номер провадження справи 24/147/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2017 Справа № 908/3364/16

за позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (70433, АДРЕСА_1)

до відповідача: Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області (70452, Запорізька область, Запорізький район, с. Григорівка, вул. Леніна, буд 44).

про стягнення суми

Суддя Азізбекян Т.А.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність б/н від 23.03.2017 р.

від відповідача: Майборода У.В., довіреність б/н від 03.01.2017 р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про стягнення заборгованості з оплати за проданий товар за договором № 1 від 01.01.2014 року в сумі 11149,43 грн.

Ухвалою від 16.12.2016 судом порушено провадження у справі № 908/3364/16, присвоєно провадженню номер 24/147/16. Справу призначено до розгляду на 18.01.2017р.

В судовому засіданні 18.01.2017 р. оголошувалась перерва до 15.02.2017 р.

Ухвалою суду від 15.02.2017р. продовжено строк вирішення спору на 15 днів - до 03.03.2017р. включно. Ухвалою від 03.03.2017 р. розгляд справи було призначено на 21.03.2017 р., в судове засідання для дачі пояснень по суті справи викликано - голову Григорівської сільської ради Кущ С.В. та головного бухгалтера Григорівської сільської ради Семешко О.С., та поновленню з 21.03.2017р. Розгляд справи призначено на 21.03.2017р. о 15 год. 00 хв.

В судовому засіданні 21.03.2017 р. представник позивача підтримав позов повністю, з наступних підстав. За період з 01.01.2014 р. по 01.01.2015 р., позивачем, як продавцем, на виконання договору між сторонами від 01.01.2014 р., було надано відповідачу, як покупцю, товар. Товар був оплачений відповідачем несвоєчасно та не у повному обсязі, у в'язку із чим, станом на день звернення позивача до суду та розгляду справи в суді, відповідач має перед позивачем прострочену заборгованість за отриманий товар в сумі 11 149, 43 грн. На підставі ст.ст. 173-175, 193 ГК України та ст. ст.. 526,530,691,692 ЦК України, п.п.1.1.,3.3 договору купівлі-продажу від 01.01.2014 р. № 1 просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 11 149,43 грн., що утворилась внаслідок частково невиконання грошового зобов'язання щодо оплати за проданий товар.

Відповідач заперечив проти заявленого позову, з підставё викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема вказуючи, що на виконання рішення сесії Запорізької районної ради від 23.01.2015 року № 2 "Про внесення змін та доповнень до рішення сесії районної ради від 20.01.2015 року № 10 "Про передачу коштів на здійснення видатків" Григорівська сільська рада вирішила передати Григорівському та Веселянському НВК в особі директора Григорівського НВК Кандабарової В.В. та директора Веселяського НВК Олійник І.М, в безоплатне користування на умовах договору позички будівлі та споруди, які є комунальною власністю територіальної громади в особі Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області терміном на 2 роки 11 місяців з дати підписання акту приймання-передачі, згідно додатку 1, в тому числі надала згоду на безоплатну передачу з балансу Григорівської сільської ради до балансу Григорівського НВК та Веселянського НВК Запорізького району Запорізької області необоротних активів (крім будинків та споруд): запаси, кошти, розрахунки та інші активи, власний капітал, поточні зобов'язання, які відносяться до Григорівського НВК та Веселянського НВК Запорізького району Запорізької області. Згідно наказу Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області відділу освіти, молоді та спорту від 16.02.2015 року № 039 "Про організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня у бюджетному процесі" на виконання Закону України від 28.12.2014 року № 80-VІІІ "Про державний бюджет України на 2015 рік", рішення районної ради від 23.01.2015 року № 2 розпорядниками бюджетних коштів сумісно з сільськими, селищними радами складені станом на 01.01.2015 року розподільчі баланси, за якими оформлені відповідні акти прийому-передачі, в тому числі матеріальних цінностей. Після рішення Запорізької районної ради від 23.01.2015 року № 2 загальноосвітні навчальні заклади (Григорівський НВК, Веселянський НВК) не належали до комунальної власності Григорівської сільської ради, всі необоротні активи були передані Григорівському та Веселянському НВК, які після даного рішення Запорізької районної ради відносяться до відділу освіти, молоді та спорту. Пояснює, що за той період, коли загальноосвітні навчальні заклади (Григорівський НВК, Веселянський НВК) відносилися до комунальної власності Григорівської сільської ради, яка закупляла продукти у позивача, від позивача не надходило ніяких претензій чи листів з вимогою сплатити певні кошти. Згідно актів прийому - передачі залишків продуктів харчування станом на 01.01.2015р., всі залишки продуктів харчування були передані Григорівською сільською радою, Григорівському та Веселянському НВК з вказаною вартістю кожного з продуктів. Посилається на необґрунтованість позову, з урахуванням того, що необоротні активи, запаси, кошти, розрахунки та інші активи; власний капітал, поточні зобов'язання, які відносяться до Григорівського та Неселянського НВК були їм передані згідно рішення Запорізької районної ради від 23.01.2015 р. № 2. Згідно річного розпису місцевого бюджету Григорівської сільської ради на 2015р. не передбачалось фінансування загальноосвітніх навчальних закладів, в даному випадку, фінансування харчування дітей та співпраця з ОСОБА_1 Не визнає наданий позивачем акт звірки за період з 01.01.2014 - 01.01.2015 року, вірним та таким, що підтверджує наявність заборгованості, оскільки на вказаному акті відсутня дата складання даного документа, а також відсутній підпис голови Григорівської сільської ради та головного бухгалтера. Просить прийняти рішення про відмову в задоволенні позову.

16.02.2017 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання, за змістом якого останній просить зобов'язати Григорівську сільську раду надати докази сплати кредиторської заборгованості (платіжні доручення) згідно накладних за відвантажений товар.

Розглянувши вказане клопотання суд дійшов висновку, що воно не підлягає задоволенню, оскільки в судових засіданнях відповідач заперечував наявність заборгованості за договором № 1 від 01.01.2014 року перед позивачем.

Клопотання позивача про залучення в якості третьої особи директора Григорівського НВК судом не задоволено, з урахуванням відсутності підстав для залучення відповідної особи в якості третьої особи. Також, за відсутності відповідних підстав, судом не задоволено клопотання про залучення в якості третьої особи Семешко О.С. До того ж, вказана особа була викликана судом для дачі пояснень.

Присутні особи, які були викликані для дачі пояснень в судовому засіданні підтверджували отримання товару та наявність заборгованості, а також передачу залишку товарів Григорівському НВК, однак письмові та більш детальні пояснення по суті спору не надали, посилаючись на достатній сплив часу.

За заявою представників сторін, розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

По закінченні судового засідання оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

14.01.2014 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, далі продавцем, та Григорівською сільською радою Запорізького району Запорізької області, далі покупцем, був укладений договір № 1 (далі - договір).

Відповідно до п.п. 1.1. - 1.3. договору продавець передає у власність товар, продукти харчування, а покупець приймає його і оплачує вартість на умовах дійсного договору. Асортимент, кількість і ціна кожного виду товару узгоджується між сторонами і вказується у видаткових накладних. Якість товару повинна відповідати державним стандартам і технічним умовам, діючим на території України.

Згідно з п. п. 2.1., 2.2. договору термін, кількість, номенклатура і місце передачі товару визначається покупцем по раніше переданій заявці, згідно графіку поставки. Відгрузка і доставка товару здійснюється згідно заявки Покупця силами і засобами Продавця.

Умовами п. 3.1. - 3.3. договору сторони визначили, що загальна сума дійсного договору складає 350000,00 грн. Вартість товару договірна і товар відпускається по цінам, діючим на момент оплати за товар. Покупець оплачує вартість товару згідно накладної не пізніше 7 банківських днів з моменту надання документів.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що сума по договору може бути змінена при зміні умов договору при згоді сторін.

Згідно з п. 6.1. договору договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2014 року. Доказів пролонгації договору сторонами не надано.

Договір підписано та скріплено печатками з боку обох сторін.

До договору сторонами було складено специфікацію. Інших додатків до договору сторонами не надано.

Позивач в позові вказує, що за період з 01.01.2014 року по 01.01.2015 р. ним, як продавцем було надано відповідачу, як покупцю товар, втім відповідач в порушення умов договору не оплатив вартість поставленого товару, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача заборгованість за поставлений товар в сумі 11 149,43 грн. Зазначає про наявну заборгованість в сумі 17 026,68 грн., яку позивач намагалась врегулювати в позасудовому порядку. При цьому посилається на факт визнання відповідачем заборгованості в сумі 11785,73 грн. за підписаним актом звірки за період з 01.01.2014-01.01.2015 року. Вказує на сплату відповідачем 5 877,25 грн. та залишок заборгованості в розмірі 11 149,43 грн.

Стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з оплати за проданий товар за договором № 1 від 01.01.2014 року в сумі 11149,43 грн., було предметом судового розгляду у цій справі.

Суд вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими, документально не підтвердженими та такими, що не підлягають задоволенню, з урахуванням наступного:

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. (Аналогічна норма міститься і у ст. 526 Цивільного кодексу України.). До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, між сторонами укладений договір № 1 від 01.01.2014 р. З посиланням на вказаний договір та накладні, позивач звернувся до суду із цим позовом.

За своєю правовою природою між сторонами укладено змішаний договір, оскільки відповідно до вимог статті 628 ЦК України він містить елементи різних договорів (договору купівлі-продажу та договору поставки), до яких потрібно застосувати положення чинного законодавства, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Одночасно, відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України також визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. У частині 2 статті 266 ГК України визначено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Предмет поставки за Договором відповідає вказаним вимогам.

До матеріалів справи позивачем був долучений графік та маршрут постачання продуктів харчування для Григорівсього НВК на 2014 рік згідно договору № 1 від 01.01.2014 року, підписаний між позивачем та Григорівським НВК, який передбачає постачання продуктів.

Так, згідно наданих позивачем накладних, останній здійснив поставку товару на загальну суму 23 735,78грн., а саме:

- накладної від 28.12.2013 року на суму 625,90 грн.;

- накладної від 30.11.2013 року на суму 547,50 грн.;

- накладної від 30.05.2014 року на суму 1430,32 грн.;

- накладної від 31.07.2014 року на суму 571,08 грн.;

- накладної від 24.11.2014 року на суму 571,00 грн.;

- накладної від 24.11.2014 року на суму 897,64 грн.;

- накладної від 25.12.2014 року на суму 597,51 грн.;

- накладної від 12.02.2014 року на суму 5006,40 грн.;

- накладної від 19.02.2014 року на суму 3769, 57 грн.;

- накладної від 26.02.2014 року на суму 3 806,68 грн.;

- накладної від 17.09.2014 року на суму 5562,08 грн.;

- накладної від 09.12.2014 року на суму 350,10 грн.

Зі змісту вказаних накладних вбачається, що товар, який поставлявся позивачем, через Григорівський НВК, одержано -Григорівським с/с.

До матеріалів справи позивачем був долучений договір № 1 про надання субвенції на проведення видатків місцевих бюджетів, що враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів від 31.01.2014 року, укладений між Запорізькою районною радою, далі Надавач субвенції, та Григорівською сільською радою, далі Отримувач субвенції. Додатків до договору не надано. Предметом зазначеного договору (п. 1.1.) є надання Запорізькою районною радою (Надавачем) субвенції на проведення видатків місцевих бюджетів, що враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів з районного бюджету до бюджету Григорівської сільської ради (Отримувачу), а саме: на утримання Григорівського навчально-виховного комплексу І-ІІІ ступенів. Підпунктами п.п. 3.2.1., 3.2.2 договору № 1 від 31.01.2014 року передбачені обов'язки сторін договору, а саме: Надавач субвенції зобов'язаний перерахувати субвенцію згідно затвердженого помісячного плану асигнувань до 26.12.2014 року, а Отримувач субвенції зобов'язаний забезпечити цільове, своєчасне та ефективне використання коштів до 26.12.2014 року, а також повернути до районного бюджету невикористані кошти субвенції до 26.12.2014 року.

Із змісту договору між сторонами не вбачається що постачання товару здійснюється саме Григорівському НВК. Не надано і відповідного рішення сесії.

Всі накладні не містять посилання на договір № 1 від 01.10.2014 р. між сторонами та довіреність на уповноважену особу.

Доказів підписання накладних з боку одержувача товару уповноваженою особою позивачем не надано.

Печатки з боку одержувача всі накладні не містять.

Накладна від 28.12.2013 року на суму 625,90 грн. та накладна від 30.11.2013 року на суму 547,50 грн., датовані 2013 роком, тобто до укладення договору № 1 від 01.01.2014 року, який є підставою позовних вимог.

Накладні: від 30.05.2014 року на суму 1430,32 грн., від 31.07.2014 року на суму 571,08 грн., накладна від 24.11.2014 року на суму 571,00 грн.; накладна від 24.11.2014 року на суму 897,64 грн.; накладна від 25.12.2014 року на суму 597,51 грн. не містять нумерації, посилання на договір, довіреність на уповноважену особу та печатку одержувача товару.

Накладна № 16 від 12.02.2014 року на суму 5006,40 грн.; накладна № 18 від 19.02.2014 року на суму 3769, 57 грн.; накладна № 21 від 26.02.2014 року на суму 3 806,68 грн.; накладна № 94 від 17.09.2014 року на суму 5562,08 грн.; накладна № 145 від 09.12.2014 року на суму 350,10 грн. не містять посилання на договір, довіреність на уповноважену особу та печатку одержувача товару.

Доказів в підтвердження отримання товару на виконання договору між сторонами, уповноваженою на те особою, не надано.

До того ж, згідно умов договору між сторонами, відгрузка і доставка товару здійснюється згідно заявки покупця силами і засобами продавця. Відповідних заявок також не надано.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов'язкових реквізитів кореспондується з пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, згідно якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 2.5 пункту 2 згаданого Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо. (пункт 2.5 глави 2 доповнено новим абзацом згідно з Наказом Міністерства фінансів № 987 від 30.09.2014 ).

Згідно з п. 2 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 № 99 (яка була чинною до 01.01.2015 р.). сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери (надалі - цінності) відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів.

Відповідно до п. 8 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 № 99 (яка була чинною до 01.01.2015 р.). довіреність на отримання цінностей видається на строк не більше 10 днів і є первинним документом, що фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства про уповноваження конкретної фізичної особи одержати для підприємства визначений перелік та кількість цінностей.

Позивачем не надано доказів уповноваження відповідної особи на отримання товару.

Отже, доказів підписання накладних з іншого боку та отримання товару саме уповноваженою особою позивачем не надано.

Не надано доказів і в підтвердження часткової оплати товару.

Акти звірки, які містяться в матеріалах справи, не містять посилання на договір між сторонами. До того ж акти звірки підписані лише бухгалтерами.

Слід також зазначити, що акт звірки взаєморозрахунків не є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарських операцій між сторонами в розумінні приписи ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-ХІV від 16.07.1999 року, а лише відображує рух коштів на підприємстві.

Також, суд приймає до уваги передачу всіх необоротних активів, запасів, коштів, розрахунків та інших активів, власного капіталу, поточних зобов'язань Григорівському та Веселянському НВК згідно рішення Запорізької районної ради від 23.01.2015 року № 2 та відсутність в річному розписі місцевого бюджету Григорівської сільської ради фінансування загальноосвітніх навчальних закладів на 2015 рік.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Пунктом 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" роз'яснено, що господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Статтями 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський судовий процес здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. При цьому принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень; вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Вказані докази повинні містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

Оцінивши у сукупності зібрані у справі письмові докази, пояснення представників сторін та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог з зазначених позивачем підстав, оскільки позивачем не доведено належними доказами обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Відповідно до чинного законодавства України, позовні заяви повинні подаватись до суду в разі порушення відповідачем законних прав та інтересів позивача. Тобто подання позовної заяви є способом захисту порушених прав та законних інтересів правомірної сторони.

З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги є не обґрунтованими, не підтверджені належними доказами та є такими, що не підлягають задоволенню з вищевикладених підстав.

На підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за позовом у повному обсязі покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено і підписано « 24» березня 2017 року.

Суддя Т.А. Азізбекян