ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року Справа № 925/867/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Вовка І.В.(головуючого, доповідача),
Кондратової І.Д.,
Стратієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Федерації профспілок Черкаської області на постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.12.2016 року у справі № 925/867/16 за позовом Федерації профспілок Черкаської області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року позивач звернувся до господарського суду Черкаської області з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 58 399,14 грн., пені в сумі 6 912,88 грн., інфляційних втрат в сумі 3 694,30 грн. та 3% річних в сумі 963 грн. у зв'язку з порушенням зобов'язань за договором оренди нежилого приміщення від 23.12.2013 року № 15, в частині повної та своєчасної сплати орендної плати за користування орендованим приміщенням за період з 01.08.2015 року по 30.06.2016 року.

До прийняття рішення у справі позивач зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 60 613,47 грн., пеню в сумі 4 861,53 грн., інфляційні втрати в сумі 2 908,80 грн. та 3% річних в сумі 780 грн.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 04.11.2016 року (суддя Потапенко В.В.) у позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.12.2016 року (судді: Чорногуз М.Г., Агрикова О.В., Калатай Н.Ф.) зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач вважає, що судами попередніх інстанцій порушено і неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, і тому просить прийняті ними рішення у справі скасувати, та позов задовольнити.

Відзив на касаційну скаргу від відповідача до суду не надходив.

Дослідивши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та прийняті в ній судові рішення, суд касаційної інстанції вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що 23.12.2013 року між Федерацією профспілок Черкаської області (орендодавець) та ФОП ОСОБА_4 (орендар) укладено договір оренди нежилого приміщення №15, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування частину нежитлових приміщень, що розташовані по АДРЕСА_1 загальною площею 226, 2 кв. м.

Відповідно до п. 3.2 договору орендна плата встановлюється в розмірі 3,50 грн. на 1 кв. м. на місяць без ПДВ і становить 791,7 грн. на місяць без ПДВ. В орендну плату не входять оплата за комунальні послуги, експлуатаційні витрати, відшкодування податку на землю та витрати на користування лініями міського телефонного зв'язку.

У п. 3.3. договору зазначено, що розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за розрахунковий місяць. При підвищенні рівня інфляції більш ніж на 20 % з початку оренди, розмір орендної плати може переглядатись за згодою сторін.

Згідно з 3.4. договору компенсація витрат орендодавця на комунальні послуги та інші експлуатаційні витрати (на утримання та експлуатацію приміщень, включаючи амортизаційні відрахування, на електроенергію, теплову енергію, воду та каналізацію, послуги радіо, утримання пожежної сигналізації, вивіз сміття, дезинсекцію, відшкодування податку на землю та інше) сплачується орендарем окремо в строк, визначений у п. 3.5. договору відповідно до розрахунку, який є невід'ємною частиною цього договору пропорційно площі орендованих приміщень.

Плата за оренду, комунальні послуги (електроенергію, теплову енергію, воду та каналізацію, відшкодування податку на землю тощо) здійснюється орендарем на підставі щомісячних рахунків, що надаються орендодавцем орендареві до 25 числа розрахункового місяця і визначається у частині орендованої площі орендаря (п. 3.5. договору).

Орендар проводить оплату орендних платежів та платежів за комунальні послуги на розрахунковий рахунок орендодавця шляхом щомісячних перерахувань. Останнім днем розрахунку вважається останнє число розрахункового місяця (п. 3.7. договору).

Відповідно до п. 3.9. договору за несплату або несвоєчасну сплату орендної плати та інших платежів, передбачених п.п. 3.3., 3.4. договору, встановлюється пеня за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в той період, за який стягується пеня, але не більше ніж за один рік.

Відповідно до Акту здачі-приймання до договору оренди нежилого приміщення від 01.01.2014 року, позивач передав, а відповідач прийняв об'єкт оренди - приміщення загальною площею 282,9 кв. м у АДРЕСА_1.

Згідно з п. 7.1. договору термін дії договору встановлено з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року.

У разі відсутності письмового повідомлення однієї з сторін про припинення або зміну договору, договір вважається продовженим, але не більше ніж на 6 місяців (пункт 7.5. договору).

Пунктом 7.13. договору передбачено, що майно вважається поверненим позивачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі майна з оренди.

Звертаючись із вказаним позовом до суду, позивач посилався на те, що орендар продовжував користуватися орендованим майном, за актом приймання-передачі його позивачу не повернув, але починаючи з січня 2015 року договірний обов'язок з оплати передбачених договором платежів виконував не у повному обсязі, тому, за доводами позивача станом на 01.07.2016 року заборгованість відповідача за 2015 - 2016 роки становить 60 613,47 грн. та складається з орендної плати, комунальних послуг та плати за електроенергію.

Предметом судового розгляду у даній справі є вимоги орендодавця про стягнення з орендаря заборгованості, пені, 3 % річних та інфляційних сум у зв'язку з порушенням зобов'язання з внесення орендної плати.

Висновок судів попередніх інстанцій про відмову в позові вмотивовано недоведеністю позовних вимог, оскільки всупереч умовам договору сторонами не було визначено обсяг та вартість комунальних та експлуатаційних витрат, тоді як заборгованість з орендної плати за спірний період відсутня.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

У відповідності із ч. 3 ст. 285 Господарського кодексу України орендар, зокрема, зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

За ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Судами обох інстанцій встановлено, що Акт приймання-передачі майна з оренди, як це передбачено пунктом 7.13. договору, сторонами укладено не було, доказів зворотного матеріали справи не містять, а тому зроблено висновок про те, що договір кожного разу поновлювався на строк, встановлений договором.

Крім того, на звороті останнього аркушу договору є запис відповідача скріплений його печаткою про продовження договору по 31.12.2016 року.

Разом з тим, судами встановлено, що обсяг і вартість комунальних послуг та експлуатаційних витрат, які заявлені позивачем до стягнення, сторони повинні були обумовити у розрахунку, який за умовами договору має бути його невід'ємною частиною, проте, доказів узгодження такого розрахунку до договору сторонами не надано.

Отже, зважаючи на те, що сторонами не було визначено обсяг та вартість комунальних та експлуатаційних витрат, суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача вартості комунальних послуг та експлуатаційних витрат за недоведеністю, та правильно відмовили в цій частині позову.

У той же час, встановивши, що розмір заявленої до стягнення орендної плати за період з січня 2015 року по червень 2016 року складає 14 144,76 грн. з ПДВ, а відповідачем за спірний період було сплачено 50 350 грн., що перевищує нараховану йому суму орендної плати та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, суди обох інстанцій правильно відмовили в частині позову про стягнення заборгованості з орендної плати

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з наведеного, суди обох інстанцій дали належну оцінку обставинам справи і, з урахуванням вимог застосованих норм матеріального права, дійшли правильного висновку про відмову в позові про стягнення з відповідача орендної плати, платежів за комунальні послуги та додаткових нарахувань у зв'язку з необґрунтованістю та недоведеністю.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів.

За таких обставин, оскаржені судові рішення є законними й обґрунтованими, і тому підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.

З огляду наведеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Федерації профспілок Черкаської області залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.12.2016 року - без змін.

Головуючий суддя І.Вовк

Судді І.Кондратова

Л.Стратієнко