ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2017 року Справа № 904/6972/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач),

суддів: Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А.,

при секретарі судового засідання: Саланжій Т.Ю.

За участю представників сторін:

від скаржника: ОСОБА_1, довіреність №1184 від 30.08.2016 р., представник;

від арбітражного керуючого ОСОБА_11: ОСОБА_12., довіреність №285 від 23.03.2016 р., представник;

інші учасники судового процесу у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2017 року у справі №904/6972/15

кредитори: 1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання "Завод безалкогольних напоїв", м. Дніпропетровськ;

2. Державна податкова інспекція у Жовтневому районі Головного управління ДФС у Дніпропетровськ;

3. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" ПРИВАТНІ ІНВЕСТИЦІЇ", м. Київ; 4. Державна податкова інспекція в Амур - Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровськ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "МІЛМ" (49098, м. Дніпропетровськ, вул. Маршала Малиновського, 14-А; )

про визнання банкрутом,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2017 року у даній справі (суддя Владимиренко І.В.) заяву представника ТОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" про залишення без розгляду заяви ОСОБА_5 № 22 від 12.01.16р. про надання згоди на продаж майна ТОВ "МІЛМ", що є предметом забезпечення задоволено.

Припинено провадження в частині розгляду заяви ОСОБА_5 № 22 від 12.01.16р. про надання згоди на продаж майна ТОВ "МІЛМ", що є предметом забезпечення (в цих частинах рішення не оскаржується).

Клопотання представника ОСОБА_4 про призначення почеркознавчої експертизи від 21.10.16р., клопотання представника ОСОБА_4 від 07.02.17р. про призначення почеркознавчої експертизи залишено без задоволення.

Заяву ліквідатора ОСОБА_11 № 01-21/207 від 15.09.16р. про визнання правочинів (договорів) недійсними та витребування майна з незаконного чужого володіння задоволено частково. Заяву кредитора ТОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" № 11730 від 06.09.16р. про визнання правочинів (договорів) недійсними та спростування майнових дій боржника з урахуванням доповнення до заяви задоволено в повному обсязі.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 09.08.2016 року, який укладено між ОСОБА_11 та ОСОБА_6, посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. та зареєстровано в реєстрі за № 8;

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 09.08.2016 року, який укладено між ОСОБА_11 та ОСОБА_6, посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. та зареєстровано в реєстрі за № 11;

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 11.08.2016 року, який укладено між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. та зареєстровано в реєстрі за № 18;

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 11.08.2016 року, який укладено між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. та зареєстровано в реєстрі за № 21.

Застосовано наслідки недійсності цих правочинів.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, які прийняті державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловською Г.О., а саме:

рішення індексний номер 30858520 від 09.08.2016 року;

рішення індексний номер 30858580 від 09.08.2016 року;

рішення індексний номер 30860087 від 09.08.2016 року:

рішення індексний номер 30860616 від 09.08.2016 року;

рішення індексний номер 30975839 від 17.08.2016 року;

рішення індексний номер 30860215 від 09.08.2016 року:

рішення індексний номер 30860650 від 09.08.2016 року;

рішення індексний номер 30975113 від 17.08.2016 року.

Скасовано державну реєстрацію права власності, а саме:

номер запису про право власності 15823061, дата та час державної реєстрації: 09.08.2016 року 18:07:35;

номер запису про право власності 15823591, дата та час державної реєстрації: 09.08.2016 року 19:46:31;

номер запису про право власності 15947571, дата та час державної реєстрації: 11.08.2016 року 16:34:22;

номер запису про право власності 15823254, дата та час державної реєстрації: 09.08.2016 року 18:09:14;

номер запису про право власності 15823624, дата та час державної реєстрації: 09.08.2016 року 19:52:08; номер запису про право власності 15946910, дата та час державної реєстрації: 11.08.2016 року 16:33:05.

Ухвала мотивована тим, що надана відділом адресно - довідкової роботи Управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ГУ ДМС України в Дніпропетровській області та Державною фіскальною службою України інформація підтверджує відсутність громадянки ОСОБА_6 зареєстрованою на території Дніпропетровської області або знятою з реєстраційного обліку та відсутність реєстраційний номер облікової картки платника податків в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків.

Також ОСОБА_4 не було забезпечено ані своєї особистої явки, ані явки в судове засідання ОСОБА_6 для надання експериментальних зразків підпису.

Крім того ліквідатором до матеріалів справи надано висновок Науково - дослідної лабораторії судових експертиз щодо експертного почеркознавчого дослідження № 90/16 від 29.12.16р., яким встановлено наступне: підписи від імені ОСОБА_11, електрофотографічні зображення яких містяться: в графі "Підпис ОСОБА_11" в електрофотокопії Заяви від 09.08.2016 про те, що Покупець вбудовано - прибудованих приміщень № 152, № 153 ОСОБА_6 на момент укладання договору купівлі - продажу вищезазаначеного майна у шлюбі не перебуває; в графі "Підпис ОСОБА_11" в електрофотокопії Заяви від 09.08.2016 про те, що вбудовано - прибудованих приміщень № 152, № 153 є особистою приватною власністю Продавця ОСОБА_11, а також про те, що на момент придбання нерухомого майна він в шлюбі не перебував, на момент складання заяви не одружений, в шлюбі не перебуває і однією сім'єю ні з ким не проживає; в графі "Продавець ОСОБА_11" в електрофотокопії Договору купівлі - продажу від 09.08.2016 вбудовано - прибудованих приміщень № 152, № 153; в графі "Підпис ОСОБА_11" в електрофотокопії Заяви від 09.08.2016 про те, що Покупець нежитлових приміщень: № 113 - кафе, № 114 - магазин, № 115 - офісні приміщення, № ХХХХV, № ХХХХVІ ОСОБА_6 на момент укладання договору купівлі - продажу вищезазначеного майна у шлюбі не перебуває, однією сім'єю ні з ким не проживає; в графі "Продавець ОСОБА_11" в електрофотокопії Заяви від 09.08.2016 про те, що нежитлові приміщення: № 113 - кафе, № 114 - магазин, № 115 - офісні приміщення, № ХХХХV, № ХХХХVІ є особистою приватною власністю Продавця ОСОБА_11, а також про те, що на момент придбання нерухомого майна він в шлюбі не перебував, на момент складання заяви не одружений, в шлюбі не перебуває і однією сім'єю ні з ким не проживає; в графі "Продавець ОСОБА_11" в електрофотокопії Договору купівлі - продажу від 09.08.2016 нежитлових приміщень: № 113 - кафе, № 114 - магазин, № 115 - офісні приміщення, № ХХХХV, № ХХХХVІ, - виконані не ОСОБА_11, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_11 Підписи від імені ОСОБА_11, електрофотографічні зображення якмх містяться в графах "Підпис власника паспорта" і "Підпис власника паспорта/Подпись владельца паспорта" в чорно - білій електрофотокопії сторінок паспорта громадянина України НОМЕР_1 від 31 січня 1997 року, - виконані не ОСОБА_11, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_11

Також господарським судом було взято до уваги те, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно здійснювалась за заявою ліквідатора ТОВ "Мілм" арбітражного керуючого ОСОБА_11, а записи про обтяження майна іпотекою були вилучені (скасовані) на підставі заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.07.2016 року у справі № 200/208456/16-ц (провадження № 2др/200/87/16).

Представник ліквідатора ТОВ "Мілм" ОСОБА_11 зазначив, що до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловської Г.О. ліквідатор ніколи не звертався, а у період вчинення нотаріальних дій та державної реєстрації речових прав на нерухоме майно ліквідатор перебував у м. Києві.

Крім того представником ТОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" надано до матеріалів справи оригінал відповіді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за підписом голови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Литвиненко І.Ю. на запит ТОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" про надання інформації чи розглядалась Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська справа за № 200/208456/16-ц, яким повідомлено наступне:

згідно з даними автоматизованої-системи документообігу суду справи за участю відносно ТОВ "Мілм" до ПАТ "Кредобанк", треті особи - ТОВ "Приватні інвестиції", ОСОБА_11, у Бабушкінському районному суді м. Дніпропетровська - не зареєстровані;

згідно з даними автоматизованої-системи документообігу суду будь які рішення відносно ТОВ "Мілм" до ПАТ "Кредобанк", треті особи - ТОВ "Приватні інвестиції", ОСОБА_11 про визнання правочинів недійсними, скасування записів на визнання права власності - рішення у такій справі не виносилось. (т. 8 а.с. 185)

Вищезазначене свідчить, що нерухоме майно вибуло з власності ТОВ "Мілм" та перейшло у власність ОСОБА_4, а також було звільнено від обтяження іпотекою ТОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції", незаконно (всупереч положенням Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Закону України "Про іпотеку", Цивільного кодексу України) та на підставі підроблених документів.

Враховуючи вищенаведене, господарський суд вирішив заяву ліквідатора № 01-21/207 від 15.09.16р. про визнання правочинів (договорів) недійсними та витребування майна з незаконного чужого володіння задовольнити частково, заяву кредитора ТОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" № 11730 від 06.09.16р. про визнання правочинів (договорів) недійсними та спростування майнових дій боржника з урахуванням доповнення до заяви задовольнити в повному обсязі.

Не погодившись з ухвалою суду, до апеляційної інстанції звернувся ОСОБА_4 із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та винести нову ухвалу, якою відмовити ліквідатору ТОВ "Мілм" ОСОБА_11. в задоволенні заяви №01-21/207 від 15.09.2016 року про визнання правочинів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок експертного почеркознавчого дослідження №90/16 від 29.12.2016 року експертом був складений по електрофотокопіям Договору купівлі продажу нерухомого майна, елекгрофотокопії заяви від 09.08.2016 року про те що на момент укладення договору продавець не перебуває у шлюбі, електрофотокопії паспорта громадянина України НОМЕР_1 від 31 січня 1997 року. Однак даний висновок не може бути належним доказом по справі, оскільки даний висновок експертом був складений по електрофотокопіям Договору купівлі продажу нерухомого майна, елекгрофотокопії заяви від 09.08.2016 року про те, що на момент укладення договору продавець не перебуває у шлюбі, електрофотокопії паспорта громадянина України НОМЕР_1 від 31 січня 1997 року. З чим скаржник не погоджується та зазначає, що для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

Також вказує на те, що зазначений вище висновок судового експерта був долучений до матеріалів справи самим ліквідатором ТОВ "Мілм" ОСОБА_11, а отже, не мав жодної наперед встановленої сили для суду, представник ОСОБА_4, звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з клопотанням про проведення судової почеркознавчої експертизи Договору купівлі-продажу нерухомого майна, від 09.08.2016 року, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. та зареєстровано в реєстрі за №8 (нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, проспект Гагаріна, 24), а також Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 09.08.2016 року, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловською Г.Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 11 (нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1) але дане клопотання безпідставно залишено без задоволення у зв'язку з тим, що ліквідатором до матеріалів справи наданий висновок Науково - дослідної лабораторії судових експертиз щодо експертного почеркознавчого дослідження № 90/16 від 29.12.16р.,(який експертом було зроблено по електрофотокопіям документів), яким встановлено, що підписи від імені ОСОБА_11 виконані не ОСОБА_11, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_11

Крім того, мотивувальною частиною оскаржуваної ухвали було встановлено що відчуження нерухомого майна відбулося незаконно за підробним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська по справі №200/208456/16-ц, що начеб-то підтверджується наданим представником ТОВ "ФК "Приватні інвестиції" оригіналом відповіді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за підписом голови суду Литвиненка І.Ю., на запит того ж представника ТОВ "ФК "Приватні інвестиції", відповідно до якого суд зазначив, що будь-які справи за участю ТОВ "Мілм" до ПАТ "Кредобанк", треті особи ТОВ "ФК Приватні інвестиції" ОСОБА_11, про визнання правочинів недійсними, скасування записів на визнання права власності - зареєстровані не були, жодне рішення з даного приводу Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська не виносилося.

Але, що даний оригінал відповіді голови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, який судом було прийнято за належний доказ, було надано самим представником ТОВ "ФК "Приватні інвестиції", а отже у відповідності до ст. 43 ГПК України також, як і висновок Науково - дослідної лабораторії судових експертиз щодо експертного почеркознавчого дослідження № 90/16 від 29.12.16 року, не мав для суду жодної наперед встановленої сили.

Таким чином, суд цілком упереджено в порушення норм процесуального права визнав надану представником ТОВ "ФК "Приватні інвестиції" відповідь Голови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за належний доказ, абсолютно безпідставно вказав на підробність рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська по справі №200/208456/16-ц, в той час коли зобов'язаний був перевірити справжність даного документу та на підставі ст. 38 ГПК України мав, чи за клопотанням ТОВ "ФК "Приватні інвестиції" чи з власної ініціативи витребувати для дослідження з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська матеріали справи №200/208456/16-ц, за наслідками якої були винесено дане рішення, чого судом першої інстанції зроблено не було та як наслідок винесено необ'єктивне, одностороннє, необґрунтоване рішення.

13.03.2017р. до канцелярії Дніпропетровського апеляційного господарського суду надійшло клопотання від представника ОСОБА_4 про призначення почеркознавчої експертизи.

16.03.2017р. до канцелярії Дніпропетровського апеляційного господарського суду надійшло клопотання від ТОВ "ФК "Приватні інвестиції" про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку свого представника в судове засідання через відрядження останнього до господарського суду Львівської області та клопотання про технічну фіксацію процесу.

Також ТОВ "ФК "Приватні інвестиції" було надано відзив на апеляційну скаргу.

22.03.2017року прийнято вступну та резолютивну частини постанови.

В судовому засіданні присутні представники учасників апеляційного провадження надали пояснення по справі та навели обґрунтування своїх вимог і заперечень з посиланням на норми законодавства.

Інші учасники апеляційного провадження в судове засідання не з'явилися. Суд вважає, що вжив усі заходи для їх повідомлення належним чином про розгляд господарської справи в апеляційній інстанції та реалізації ними права судового захисту своїх інтересів (п.3.9.2 постанови Пленуму ВГС України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Вислухавши представників учасників апеляційного провадження, дослідивши докази у справі, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити а ухвалу суду першої інстанції слід скасувати, в задоволенні заяв слід відмовити з наступних підстав.

Так, статтею 101 ГПК України визначено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 5.09.2015 року в порядку ст. 95 Закону України "Про поновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" заявник ТОВ "Мілм" звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з заявою про визнання банкрутом (т.1 а.с.7).

Згідно звіту ліквідатора належне боржнику спірне майно передане в іпотеку ТОВ "ФК"Приватні інвестиції" за договорами іпотеки №024/09-1 від 13.04.2009 р. та №009/11-1 від 1.02.2011 р. (т.1 а.с.38). Актами інвентаризації від 1.07.2015 р. та від 1.07.2016 року встановлено наявність спірного майна (т.1.а.с.108,111).

Згідно з даними Державного реєстру право власності на спірне майно зареєстроване за боржником (т.1 а.с.113).

Провадження у справі про банкрутство порушено 11.08.2015 року (т.1 а.с.129).

25.08.2015 року боржника визнано банкрутом (т.1 а.с.137).

На підставі вищеозначених договорів іпотеки як заставне майно спірне майно внесено до реєстру вимог кредиторів (т.1 а.с.210,237), отже заявник ТОВ "Фінансова компанія" ПРИВАТНІ ІНВЕСТИЦІЇ" є забезпеченим кредитором.

У ході провадження у справі про банкрутство за невідомого часу, невстановлених обставин і участю невстановлених осіб відбулося підроблення документів на заставне майно (виготовлення рішення суду, яке не приймалося, і договорів купівлі-продажу з участю сумнівних осіб), внаслідок чого майно стало перепродаватися декілька разів, і стало зареєстроване за фізичною особою ОСОБА_4, який є останнім набувачем майна.

У межах провадження у справі про банкрутство ТОВ "ФК "Приватні інвестиції" як заставним кредитором була подана заява про визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірного майна від 9.08.2016 року та від 11.08.2016 року, якими відчужено спірне майно на користь третіх осіб (т.6 а.с.39). Заявник посилався на недійсність правочинів, з підстав, визначених ст.20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», на ст. 228 ЦК України, оскільки оспорювані правочини порушують публічний порядок. Надалі 7 лютого 2017 року у ході провадження у справі предмет і підстава заяви були уточнені і поряд з вимогою про визнання правочинів недійсними кредитор заявив про застосування наслідків недійсності цих правочинів. Також просив скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за цими правочинами (т.8 а.с.154).

16 вересня 2016 року арбітражний керуючий ОСОБА_11 подав заяву про визнання правочинів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Посилався на те, що належне боржнику майно вибуло з його володіння на підставі підробленого документу - заочного рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 липня 2016 року у справі №200/208456/16-ц і надалі незаконно на підставі оспорюваних договорів, які вважав недійсними, оскільки відчуження майна відбулося за ціною, яка є значно меншою за ринкову, (т. 6 а.с.96) і просив витребувати майно.

Таким чином, предметом розгляду суду першої інстанції було дві заяви з декількома правовими підставами, що вказані вище, і які задоволено частково.

Суд першої інстанції погодився, що майно було відчужене за ціною, яка менше його ринкової вартості. В іншій частині щодо вимоги витребувати майно суд першої інстанції вимогу відхилив, не наводячи відповідного мотивування, тільки зазначив про задоволення заяви ліквідатора частково (стосовно заяви ліквідатора).

Надалі ж місцевим господарським судом повністю підтримані доводи заставного кредитора ТОВ «ФК» Приватні інвестиції» і оскаржувані угоди визнані недійсними за ст. 228 ЦК України як такі, що порушують публічний порядок із застосуванням наслідків недійсності цих правочинів, про що зазначено в резолютивній частині оскаржуваної ухвали суду від 7.02.2017 року, скасовано рішення про держану реєстрацію правочинів і саму державну реєстрацію.

Колегія суддів наголошує, що обидві заяви подані із застосуванням механізму, закладеного у статті 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

За змістом цієї статті правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник виконав майнові зобов'язання раніше встановленого строку; боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов'язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов'язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна; боржник прийняв на себе заставні зобов'язання для забезпечення виконання грошових вимог.

У разі визнання недійсними правочинів (договорів) або спростування майнових дій боржника на підставах, передбачених частиною першою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути в ліквідаційну масу майно, яке він отримав від боржника, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент здійснення правочину або вчинення майнової дії.

Кредитор за недійсним правочином (договором) або спростованою майновою дією має право вибору: погашення свого боргу в першу чергу в процедурі банкрутства або виконання зобов'язання боржником у натурі після припинення провадження у справі про банкрутство.

За результатами розгляду заяви арбітражного керуючого або конкурсного кредитора про визнання недійсним правочину (договору) або спростування майнових дій боржника господарський суд виносить ухвалу.

Статтею 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

У відповідності до прецедентних позицій Верховного Суду України з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника. Це стосується і механізму правозастосування, закладеного у ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який є відмінним від загальних підстав і наслідків визнання недійсними правочинів, які унормовані Цивільним кодексом України.

Наразі, боржником як юридичною особою не було вчинено жодних дій, спрямованих на відчудження заставного спірного майна. Заявники стверджують про підроблення рішення суду, яким визнано право власності за ОСОБА_11 як фізичною особою, а не як представником боржника. Представник ліквідатора послідовно стверджує про повну непричетність боржника до оспорюваних угод. Отже, не можна стверджувати про те, що спірні майнові дії і правочини вчинені боржником і це унеможливлює застосування до цих правовідносин положення ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Тим більше не можна погодитися з висновком місцевого господарського суду про те, що майно було продано за ціною менше ринкової. Хоч у оспорюваних договорах і зазначено, що вартість майна сплачена продавцям, але ж з матеріалів справи вбачається, що заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 липня 2016 року у справі №200/208456/16-ц насправді ніколи не приймалося (т.8 а.с.185), відтак і його резолюція про дійсність договору купівлі-продажу від 2.03.2013р, укладеного нібито між ОСОБА_11 та боржником також відсутня і насправді такий договір не укладався. Також не укладався і наступний договір ОСОБА_11 на користь ОСОБА_6, яка взагалі відсутня на території Дніпропетровської області . Судом також з посиланням на висновок експертного почеркознавчого дослідження від 29.12.16 р. встановлено, що і підпис у договорі від 9.08.2016 р. у графі» продавець ОСОБА_11» виконано не ОСОБА_11, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_11 Отже, у справі фактично не йдеться про продаж (відчудження) майна боржником за ціною нижче ринкової, а про виготовлення документів про таке відчудження, що має різні правові наслідки.

Також суд першої інстанції невірно визначив суб'єктний склад учасників визнання недійсними договорів і спростування майнових дій за ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Так, цією нормою не передбачено право забезпеченого кредитора спростовувати правочини і майнові дії боржника.

Якщо ж застосувати до цих правовідносин ст. 228 ЦК України, як про це зазначив заставний кредитор і суд, то наслідком недійсності такого правочину є стягнення в доход держави отриманого за угодою (в залежності від наявності умислу у однієї або у обох сторін). Результатом і наслідком визнання недійсною угоди по ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» є повернення кредитором до ліквідаційної маси майна, яке він отримав від боржника. Між тим, вимоги заявників спрямовані проти скаржника, який не є кредитором боржника. У абз. 9 судового рішення зазначено про застосування наслідків недійсності правочинів. Проте суд не визначався, про які саме наслідки йдеться (чи за ст. 20 Закону чи за ст. 228 ЦК, за підставами недійсності якої встановлені окремі правові наслідки). Суд отожнив ці наслідки зі скасуванням державної реєстрації, що не передбачено цивільним законодавством, що регулює наслідки недійсності правочину (ст. 216 ЦК України).

Крім того, суд першої інстанції не дав оцінки тій обставині, що заявниками по суті надані вимоги, що виключать одна одну. Крім вище зазначених обставин щодо вчинення правочину за ціною нижче ринкової за обставин, коли правочин з участю ОСОБА_11 не було вчинено зовсім і інформаційної невизначеності щодо дійсних учасників інших правочинів, суд першої інстанції не визначився із належним способом захисту порушеного права. Наразі застосування конкретного способу захисту порушеного права, передбаченого уст. 16 ЦК України, залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. У відповідності до прецедентної практики Верховного Суду України, викладеної в постанові від 17 лютого 2016 року у справі за позовом Миколаївської міжрайонної прокуратури, норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужено третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчудження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Також відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речового - правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Одночасне пред'явлення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння і про визнання недійсним правочину із застосуванням реституції, тобто одночасне застосування статей 216 і 388 ЦК України є помилковим, адже віндикаційний і негаторний позов є взаємовиключними.

Крім того, частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а згідно зі статтею 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

За загальним правилом наслідком недійсності угоди є застосування двосторонньої реституції, яка не ставиться в залежність від добросовісності сторін угоди.

Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Згідно із частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. При встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. У зобов'язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У разі, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до статті 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно.

Судом першої інстанції невірно було поєднано всі підстави і не визначено, яким же має бути належний спосіб захисту інтересів заявників, оскільки наведені у заявах доводи через свій суперечливий і взаємовиключний характер не приведуть до досягнення легітимних і законних інтересів і сподівань власника майна.

Судом першої інстанції не надано жодної оцінки доводам арбітражного керуючого ОСОБА_11 (т.6, арк. 98) в тій частині, що у Єдиному державному реєстрі судових рішень є справа №804/9516/15 від 06.07.2016р., в ході розгляду якої встановлено, що приватний нотаріус Павловська Г.О. вчинила неправомірні дії щодо реєстрації прав власності на нерухоме майно за особою, яка не набула таке право власності у законному порядку. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2016р. по справі №804/9516/15 дії приватного нотаріуса Павловської Г.О. визнані протиправними, скасовані рішення щодо державної реєстрації прав на нерухоме не майно.

Колегія суддів дослідила вищевказане рішення і встановила, що воно стосується інших обставин і інших правовідносин щодо іншого майна.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 7 лютого 2017 року в частині заяви ліквідатора ТОВ "Мілм" ОСОБА_11, хоча вона була тільки частково задоволена місцевим господарським судом, але враховуючи обставини набуття права власності на спірне майно третіми особами і відповідне їм законодавство у системному взаємозв'язку, колегія суддів вважає, що оскаржувану ухвалу слід скасувати в частині вирішення заяв ліквідатора і забезпеченого кредитора і прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні поданих заяв у чинній редакції, тобто апеляційна скарга підлягає задоволенню, але з інших підстав, ніж наведені у ній. В іншій частині ухвала не оскаржується, а в частині відмови у проведенні експертизи і не може бути оскаржена згідно зі ст. 106 ГПК України.

Клопотання представника забезпеченого кредитора про здійснення технічного фіксування процесу слід задовольнити. Клопотання про відкладення розгляду справи слід залишити без задоволення, оскільки законом обмежено термін розгляду ухвал, процесуальний строк розгляду продовжений для забезпечення можливості представнику ОСОБА_10 бути присутнім у судовому засіданні, ним надано відзив на апеляційну скаргу, а тому справу можливо розглянути за наявними документами.

Також не може бути задоволено клопотання представника скаржника про проведення експертизи, оскільки ОСОБА_11 визнає факт відсутності його підпису, і факт відсутності заочного рішення Бабушкінського районного суду доказами не спростований, тобто матеріалами справи достовірність рішення не підтверджена, а саме на підставі його відбувся перехід права власності з боржника до фізичної особи ОСОБА_11

Керуючись ст.ст. 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2017 року у справі №904/6972/15 задовольнити.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2017 року у справі № 904/6972/15 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким заяву ліквідатора ОСОБА_11 № 01-21/207 від 15.09.16р. про визнання правочинів (договорів) недійсними та витребування майна з незаконного чужого володіння та заяву кредитора ТОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" № 11730 від 06.09.16р. про визнання правочинів (договорів) недійсними та спростування майнових дій боржника з урахуванням доповнення до заяви залишити без задоволення.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст складений 24.03.2017 року.

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя Т.А. Верхогляд