ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2017 р.Справа № 5/191/10 (5/191/10-13)
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Філінюка І.Г.,

суддів: Величко Т.А., Лашина В.В.

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.

за участю:

ОСОБА_1 - паспорт серія НОМЕР_1, дата видачі: 18.05.2002;

Арбітражний керуючий - Протасова О.М., посвідчення № 1451 від 08.07.2013

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу:

Приватного акціонерного товариства «Миколаївський машинобудівний завод»

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 24.01.2017

у справі № 5/191/10 (5/191/10-13)

кредитор ОСОБА_1

банкрут Приватного акціонерного товариства «Миколаївський машинобудівний завод»

про визнання кредиторських вимог у сумі 33,27 грн. компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати за період з серпня 2013 по січень 2014, у сумі 143 911,16 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 13.03.2015 по 19.01.2017 у справі про банкрутство ПрАТ «Миколаївський машинобудівний завод»

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області (суддя - Ткаченко О.В.) від 24.01.2017 заяву ОСОБА_1 від 31.08.2016 б/н, з урахуванням уточнень від 19.01.2017 - задоволено. Визнано кредиторські вимоги ОСОБА_1 до банкрута - ПрАТ «Миколаївський машинобудівний завод» у сумі 33,27 грн. компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати за період з серпня 2013 по січень 2014, у сумі 143 911,16 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 13.03.2015 по 19.01.2017 та зобов'язано ліквідатора Протасову О.М. включити ці вимоги до першої черги реєстру вимог кредиторів ПрАТ «Миколаївський машинобудівний завод».

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, ліквідатор ПрАТ «Миколаївський машинобудівний завод» звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема, вимог ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» просить скасувати ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 24.01.2017 по справі № 5/191/10-13 повністю та прийняти нове рішення.

Звертаючись з апеляційною скаргою, ліквідатор ПрАТ «Миколаївський машинобудівний завод» посилається на те, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; - вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк с граничним і поновленню не підлягає. Отже, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду (головуючий суддя - Філінюк І.Г., судді - Лавриненко Л.В., Лашин В.В.) від 24.02.2017 апеляційну скаргу ліквідатора ПрАТ «Миколаївський машинобудівний завод» прийнято до провадження та призначено до розгляду на 13.03.2017 о 12:00.

13.03.2017 до Одеського апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого остання просить ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 24.01.2017 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 13.03.2017 задоволено заяву ліквідатора Приватного акціонерного товариства «Миколаївський машинобудівний завод» про продовження строку розгляду апеляційної скарги Продовжено строк апеляційного провадження до 28.03.2017 включно. Розгляд апеляційної скарги відкладено на 28.03.2017 о 13:30.

У судове засідання 28.03.2017 з'явилась ОСОБА_1, яка просить ухвалу Господарського суду Миколаївської області залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ліквідатор ПрАТ «Миколаївський машинобудівний завод» в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно до приписів ст. 4-1 ч. 2 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19.10.2010 порушено провадження у справі №5/191/10 про банкрутство ЗАТ «Миколаївський машинобудівний завод».

Постановою господарського суду Миколаївської області від 23.04.2014 боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Протасову О.М.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 23.04.2014 визнані грошові вимоги кредитора щодо заборгованості по заробітній платі у сумі 16290,30 грн. (1-а черга).

Згідно рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.06.2014 у справі № 915/790/14 стягнуто з банкрута на користь кредитора 23813,40 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в задоволенні моральної шкоди у сумі 5000,00 грн. відмовлено.

Згідно рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.07.2014 у справі № 915/897/14 стягнуто з банкрута на користь кредитора 47759,59 грн. матеріальних збитків недоотриманої допомоги по безробіттю.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 23.07.2014 визнані грошові вимоги кредитора у сумі 23813,40 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (1-а черга) на підставі рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.06.2014 у справі № 915/790/14.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 05.08.2014 визнані грошові вимоги кредитора у сумі 47759,59 грн. матеріальних збитків недоотриманої допомоги по безробіттю (4-а черга) на підставі рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.07.2014 у справі № 915/897/14.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 12.11.2014 визнані грошові вимоги кредитора у сумі 26014,65 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.06.2014 по 15.10.2014 (1-а черга).

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 22.04.2015 визнані грошові вимоги кредитора у сумі 29416,56 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 15.10.2014 по 12.03.2015 (1-а черга).

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 18.08.2016 визнані вимоги кредитора до банкрута у сумі 7364,54 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі з 01.02.2014 по 12.03.2015 та зобов'язано ліквідатора Протасову О.М. включити ці вимоги до 1-ї черги реєстру вимог кредиторів.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 18.08.2016 заяву кредитора від 15.07.2016 б/н залишено без задоволення та відхилені його кредиторські вимоги до банкрута у сумі 3139,98 грн. індексації невиплаченої заробітної плати за період з 01.02.2014 по 12.03.2015, 78305,72 грн. компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати за період з 01.02.2014 по 29.06.2016 та 21675,00 грн. моральної шкоди.

Кредитор, 31.08.2016 подав заяву від 31.08.2016 б/н, а 19.01.2017 подав уточнення суми кредиторських вимог, з урахуванням яких, він просив визнати та стягнути кредиторську заборгованість у сумі 33,27 грн. компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати за період з серпня 2013 по січень 2014 та 143911,16 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 13.03.2015 по 19.01.2017 та зобов'язати ліквідатора банкрута включити ці вимоги до реєстру вимог кредиторів банкрута,

Кредитор ґрунтує свої вимоги на підставі ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України, Законів України «Про оплату праці», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.

Обґрунтовуючи свої вимоги кредитор посилається на те, що з 05.01.2005 по 31.01.2014 знаходився з банкрутом у трудових правовідносинах, 31.01.2014 був звільнений з роботи за скороченням штату на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно розрахунку кредитора, загальна сума компенсації втрати частини грошового доходу (заробітної плати) у зв'язку із порушенням строків її виплати у період з серпня 2013 по січень 2014, яка не нарахована і не виплачена кредитору при звільненні складає 33,27 грн., у тому числі:

- компенсація за листопад 2013 становить 5,08 грн., оскільки, виплачена заробітна плата за вересень 2013 у сумі 1270,56 грн., до розрахунку компенсації приймається індекс споживчих цін за жовтень 2013, який становить 100,4 %, приріст індексу споживчих цін 100,4 % - 100 % = 0,4 %. За даний період сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівнику заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Оскільки індекс споживчих цін за період невиплати заробітної плати перевищив 100 %, сума компенсації за цей період становить: 1270,56 грн. х 0,4 / 100 = 5,08 грн.;

- компенсація за грудень 2013 становить 24,24 грн., оскільки, виплачена заробітна плата за вересень 2013 у сумі 3373,33 грн., до розрахунку компенсації приймається індекс споживчих цін за жовтень 2013 та листопад 2013, розрахунок проводиться шляхом множення щомісячних індексів споживчих цін: 1,004 х 1,002 = 100,6 %, приріст індексу споживчих цін 100,6 % -100 % = 0,6 %, сума компенсації дорівнює: 3373,33 х 0,6 / 100 = 20,24 грн.; за жовтень 2013 у сумі 2002,39 грн., індекс споживчих цін за листопад 2013 дорівнює 100,2 %, приріст індексу споживчих цін 0,2 %, сума компенсації: 2002,39 х 0,2 /100 = 4,00 грн.;

- компенсація за січень 2014 дорівнює 3,95 грн., від не виплаченої у строк заробітної плати за жовтень 2013 у сумі 564,87 грн., до розрахунку компенсації приймається індекс споживчих цін за листопад 2013 та грудень 2013. Розрахунок проводиться шляхом множення щомісячних індексів споживчих цін: 1,002 х 1,005 = 100,7 %, приріст індексу споживчих цін 100,7 % -100 % = 0,7 %, приріст індексу споживчих цін 100,7 %-100 % = 0,7 %, сума компенсації дорівнює: 564,87 х 0,7 /100 = 3,95 грн.

Розглянувши вимоги кредитора ОСОБА_1 до ПрАТ «Миколаївський машинобудівний завод», в частині визнання кредиторських вимог у сумі 33,27 грн. компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати за період з серпня 2013 по січень 2014, колегія апеляційної інстанції вважає, що останні підлягають задоволенню відповідно до наступного.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012 положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст.ст. 116, 117, 2371 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 № 9рп/2013 у справі № 1-18/2013, на яку посилається ліквідатор банкрута, зазначено, що положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Оскільки, з кредитором, станом на день розгляду його заяви, банкрут фактично не розрахувався, тому кредитором не пропущено строк для звернення до суду з заявою про визнання кредиторських вимог компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати

За приписами ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитор у період з 05.01.2005 по 31.01.2014 знаходився з банкрутом у трудових правовідносинах, 31.01.2014 був звільнений з роботи за скороченням штату на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

В порушення норм ст. 116 КЗпП України банкрут розрахунок з кредитором при звільненні не зробив.

Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 pоку № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 pоку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Індекс споживчих цін за жовтень 2013 становить 100,4 %, за листопад 2013 становить 100,2 %, за грудень 2013 становить 100,5 %.

Відповідно до п. 5 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов'язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Згідно п. 6 зазначеної статті, під час процедури розпорядження майном боржнику дозволяється задовольняти лише ті вимоги кредиторів, на які згідно з частиною п'ятою цієї статті не поширюється дія мораторію.

Колегія апеляційної інстанції зазначає, що у трудових правовідносинах такі поняття, як зобов'язання, неустойка чи інша санкція за невиконання зобов'язання не застосовуються. Такі терміни використовуються в низці статей Цивільного та Господарського кодексів України.

У даній справі яка переглядається, виник спір із приводу порушенням ПрАТ «Миколаївський машинобудівний завод» законодавства про оплату праці з передбачених ст. ст. 116, 117 КЗпП України підстав.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник, або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

У силу ст. 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати включаються виплати за виконану роботу, а також гарантії та компенсації за невідпрацьований час.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власниками або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст. 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа організація повинні виплатити його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За структурою стаття 117 КЗпП України, якою визначено підстави виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відноситься до розділу VII «Оплата праці» вказаного Кодексу.

Таким чином, затримка розрахунку при звільненні за своєю природою пов'язана з трудовими відносинами та відноситься до структури заробітної плати.

Вказана позиція кореспондується з рішенням Верховного Суду України, який дійшов висновку, що за своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це є компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку, на яку не поширюється дія мораторію, передбачена Законом України про банкрутство (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 14.11.2012 у справі № 6-139цс12).

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не належить до неустойки і не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання, а є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці.

Черговість задоволення вимог кредиторів установлена ч. 1 ст. 45 Закону про банкрутство. Зокрема у першу чергу задовольняються вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута.

Таким чином, оскільки кредиторські вимоги ОСОБА_1 виникли до визнання ПрАТ «Миколаївський машинобудівний завод» банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, а дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати, тому вимоги кредитора підлягають визнанню у сумі 33,27 грн. компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати за період з серпня 2013 по січень 2014 та включенню до першої черги реєстру вимог кредиторів ПрАТ «Миколаївський машинобудівний завод».

Щодо визнання кредиторських вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Миколаївський машинобудівний завод» у сумі 64 665,35 грн. середнього заробітку з час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 13.03.2015 по 19.01.2017 у справі про банкрутство ПрАТ «Миколаївський машинобудівний завод», то останні не підлягають задоволенню, відповідно до наступного.

Як зазначено вище, постановою господарського суду Миколаївської області від 23.04.2014 ПрАТ «Миколаївський машинобудівний завод» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Позовні вимоги кредитора про стягнення з ПрАТ «Миколаївський машинобудівний завод» середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні, на підставі ст. 117 КЗПП України, заявлені за весь час затримки заробітної плати з 13.03.2015 по 19.01.2017, тобто після винесення постанови про визнання боржника банкрутом.

У ст. 28 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що у разі банкрутства підприємства чи ліквідації його у судовому порядку зобов'язання перед працівниками такого підприємства щодо заробітної плати, яку вони повинні одержати за працю (роботу, послуги) виконану у період, що передував банкрутству чи ліквідації підприємства, виконується відповідно Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Так у ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

У постанові Верховного Суду України від 13.05.2014 у справі № 5021/321/12 викладено правову позицію щодо наслідків визнання боржника банкрута, а саме після, введення ліквідаційної процедури у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань.

Отже, у ліквідаційній процедурі у банкрута не можуть виникати зобов'язання зі сплати додаткових зобов'язань банкрута, у тому числі щодо виплати заборгованості по середньому заробітку, оскільки господарська діяльність банкрута завершується і строк виконання всіх грошових зобов'язань вважається таким, що настав.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 01.11.2016 у справі № 908/706/16 та у постанові від 18.05.2016 у справі № 920/725/13.

З урахуванням встановлених обставин та наведених законодавчих положень, позовні вимоги кредитора задоволено господарським судом першої інстанції необґрунтовано, без урахування вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», яким не передбачено виникнення будь-яких нових зобов'язань після визнання судом боржника банкрутом.

Крім того, за змістом пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду. (Постанова Верховного Суду України від 13.03.2017 у справі №205/4041/14-ц).

Колегія апеляційної інстанції вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні яка нарахована кредитором та задоволена судом першої інстанції, не відповідає принципу співмірності та справедливості, оскільки сума компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати за період з серпня 2013 по січень 2014 становила лише 33,27 грн. Проте, заявлені кредитором вимоги щодо сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі становить 143911,16 грн., що в 4325 разів більше від несвоєчасно виплаченої частини заробітної плати.

Враховуючи вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Миколаївський машинобудівний завод» обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню частково, ухвала Господарського суду Миколаївської області від 24.01.2017 у справі № 5/191/10 (5/191/10-13) підлягає скасуванню частково в частині визнання вимог ОСОБА_1 у сумі 143911,16 грн. середнього заробітку з час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 13.03.2015 по 19.01.2017.

Керуючись ст. ст. 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Миколаївський машинобудівний завод» - задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 24.01.2017 у справі № 5/191/10 (5/191/10-13) - скасувати частково та викласти резолютивну частину ухвали в наступній редакції:

Заяву ОСОБА_1 від 31.08.2016, з урахуванням уточнень від 19.01.2017 - задовольнити частково.

Визнати кредиторські вимоги ОСОБА_1 до банкрута - Приватного акціонерного товариства «Миколаївський машинобудівний завод» у сумі 33,27 грн. компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати за період з серпня 2013 по січень 2014 та зобов'язати ліквідатора Протасову О.М. включити зазначені вимоги до першої черги реєстру вимог кредиторів боржника.

В задоволені іншій частині заяви ОСОБА_1 від 31.08.2016, з урахуванням уточнень від 19.01.2017 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний 29.03.2017.

Головуючий суддя Філінюк І.Г.

Суддя Величко Т.А.

Суддя Лашин В.В.