ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2017 року Справа № 904/9947/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Джихур О.В. (доповідач)

суддів Сизько І.А., Кузнецової І.Л.

секретар судового засідання Абадєй М.О.

за участю представників сторін:

від відповідача: ОСОБА_1, представник, довіреність №534 від 06.02.2017 р.

представник позивача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року у справі № 904/9947/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

до Квартирно-експлуатаційного відділу, м. Дніпро

про стягнення основного боргу, пені, 3 % річних та інфляційних втрат за спожитий газ у розмірі 1 456 280,08 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року (суддя Юзіков С.Г.) позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про стягнення основного боргу, пені, 3 % річних та інфляційних втрат за спожитий газ у розмірі 1 456 280,08 грн. задоволено частково. Стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ 841 563, 00 грн. основного боргу, 112 317,98 грн. пені, 364 506,08 грн. інфляційні втрати, 25 572,41 грн. 3 % річних, 21 844,16 грн. судового збору. У решті позову відмовлено.

Рішення господарського суду мотивовано ст.ст.525, 526, 612 Цивільного кодексу України. Господарський суд скористався наданим йому правом і зменшив розмір пені з 224 635, 95 грн. до 112 317, 98 грн. та у звязку з перерахунком 3% річних від простроченої суми за період з 15 січня 2015 року по 14 січня 2016 року стягнув з відповідача 25 572, 41 грн. замість 25 575, 05 грн.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач ОСОБА_2 акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" його оскаржує на предмет неповного зясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт не погоджується з висновками господарського суду щодо зменшення пені на 50%, оскільки, як вважає позивач, відповідно до положень ст.233 Господарського кодексу України, ст.83 Господарського процесуального кодексу України та ст.551 Цивільного кодексу України в даному випадку розмір пені в сумі 224 635, 95 грн. є меншим за понесені позивачем фактичні збитки у вигляді 364 506, 08 грн., тому не вбачається винятковості даного випадку для застосування ст.233 Господарського кодексу України.

ОСОБА_2 акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" посилається на те, що судом під час розгляду справи не було враховано інтереси позивача, що свідчить про неповне зясування господарським судом обставин справи.

Апелянт просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року в частині зменшення розміру пені на 112 317, 98 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" 112 317, 98 грн. пені в стягненні яких було відмовлено господарським судом.

Представник відповідача доводи апеляційної скарги заперечує, вважає рішення господарського суду законним, просить залишити його без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Розгяд справи відкладався з 02 березня 2017 року до 28 березня 2017 року.

Представник апелянта у судові засідання 02 березня 2017 року і 28 березня 2017 року не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що 11 листопада 2014 року сторонами укладено договір № 2565/14-БО(Т)-3 купівлі-продажу природного газу (далі договір), за п.1.1 якого продавець (позивач) зобовязався передати у власність покупцю (відповідач) у 2014 року природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязався прийняти та оплатити природний газ (далі газ), на умовах цього договору.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця (п.3.3. договору).

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмові від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п.3.4. договору).

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1. договору).

У разі невиконання покупцем умов п.6.1. договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем п.6.1. договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п.7.2. договору).

На виконання умов договору, у листопад-грудні 2014 року, позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 7 247 383,00 грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу (від 30 листопада 2014 року за листопад на суму 3 992 557,43 грн., від 31 грудня 2014 року за грудень на суму 3 254 825,57 грн.).

Відповідач виконував зобов'язання перед позивачем неналежним чином, оплату проводив несвоєчасно, чим порушив умови п.6.1 договору, у звязку з чим у нього виник борг у розмірі 814 563,00 грн.

Оскільки відповідач порушив умови договору щодо строку оплати отриманого природного газу, на прострочений борг відповідача, позивачем, з посиланням на п.7.2 договору, нараховано пеню 3 062,78 грн. за період з 15 грудня 2014 року до 15 грудня 2014 року, 14 202,82 грн. за період з 15 січня 2015 року до 05 лютого 2015 року, 23 379, 31 грн. за період з 06 лютого 2015 року до 03 березня 2015 року, 183 991,03 грн. за період з 04 березня 2015 року по 14 липня 2015 року.

Крім того, з посиланням на ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, на прострочений борг відповідача позивачем нараховані індекс інфляції 364 506,08 грн. за період з січня по грудень 2015р., 3% річних 328,16 грн. за період з 15 грудня 2014 року по 15 грудня 2014 року та 25 246,89 грн. за період прострочки з 15 січня 2015 року по 14 січня 2016 року.

На час прийняття рішення у справі відповідачем доказів сплати заборгованості (з урахуванням пені, інфляційних втрат та 3% річних) не надано.

Статтею 714 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобовязується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобовязаний оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

У відповідності із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи підтверджується що відповідач несвоєчасно розрахувався за поставлений газ, у звязку з чим у нього виник борг у розмірі 841 563, 00 грн. Отже, господарський суд правомірно стягнув з відповідача основний борг в зазначеній сумі.

Згідно з ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За перерахунком господарського суду Дніпропетровської області 3% річних з простроченої суми за період прострочки з 15 січня 2015 року по 14 січня 2016 року становлять 25 572, 41 грн., а ні 25 575, 05 грн., як зазначив позивач.

За період з січня по грудень 2015 року позивачем на суму боргу нараховані інфляційні втрати у розмірі 364 506, 08 грн. Розрахунок інфляційних втрат відповідає діючому законодавству, обставинам справи, правильно враховує періоди нарахувань, не містить арифметичних помилок.

Таким чином, стягнення інфляційних втрат у розмірі 364 506, 08 грн. вважається правомірним.

На підставі п.7.2 договору за прострочку виконання грошового зобовязання позивачем нарахована пеня в сумі 224 635, 95 грн.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 Цивільного кодексу України).

Розрахунок пені, наданий позивачем, відповідає обставинам справи, відповідачем не спростований.

У відзиві на позов відповідач просив господарський суд зменшити розмір заявлених позивачем штрафних санкцій (пені), посилаючись на те, що фінансування Квартирно-експлуатаційного відділу здійснюється за рахунок коштів держбюджету та на даний час бюджетне фінансування не регулярне і дуже обмежене (а.с.34).

Частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

При цьому, норми чинного законодавства не містять визначення "винятковий випадок", тому це поняття є оціночним.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (п.п.3.17.4 пп.3.17 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, і дане питання вирішується господарським судом згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов'язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013.

Приймаючи до уваги, що:

- згідно Положення, затвердженого наказом начальника Південно Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління, м. Дніпропетровськ від 15 квітня 2013 року №61 Квартирно-експлуатаційний відділ, м. Дніпропетровськ це державна військова бюджетна установа, яка здійснює безпосереднє квартирно експлуатаційне забезпечення військових частин, дислокованих у межах відповідальності та не є прибутковою організацією;

- статтею 19 Закону України "Про Збройні Сили України" передбачено, що фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Таким чином Квартирно-експлуатаційний відділ та військові частини Дніпропетровського гарнізону, міськрайвійськомати фінансуються виключно з Держбюджету. Стаття 51 Бюджетного кодексу зазначає, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобовязання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами;

- територіальний принцип квартирно експлуатаційного забезпечення передбачає закріплення всіх будівель і споруд (нерухомого майна) за квартирно експлуатаційними відділами та здійснення ними дій повязаних з забезпеченням установ МО України комунальними послугами, енергоносіями та паливом. На Квартирно-експлуатаційний відділ, м. Дніпропетровськ покладено обовязок здійснювати оплату комунальних послуг військових частин та міськрайвійськоматів Дніпропетровського гарнізону в межах бюджетних асигнувань на підставі кошторису. На цей час фінансування Квартирно-експлуатаційного відділу з Держбюджету проводиться в дуже обмеженому режимі і не регулярно. Згідно бюджетного законодавства Квартирно-експлуатаційний відділ, м. Дніпропетровськ має право здійснювати видатки (витрачання) коштів лише згідно затвердженого кошторису;

- крім пені позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати і 3% річних;

- за умовами договору №2565/14-БО(Т)-3 від 11 листопада 2014 року газ що продається використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (споживачами покупця) апеляційний господарський суд погоджується з висновком господарського суду щодо зменшення заявленого до стягнення розміру пені на 50% до 112 317, 98 грн.

З огляду на те, що можливість використання судом права на зменшення розміру штрафних санкцій, як і визначення розміру, до якого вони підлягають зменшенню, законодавством віднесено на розсуд суду, який розглядає відповідне питання з урахуванням усіх конкретних обставин, колегія суддів вважає, що оскільки суд першої інстанції зазначені обставини з'ясував, з дотриманням наведених вимог оцінив доводи сторін та докази, подані на підтвердження цих доводів, і на підставі об'єктивного та всебічного їх аналізу визнав за можливе зменшити на 50% розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача, підстав для скасування оскаржуваного рішення господарського суду у зв'язку із зменшенням розміру пені не вбачається.

За викладених підстав доводи апелянта не спростовують законних висновків суду першої інстанції.

Таким чином, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року відповідає чинному законодавству, господарським судом досліджено всі обставини справи, підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.49, 99, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року у справі № 904/9947/16 залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Джихур

Суддя І.А. Сизько

Суддя І.Л. Кузнецова

(ОСОБА_1 підписання постанови в повному обсязі 29.03.17 р.)