РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2017Справа №910/23169/16
За позовом Державного підприємства «Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Будінвест Капітал»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Міністерство енергетики та вугільної промисловості України

про визнання договору недійсним

Суддя В.О. Демидов

Представники сторін:

від позивача Стоян М.М. (дов. №3 від 26.12.2016);

від відповідача Соболь Ю.П. (дов. від 01.02.2017);

від третьої особи Яковлєв О.І. (дов. №125/2016 від 29.12.2016);

встановив :

16.12.2016 Державне підприємство «Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Будінвест Капітал» про визнання недійсним договору від 16.07.2012, укладеного між Державним підприємством «Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбережені» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Будінвест Капітал» №111/2-12 про часткову участь у реконструкції об'єкта нерухомого майна та передачу функцій замовника.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що при укладенні оспорюваного договору не було отримано жодного погодження від органу управління щодо передачі з балансу на баланс нерухомого майна, яке є предметом договору. Крім того позивач вказує, що відповідачем було введено його в оману, що підтверджується отриманими документами на проведення будівельних робіт 3 категорії та фактичне проведення будівельних робіт 4 категорії.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.12.2016 суддею Домнічевою І.О. порушено провадження у справі №910/23169/16, розгляд справи призначено на 17.01.2017.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва від 12.01.2017 у зв'язку із звільненням судді Домнічевої І.О. було призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/23169/16, за результатом проведення якого справу №910/23169/16 передано для розгляду судді Демидову В.О.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.01.2017 суддею Демидовим В.О. прийнято справу №910/23169/16 до свого провадження та призначено її до розгляду на 02.02.2017.

В судовому засіданні 02.02.2017 судом на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 21.02.2017.

21.02.2017 представником відповідача через загальний відділ діловодства суду подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

В судовому засіданні 21.02.2017 судом на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 02.03.2017.

28.02.2017 представником відповідача через загальний відділ суду подано заперечення на позовну заяву, у яких він просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що згідно вказаного договору передавалося не майно, а право на будівництво, і позивачем не надано жодного правовстановлюючого документа, який би свідчив про право власності на майно, яке було передано відповідачу.

02.03.2017 позивачем через загальний відділ суду подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а також додаткові пояснення щодо витребуваних документів.

В судовому засіданні 02.03.2017 судом у відповідності до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 02.03.2017 на 13:45 хв. та до 07.03.2017.

03.03.2017 відповідачем через загальний відділ суду подано клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

06.03.2017 до загального відділу суду від ОСОБА_4 надійшло письмове клопотання про залучення його до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Клопотання оґрунтовано тим, що між ОСОБА_4 та ТОВ «ДК Містобуд» укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру, який безпосередньо пов'язаний з оспорюваним правочином, а тому, на його думку, в результаті прийняття рішення у справі будуть застосовані правові наслідки, пов'язані з анулюванням результатів його вчинення.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 07.03.2017 продовжено строк вирішення спору у справі №910/23169/16 на 15 днів, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, розгляд справи відкладено на 23.03.2017.

22.03.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав письмові пояснення по суті справи.

23.03.2017 третя особа через загальний відділ діловодства суду подала клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що через стислі терміни Міненерговугілля позбавлено можливості в строк підготуватися до судового засідання та надати свої пояснення по суті справи.

23.03.2017 відповідач в судовому засіданні заявив усне клопотання про витребування у третьої особи документального підтвердження необхідності погодження передачі з балансу позивача на баланс іншої особи об'єктів нерухомого майна.

Зазначене питання вивчалось судом за участі як позивача так і відповідача в попередніх засіданнях, а отже в задоволені такого клопотання слід відмовити.

У судове засідання 23.03.2017 з'явилися представники позивача, відповідача та третьої особи, надали пояснення по суті справи.

Розглянувши в судовому засіданні 23.03.2017 клопотання третьої особи про відкладення розгляду справи, суд відмовив в його задоволенні, виходячи з такого.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином посилання третьої особи на те, що через стислі терміни Міненерговугілля позбавлено можливості в строк підготуватися до судового засідання та надати свої пояснення по суті справи, не є підставою для відкладення розгляду справи, а тому вказане клопотання залишено судом без задоволення.

Розглянувши в судовому засіданні 23.03.2017 клопотання ОСОБА_4 про залучення його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Пунктом 1.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз'яснено, що питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Суд, дослідивши клопотання ОСОБА_4, зазначає, що останнім не наведено обставин за яких рішення суду у даній справі може вплинути на його права та обов'язки, а тому суд відхиляє зазначене клопотання у зв'язку з його необґрунтованістю та недоведеністю.

Розглянувши у судовому засіданні 23.03.2017 клопотання відповідача про витребування у третьої особи документального підтвердження обов'язку позивача погоджувати передачу з балансу на баланс об'єкту нерухомого майна, суд відмовляє в його задоволенні з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спірного договору не була передача майна - будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, з балансу позивача на баланс відповідача у справі. Таким чином, відповідачем не доведено необхідності витребування вказаних доказів саме для повного та всебічного розгляду даної справи.

Кім того, право сторони у справі на подачу клопотання про витребування доказів у разі неможливості їх надати самостійно регулюється приписами ст. 38 Господарського процесуального кодексу України.

Так, ч. 1 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України визначено, що подати клопотання про витребування господарським судом доказів сторона або прокурор мають право у разі неможливості самостійно надати докази. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, що перешкоджають його наданню; підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; обставини, які може підтвердити цей доказ.

Суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість вказаного клопотання, оскільки вказані обставини вже були предметом розгляду суду, зокрема, й п. 4.4 статуту позивача; крім того, під час вирішення заявленого клопотання судом враховуються положення ст. 69 Господарського процесуального кодексу України щодо процесуального строку розгляду даної справи.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

16.07.2012 між Державним підприємством «Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні» (сторона-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Будінвест Капітал» (сторона -2) було укладено договір про часткову участь у реконструкції об'єкта нерухомого майна та передачу функцій замовника №111/2-12, відповідно до розділу 1 якого «Визначення термінів»: «договір» - цей договір про часткову участь у реконструкції об'єкта нерухомого майна та передачу функцій замовника, укладений між сторонами.

«Договір купівлі-продажу» - договір купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, укладений 27.01.1992 між Київським експериментальним механічним заводом (продавець) та Особливим конструкторським бюро лінейних електродвигунів з дослідним виробництвом (покупець).

«Будинок» - будинок за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності стороні-1 на підставі договору купівлі-продажу.

«Об'єкт, об'єкт реконструкції» - будинок з вбудованим нежитловим приміщенням, що має бути збудований в результаті реконструкції будинку за адресою: АДРЕСА_1 з усім необхідним устаткуванням, інженерними мережами, благоустроєм та іншими необхідними згідно з проектом роботами.

«Проект, Проектно-кошторисна документація» - текстові та графічні матеріали, затверджені в установленому порядку, якими визначаються містобудівні, об'ємно-планувальні, архітектурні, конструктивні, технічні та технологічні вирішення, а також кошториси об'єкту.

«Проектування об'єкту» - комплекс проектно-вишукувальних робіт, розробка, затвердження та погодження проектно-кошторисної документації щодо об'єкту.

«Реконструкція об'єкту» - перебудова існуючого об'єкту, пов'язана з удосконаленням виробництва, підвищенням його техніко-економічного рівня, поліпшення умов експлуатації та проживання, зміною основних техніко-економічних показників.

«Замовник» - юридична особа, яка має намір здійснити реконструкцію об'єкту, видає замовлення на виконання робіт (послуг) на реконструкцію об'єкту, укладає всі необхідні для реконструкції об'єкту договори, контролює вартість, терміни, якість виконаних робіт та здійснює їх оплату, а також здійснює інші функції замовника.

«Функції замовника» - передбачені законодавством права та обов'язки, дії щодо отримання необхідних дозволів на реконструкцію об'єкту, розробки та погодження проектно-кошторисної документації, отримання відповідних вихідних даних, технічних умов, реконструкція об'єкту, оформлення права власності на об'єкт чи частини об'єкту, фінансування всіх вище перелічених та інших дій власними коштами та/або із залученням грошових коштів третіх осіб, продаж третім особам (юридичним/фізичним) прав на частини об'єкту майнові права на які належать стороні-2 згідно з Протоколом розподілу площ в об'єкті, сплати пайового внеску на створення соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва та інших відрахувань, обумовлених законодавством, виконання інших дій, визначених цим договором та законодавством, необхідних для реконструкції об'єкту.

Відповідно до п. п. 2.1, 2.2 договору сторона-1 передає стороні-2, а сторона-2 приймає право на виконання функцій замовника щодо проектування та реконструкції об'єкту та зобов'язується належним чином виконувати зазначені функції й відповідні зобов'язання на умовах, визначених цим договором. Для виконання цього договору сторона-1 надає стороні-2 довіреність на виконання відповідних функцій замовника та передає за актом приймання-передачі будівельний майданчик (додаток №1).

За умовами п. 2.3 договору сторони домовились розподілити між собою майнові права в об'єкті реконструкції згідно з розділом 6 цього договору, розмір яких вказується в Протоколі розподілу площ (додаток №3) до цього договору. При цьому сторони мають право розпоряджатися на власний розсуд майновими правами на належні їм частини об'єкту з моменту підписання сторонами Протоколу розподілу площ в об'єкті у спосіб, не заборонений законодавством, з урахуванням положень цього договору.

Згідно з п. 2.4 договору, підписанням цього договору сторона-1 передає стооні-2 функції замовника з правами та зобов'язаннями, визначеними цим договором.

Відповідно до пп. 3.1.1, 3.1.2 п. 3.1 договору сторони домовилися виконати умови даного договору у наступні строки: проектування об'єкту - строк 6 місяців з дня підписання цього договору; реконструкція об'єкту - строк 36 місяців з моменту отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Сторона-1 зобов'язана підписанням цього договору передати стороні-2 всі функції замовника в обсязі, необхідному згідно з вимогами чинного законодавства України для реалізації цього договору. Факт передачі стороні-2 функцій замовника підтверджується підписанням цього договору. Після завершення робіт з реконструкції об'єкту разом зі стороною-2 та генеральним підрядником взяти участь у отриманні документа про відповідність закінченого реконструкцією об'єкта проектній документації та підтвердження його готовності до експлуатації (введення в експлуатацію) у встановленому законодавством порядку (п. п. 4.1.1, 4.1.11 договору).

Сторона-2 зобов'язана підписанням цього договору прийняти на себе делеговані стороною-1 функції замовника. Отримати всі передбачені законодавством документи, які є необхідними для проектування та реконструкції об'єкту, включаючи, але не обмежуючись, вихідні дані, технічні умови, вихідні дані на виконання будівельного процесу, вихідні дані на тимчасове приєднання до міських мереж енерго- та водопостачання, тощо, дозвіл на виконання підготовчих робіт, дозвіл на виконання будівельних робіт, тощо та інші документи, необхідні для реконструкції об'єкту. При необхідності забезпечити проведення та сплату вартості державної експертизи проектної документації, внесення необхідних змін до проектної документації та усунення можливих зауважень експертизи. При необхідності, погодити проектну документацію з відповідними організаціями та установами, та отримати позитивний висновок (звіт) державної експертизи (п. п. 4.2.1, 4.3.3, 4.3.4 договору).

За умовами п.п. 6.2.1, 6.2.2 договору сторона-1 отримує у власність майнові права на частину загальної площі об'єкту у розмірі не більше 552,2 кв. м, до складу якої входить виключно площі нежитлового призначення. Сторона-2 отримує у власність майнові права на частину загальної площі об'єкту, до складу якої входить площі нежитлового призначення, у розмірі, що дорівнює різниці площ нежитлового призначення об'єкту та 552,2 кв. м, що закріплені за стороною-1, та майнові права на частину загальної площі об'єкту (площі житла в об'єкті) в розмірі, що дорівнює 100% площі житла в об'єкті.

Строки початку та закінчення дії цього договору визначені у наступному порядку: початок дії договору - з дня підписання сторонами цього договору та виконання стороною-1 обов'язку, передбаченого пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 даного договору; закінчення дії договору - після остаточного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором (п. 11.1 договору).

За умовами п.13.1 договору - даний договір не є договором доручення.

Відповідно до акту прийому-передачі будівельного майданчика для здійснення реконструкції від 25.04.2013 згідно договору від 16.07.2012 №111/8-12, сторона-1 передала, а сторона-2 прийняла будівельний майданчик за адресою: АДРЕСА_1 (будинок загальною площею 552,2 кв. м (нежитлові площі) та прилеглу земельну ділянку кадастровий номер 85:269:045, площею 0,1432 га.).

Відповідно до п. 8.2 Статуту Державного підприємства «Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні», затвердженого наказом Міненерговугілля 25.04.2012 №261, до компетенції Уповноваженого органу управління щодо управління підприємством належить погодження щодо, зокрема, відчуження, списання, передачі з балансу на баланс майна, надання в оренду нерухомого майна підприємства.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.09.2015 по справі №826/14005/15 задоволено позов Державної архітектурно-будівельної інспекції України до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Будінвест Капітал» про застосування до відповідача заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) та застосовано до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Будінвест Капітал» заходи реагування у сфері державного нагляду (контролю) у вигляді зупинення виконання робіт із будівництва житлового комплексу на АДРЕСА_1, а також зупинення експлуатації нежитлового приміщення у якості відділу продажу житлового комплексу «Науковий» на АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що при укладенні оспорюваного договору відповідачем було введено його в оману, що підтверджується отриманими документами на проведення будівельних робіт 3 категорії та фактичне проведення будівельних робіт 4 категорії, а також не було отримано жодного погодження від органу управління щодо передачі з балансу на баланс нерухомого майна, яке є предметом договору.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови у задоволенні позову з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спір між сторонами виник у зв'язку з тим, що, на думку позивача, відповідач ввів його в оману.

У відповідності до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин може бути визнаний судом недійсним з підстав, передбачених законом.

В постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» роз'яснено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (абзац 4 пункт 2.1).

Правові наслідки вчинення правочину під впливом обману визначені в ст. 230 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

В постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» (п. 3.10) вказується, що під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності, або замовчують обставини, що мали істотне значення для правочину.

Таким чином, виходячи зі змісту статті 230 ЦК України, слід зважити, що правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на його укладення, при чому ознакою обману є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і розуміє, що друга сторона, якщо б вона володіла цією інформацією, не вступила би у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що на відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до ст. 33 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В даному випадку, це стосувалося позивача, який мав довести суду наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких позивача було введено в оману, і сам факт обману, проте таких доказів суду не надано.

Відповідно до акту прийому-передачі будівельного майданчика для здійснення реконструкції від 25.04.2013 згідно договору від 16.07.2012 №111/8-12, сторона-1 передала, а сторона-2 прийняла будівельний майданчик за адресою: АДРЕСА_1 (будинок загальною площею 552,2 кв. м (нежитлові площі) та прилеглу земельну ділянку кадастровий номер 85:269:045, площею 0,1432 га.).

Таким чином, за актом приймання-передачі позивачем було передано відповідачу для здійснення реконструкції будинок загальною площею 552,2 кв. м, і за умовами п. 6.2.1 договору позивач отримав у власність майнові права на частину загальної площі об'єкту у розмірі не більше 552,2 кв. м, до складу якої входить виключно площі нежитлового призначення, тобто таку ж саму площу, яка була передана для проведення реконструкції.

У судовому засіданні позивач не навів, а суд не встановив таких фактів порушень охоронюваних законом прав Державного підприємства «Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні» з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Будінвест Капітал», а також фактів, які б підтверджували укладення спірного договору під впливом обману.

Твердження позивача про те, що відповідачем здійснюється будівництво іншого, ніж зазначено у декларації про початок виконання будівельних робіт, об'єкту будівництва, і тим самим він ввів позивача в оману, суд відхиляє як такі, що не свідчать про умисний обман з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Будінвест Капітал».

При цьому суд зауважує, що доводи щодо неналежного виконання умов договору за своєю суттю не є обґрунтуванням підстав недійсності правочину, а неналежне виконання зобов'язань за Цивільним кодексом України має інші правові наслідки, ніж визнання правочину недійсним.

Крім того, позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів наявності фактичних обставин, які б свідчили про введення позивача в оману з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Будінвест Капітал» під час підписання спірного договору, зокрема, в частині категорії складності об'єкту будівництва.

Таким чином, провівши аналіз змісту зазначеного договору та відповідності його положенням чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що договір не був укладений під впливом обману.

З урахуванням викладеного та зважаючи на те, що судом не встановлено підстав, передбачених ст. 230 ЦК України, для визнання договору про часткову участь у реконструкції об'єкта нерухомого майна та передачу функцій замовника №111/2-12 від 16.07.2012 недійсним, суд вважає, що позовні вимоги Державного підприємства «Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні» задоволенню не підлягають.

Посилання позивача на ч. 1 ст. 207 ГК України не приймаються судом до уваги, оскільки позивачем не зазначено в чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення спірного договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов'язання, а також наявність протиправного наміру у кожної із сторін.

Крім того суд зазначає, що інші указані в позовній заяві доводи позивача не є підставою для визнання договору недійсним, а можуть слугувати підставою для розірвання вказаного договору.

Зважаючи на вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з покладенням судових витрат в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні 23.03.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складене та підписане 24.03.2017.

Суддя В.О. Демидов