру зайнятості на дії та бездіяльність державного виконавця Приморського відділу Державної виконавчої служби в порядку ст. 121-2 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 21.11.2016 року залишено заяву без розгляду у зв'язку з її поданням без клопотання про відновлення пропущеного строку на подання скарги на дії ДВС.

22.12.2016р. до господарського суду Одеської області повторно надійшла скарга Державного центру зайнятості на дії та бездіяльність державного виконавця Приморського відділу Державної виконавчої служби в порядку ст. 121-2 ГПК України, у якій скаржник просив суд:

- визнати дії головного державного виконавця Щербакова Ю.С. щодо винесення постанови від 30.06.2016 про закінчення виконавчого провадження № 50507411 незаконними;

- скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 50507411, яку винесено 30.06.2016 головним державним виконавцем Щербаковим Ю.С., як таку, що суперечить вимогам чинного законодавства;

- зобов'язати головного державного виконавця Щербакова Ю.С. винести постанову про закінчення виконавчого провадження, якою прийняти рішення про направлення виконавчого документа за місцезнаходженням майна, яке необхідно передати за виконавчим документом, а саме до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (адреса: вул. Краківська, 20, м. Київ, 02000).

В заяві про відновлення строку на оскарження дій та бездіяльності державного виконавця Державна служба зайнятості посилалась на неотримання постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.06.2016 року. Доказів отримання стягувачем постанови матеріали справи не містять. Про наявність та зміст постанови стягувач дізнався з даних ЄДРВП в жовтні 2016 року, невідкладно звернувся до начальника Приморського ВДВС Одеського МУЮ, і після відмови в її задоволенні, в десятиденний строк звернувся до господарського суду Одеської області.

Таким чином, заявник вважав, що причина пропуску стягувачем процесуального строку на оскарження постанови державного виконавця є поважною, тому просив поновити строк на подання скарги.

Відповідно до ст.115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 116 ГПК України передбачено, що виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Після набрання судовим рішенням законної сили наказ видається за заявою стягувачу чи прокурору, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, або надсилається стягувачу рекомендованим чи цінним листом. Накази про стягнення судового збору надсилаються до органів державної виконавчої служби.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» (далі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.121-2 ГПК України, скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Скарги на рішення, дії та бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник, прокурор та орган державної виконавчої служби, приватний виконавець. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачу, боржнику, прокурору та органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю. Ухвала може бути оскаржена у встановленому цим Кодексом порядку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження".

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, 11.03.2016 року до Другого Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції надійшла заява Державної служби зайнятості про прийняття до виконання наказу господарського суду Одеської області від 27.01.2015 року.

14.03.2016 року головним державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби ОМУЮ Щербаковим Ю.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

В ході проведення виконавчих дій (запити на предмет наявності нерухомого майна, транспортних засобів, грошових коштів, накладення штрафу, стягнення виконавчого збору) 10.06.2016 року Державна служба зайнятості (Центральний апарат) зверталась до виконавця із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

30.06.2016 року головним державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби ОМУЮ Щербаковим Ю.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до супровідного листа від 01.07.2016 року №14378, вказану постанову було направлено на адресу боржника, стягувача та суду.

Разом з тим, апелянт зазначає, що вказану постанову не отримав, та дізнався про її існування лише у жовтні 2016 року з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, у зв'язку з чим невідкладно звернувся до начальника Приморського ВДВС Одеського МУЮ, і після відмови в її задоволенні, в десятиденний строк звернувся до господарського суду Одеської області.

Дослідивши матеріали справи та виконавчого провадження, а також доводи апеляційної скарги, судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для поновлення пропущеного строку Державною службою зайнятості на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, вважає їх передчасними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження", копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта про не пропущення 10-денного строку на оскарження дій державного виконавця у зв'язку з тим, що його бездіяльність щодо передачі матеріалів виконавчого провадження до м. Києва за місцезнаходженням майна триває у часі.

З цього приводу суд зазначає, що частиною 3 п. 9.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" №9 від 17.10.2012 р., роз'яснено, якщо обов'язок органу Державної виконавчої служби вчинити певну дію прямо передбачено законом, але строк її вчинення не зазначений, то бездіяльність даного органу може бути оскаржена в будь-який час, коли скаржник дійде висновку про порушення у зв'язку з цією бездіяльністю його прав і охоронюваних законом інтересів, оскільки правопорушення є таким, що триває в часі.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що винесення постанови про закінчення виконавчого провадження свідчить про те, що в подальшому будь-які виконавчі дії в даному провадженні вчинятись не будуть.

Отже, строк на оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця відраховується з моменту винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, а не в будь-який момент, як помилково вважає апелянт.

Таким чином, вирішуючи питання про дотримання скаржником строку, передбаченого ч. 1 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, слід дослідити, коли була прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження та коли її отримав позивач, оскільки саме з цього моменту останній дізнався, що будь-які виконавчі дії в даному провадженні вчинятись не будуть, а, отже, міг зробити висновок, що його права є порушеними через бездіяльність органу виконавчої служби.

Тому судова колегія вважає за доцільне дослідити обставини надіслання та отримання позивачем постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.06.2016 року.

В підтвердження факту направлення постанови про закінчення виконавчого провадження 21.03.2017 року представник ДВС надав до суду витяг з Журналу реєстрації вихідної кореспонденції, з якого вбачається, що поштове відправлення №14378 було направлено Державній службі зайнятості 01.07.2016 року.

Однак, судова колегія критично оцінює вказаний витяг з Журналу, оскільки з нього не вбачається на яку саме адресу направлений документ, а також відсутні поштовий реєстр, з якого вбачається коли було відправлено спірну постанову та поштовий ідентифікатор, який можливо було б зв'язати з документом та перевірити його отримання Державною службою зайнятості.

За таких обставин, судова колегія зазначає, що в матеріалах справи, а також в матеріалах виконавчого провадження, наданих в ході апеляційного перегляду, відсутні належні та допустимі докази направлення та отримання стягувачем постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.06.2016 року у розумінні ст.ст.32-34 ГПК України.

За ст.53 ГПК України за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення учасника судового процесу і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій

У пп. 9.7 п. 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" роз'яснено, що встановлений у частині першій статті 121-2 ГПК України десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому відповідно до вимог статті 53 ГПК України може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в останній у вигляді клопотання. Скарга, пропущений строк подання якої не відновлений, залишається без розгляду, про що з посиланням на статті 53 і 121-2 ГПК України судом без виклику сторін виноситься ухвала.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ч.2 ст. 124 Конституції України).

Згідно з п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, передбачена гарантія забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід'ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об'ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також із ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Таким чином, право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом, до підсудності якого вона віднесена. Особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд помилково зазначив про неповажність причин пропуску строку, зазначених у заяві про відновлення строку на оскарження дій державного виконавця, по суті не спростувавши їх, адже матеріали справи не містять доказів направлення державним виконавцем та отримання Державною службою зайнятості постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.06.2016 року.

Щодо посилань суду першої інстанції на рішення Європейського суду з прав людини у своєму рішенні від 03.04.2008 зі справи "Пономарьов проти України", суд звертає увагу на припис про те, що можливість поновлення пропущеного строку судом касаційної інстанції не є необмеженою, а вирішення цього питання пов'язується із наявністю поважних причин пропуску строку.

При цьому, в п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 р. у справі "Шмалько проти України" (заява N 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду.

Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Проте, доказів виконання рішення господарського суду Одеської області від 12.01.2015 р. у справі №916/4529/14 матеріали справи не містять.

Залишивши скаргу без розгляду, суд першої інстанції фактично ухилився від вирішення скарги по суті, що суперечить положенням ст. 4 ГПК України.

За таких обставин, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів направлення ДВС та отримання стягувачем постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.06.2016 року, строк оскарження дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби не є присічним, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку про відмову в поновленні пропущеного строку звернення із скаргою в порядку статті 121-2 ГПК України, тому ухвала про відмову в його поновленні підлягає скасуванню в порядку ст.ст. 104, 106 ГПК України.

Частиною 7 статті 106 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадку скасування апеляційною інстанцією ухвали суду першої інстанції справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п.2 ч.1 ст.103, 106, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби зайнятості (Центральний апарат) задовольнити.

Ухвалу господарського суду Одеської області від 26 грудня 2016 року у справі №916/4529/14 скасувати.

Справу №916/4529/14 передати на розгляд до господарського суду Одеської області для подальшого розгляду скарги Державного центру зайнятості (Центральний апарат) на дії та бездіяльність державного виконавця Приморського ВДВС м. Одеси в порядку ст. 121-2 ГПК України та заяви про відновлення строку.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений та підписаний 24.03.2017 року

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя В.А. Лисенко

Суддя Т.Я. Гладишева