ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

21.03.2017 Справа № 6/11-06

Господарський суд Сумської області у складі: головуючого судді Соп'яненко О.Ю., суддів: Левченка П.І. та Яковенка В.В., при секретарі судового засідання Середі І.Г., розглянувши матеріали справи № 6/11-06 про банкрутство "Орендного підприємства "Науково-дослідний і конструкторсько-технологічний інститут електроізоляційних матеріалів та фольгованих діелектриків",

Представники сторін:

прокурор - Мороз А.В.;

представник РВ ФДМУ по Сумській області - Єфіменко О.А.;

представник боржника - Денисенко Л.А.;

керуючий санацією - Марченко О.М.;

представник розпорядника майна - Авраменко О.В.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 01 лютого 2006 року порушено провадження у даній справі про банкрутство, введено процедуру санації, керуючим санацією призначено директора боржника Марченка О.М.

Ухвалою господарського суду № 6/11-06 від 27 серпня 2015 року розпорядником майна у даній справі було призначено арбітражного керуючого Чупруна Євгена Вікторовича.

В грудні 2016 року до господарського суду надійшла позовна заява прокуратури Сумської області № 05/1-286вих16 від 19 грудня 2016 року про повернення майна в державну власність.

Відповідно до позовної заяви, прокурор просить суд зобов'язати боржника повернути РВ ФДМУ по Сумській області, шляхом виселення, державне майно - ЦМК колишнього державного підприємства - філії Всесоюзного науково-дослідного і проектно-технологічного інституту електроізоляційних матеріалів та фольгових діелектриків м. Шостка, передане відповідачу на підставі договору оренди від 23 серпня 1990 року, що знаходиться по вул. Інститутська, 6, м. Шостка (за виключенням частини приміщень адміністративно-лабораторного корпусу площею 2767,8 кв. м, складу - 96 кв. м, гаражу - 139 кв. м, які передавались в оренду Сумському державному інституту) балансовою вартістю станом на 2010 рік - 1539903 грн. 93 коп.

Прокуратура Сумської області надала суду додаткові пояснення № 05/2-215вих-7 від 15 березня 2017 року, відповідно до яких просила задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

Керуючий санацією Марченко О.М. звернувся до суду з заявою № 18 від 10.02.2017 року про застосування позовної давності (вх. 385) та надав суду відзив № 19 від 10.02.2017 року на позовну заяву про зобов'язання повернути державне майно, відповідно до якого просить суд відмовити прокуратурі в задоволенні поданого позову.

Додаткові пояснення № 33 від 20 березня 2017 року надала суду представник боржника Денисенко Л.А., в яких зазначила, що прокурором не обгрунтовано виключних підстав для предстаництва інтересів держави та просила повернути позовну заяву без розгляду на підставі ст. ст. 29, 63 ГПК або ж відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник РВ ФДМУ по Сумській області в судовому засіданні підтримав позов заступника прокурора Сумської області в інтересах держави в особі позивача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області № 05/1-286 вих-76 від 19 грудня 2016 року в частині повернення цілісного майнового комплексу філії Всесоюзного науково-дослідного і конструкторсько-технологічного інституту електроізоляційних матеріалів та фольгованих діелектриків м. Шостка, проте зауважив, що відповідно до затвердженого Порядку повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди майно має бути передано Міністерству економічного розвитку та торгівлі України, а не Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Сумській області.

Представник боржника Денисенко Л.А. в судовому засіданні 21 березня 2017 року повністю підтримала свою позицію, що викладена у відзиві на позов прокуратури Сумської області в інтересах позивача - РВ ФДМУ по Сумській області № 25 від 14 лютого 2017 року та додаткових поясненнях № 33 від 20 березня 2017 року, просить відмовити у задоволенні позовних вимог або повернути позовну заяву без розгляду.

Керуючий санацією Марченко О.М. в судовому засіданні просив застосувати позовну давність до позову заступника прокурора Сумської області в інтересах держави в особі позивача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області № 05/1-286 вих-76 від 19 грудня 2016 року та відмовити у його задоволенні.

Представник розпорядника майна в судовому засіданні 21 березня 2017 року зауважив, що позов є віндикаційним та просив відмовити у його задоволенні через пропущений строк позовної давності.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши подані документи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

23 серпня 1990 року між організацією орендарів науково-виробничого об'єднання «Діелектрик» та орендним підприємством - філією Всесоюзного науково-дослідного і проектно-технологічного інституту електроізоляційних матеріалів та фольгова них діелектриків м. Шостка Сумської області , правонаступником якого є орендне підприємство "Науково-дослідний і конструкторсько-технологічний інститут електроізоляційних матеріалів та фольгових діелектриків" ( надалі ОП «НДІЕІМ») був укладений договір оренди. ОП «НДІЕІМ» були передані виробничі будівлі, споруди, обладнання, житловий фонд, об'єкти соціально-культурного комплексу, нормовані оборотні засоби, матеріальні цінності та фінансові ресурси (цілісний майновий комплекс), склад і вартість яких було визначено згідно балансу станом на 01 липня 1990 року.

Відповідно доповнень до договору оренди від 03 грудня 1991 року орендодавцем визначено Фонд Державного майна України.

Додатковою угодою до договору оренди від 12 липня 1999 року орендодавця змінено на Регіональне відділення Фонду державного майна України по Сумській області

На підставі протокольного рішення спільної комісії при міському голові м. Шостка від 20 січня 2006 року щодо врегулювання майнових відносин цілісного майнового комплексу ОП «НДІЕІМ», комісією по оцінці майна, створеною відповідно до наказу регіонального відділення № 405 від 30 грудня 2005 року, прийнято рішення про вилучення вартості частини державного майна з балансової вартості ЦМК загальною площею 3003, 1 кв.м для розміщення Шосткинського інституту Сумського державного університету.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 26 січня 2006 року у справі № 14/385-05 за позовом ОП «НДІЕІМ» до Сумського державного університету затверджено мирову угоду, відповідно до умов якої позивач погодився передати вищезазначені приміщення відповідачу.

Договір оренди нерухомого майна № 1331 від 26 січня 2009 року був укладений між РВ ФДМУ по Сумській області та Сумським державним університетом, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення (частину приміщень адміністративно-лабораторного корпусу площею 2767.8 кв.м, склад - 96, 3 кв. м, гараж - 139 кв.м) загальною площею 3003, 1 кв. м.

30 червня 2010 року строк дії договору від 23 серпня 1990 року, що укладений між РВ ФДМУ по Сумській області та ОП «НДІЕІМ» закінчився.

ОП «НДІЕІМ» неоднарозово зверталось до суду з метою продовження строку вказаного договор, проте у задоволенні позовів було відмовлено.

Прокуратура Сумської області подала до Господарського суду Сумської області позовну заяву № 05/1-286вих16 від 19 грудня 2016 року про повернення майна в державну власність.

Відповідно до позовної заяви, прокурор просить суд зобов'язати боржника повернути РВ ФДМУ по Сумській області, шляхом виселення, державне майно - ЦМК колишнього державного підприємства - філії Всесоюзного науково-дослідного і проектно-технологічного інституту електроізоляційних матеріалів та фольгових діелектриків м. Шостка, передане відповідачу на підставі договору оренди від 23 серпня 1990 року, що знаходиться по вул. Інститутська, 6, м. Шостка (за виключенням частини приміщень адміністративно-лабораторного корпусу площею 2767,8 кв. м, складу - 96 кв. м, гаражу - 139 кв. м, які передавались в оренду Сумському державному інституту) балансовою вартістю станом на 2010 рік - 1539903 грн. 93 коп.

Пунктом 3 ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

У статті 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави, у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є порушення або загроза порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Господарський суд відповідно до ч.1 ст.2 ГПК України порушує справи за заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. В позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

У відповідності до рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 у справі № 3-рн/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

В даному випадку неповернення ОП НДІЕІМ орендованого державного майна, на думку прокурора, призводить до порушення прав та інтересів держави, як власника майна. Ці порушення полягають в тому, що держава позбавлена можливості ефективно використовувати відповідне майно для задоволення державних та суспільних потреб, обмежена в реалізації повноважень власника майна, зокрема щодо отримання економічних вигод на належному рівні та поповнення Державного бюджету України.

Органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах прокурорм визначено РВ ФДМУ по Сумській області, яким не вжито належних заходів щодо повернення зазначеного майна до державної власності. Факт звернення РВ ФДМУ по Сумській області протягом 2011-2012 років до суду з питань повернення ОП НДІЕІМ державного майна не є підтвердженням належного виконання ним своїх повноважень у спірних правовідносинах, оскільки рішеннями господарського суду м. Києва від 21.1 1.2011 у справі №36/30221 та від 22.08.2012 у справі № 5021/652/12-501 1-7/7448-2012 в задоволенні позовних вимог РВ ФДМУ по Сумській області стосовно повернення відповідачем державного майна відмовлено через неправильно обраний спосіб захисту інтересів держави.

Отже у позовній заяві прокурором належним чином обгрунтовано підстави для представництва інтересів держави. Виходячи з викладеного, підстави для повернення прокурору позовної заяви чи залишення її без розгляду відсутні.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, можливий у зв'язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження лише у разі необхідності виправлення суттєвих помилок правосуддя, коли процедура застосовується у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Принцип юридичної визначеності передбачає повагу до остаточності судових рішень та полягає у тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов'язкового судового рішення просто задля нового розгляду та встановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру. Зазначені правові висновки викладені у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Желтяков протиУкраїни".

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішеннями господарського суду м. Києва у справі № 36/302 від 21.11.2011 року та від 22.08.2012 року у справі № 5021/652/12-5021-7/7448-2012 Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Сумській області відмовлено в задоволенні позову про визнання спірного договору оренди державного майна припиненим та в зобов'язанні боржника передати державне майно та вчинити дії по звільненню об'єкта оренди після закінчення строку дії договору оренди та повернути державне майно назад державним органам.

Вказані рішення суду залишені в силі апеляційною та касаційною інстанціями і набрали законної сили.

На даний час, орендар продовжує використовувати майно ЦМК для здійснення господарської діяльності (виробництва спеціальних матеріалів для літако- та вертолітобудування, атомної енергетики, тощо), регулярно сплачує орендну плату орендодавцеві, сплачує податки, збори, обов'язкові платежі, що пітверджено наданими суду копіями платіжних доручень та виписками про рух коштів по банківських рахунках.

Крім того, орендар застрахував орендоване державне майно на суму не меншу ніж балансова вартість майна, як це вказано в додатковій угоді до договору оренди від 05.12.2002 року на користь орендодавця і сплачує страхові внески.

Керуючий санацією Марченко О.М. подав суду заяву про застосування позовної давності № 18 від 10 лютого 2017 року.

Відповідно до ст. 256 ЦКУ позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦКУ).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦКУ).

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦКУ.

Нормою ч. 3 ст. 267 ЦКУ встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

За приписами статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Прокурор, звертючись до суду з позовом в інтересах держави, вказує, що правопорушення щодо неповернення відповідачем майна розпочалося з моменту припинення вказаного договору оренди і продовжує тривати по цей час, а отже, має триваючий характер. Відтак, перебіг позовної давності не розпочався, так як триваюче правопорушення ще не закінчено. Правова позиція стосовно того, що перебіг позовної давності не розпочинається до моменту закінчення триваючого правопорушення викладена у постанові Вищого господарського суду України № 916/1688/15 від 09.02.2016 року.

Тому, на думку прокурора, в даному випадку, позовна давність не може бути застосована до позовних вимог прокурора, оскільки вчинене боржником правопорушення є триваючим.

Суд не погоджується з позицією прокурора і зауважує, що неповернення орендованого майна орендодавцю після закінчення строку дії договору оренди не є триваючим правопорушенням, до якого строк позовної завності не застосовується.

Як вбачається з матеріалів справи, про порушене право Регіональне відділення Фонду державного майна України по Сумській області довідалося ще у 2010 році, оскільки строк договору оренди закінчився 30.06.2010 року.

Прокурор в інтересах держави в особі РВ ФДМУ по Сумській області до суду звернувся 21.12.2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, позовна давність є строком пред'явлення позову яу безпосередньо особою, право якої порушено, так яі субєктами, уповноваженими законом звкртатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у разі пред'явлення позову самою особою, право якої порушено, так і в зарі пред'явлення позову в її інтересах іншою уповноваженою на це особою відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 36-1 Закону України "Про прокуратуру" передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом, тощо.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 29 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Таким чином, вимоги прокурора є похідними від вимог органу, інтереси якого прокурор представляє. Тому пребіг позовної давності розпочинається з моменту, коли про порушення прав та інтересів держави дізнався відповідний орган державної влади, а не прокурор. Зазначена правова позиція викладена у постанові ВСУ від 13.04.2016 року № 907/238/15.

У зв'язку з викладеним, суд вважає за доцільне задовольнити заяву про застосування позовної давності керуючого санацією Марченка О.М., що тягне за собою відмову у задоволенні позовної заяви Прокуратури Сумської області № 05/1-286вих16 від 19 грудня 2016 року.

На підставі наведеного, керуючись статтями 256, 257, 267 Цивільного кодексу України, статтями 32, 33, 34, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву про застосування позовної давності № 18 від 10 лютого 2017 року керуючого санацією Марченка О.М. - задовольнити.

2. В задоволенні позовної заяви Прокуратури Сумської області № 05/1-286вих16 від 19 грудня 2016 - відмовити.

3. Копію ухвали направити сторонам по справі.

Головуючий суддя О.Ю.Соп'яненко

Судді: П.І. Левченко

В.В. Яковенко