ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року Справа № 915/147/17

Господарський суд Миколаївської області у складі

судді Корицької В.О.,

при секретарі судового засідання Берко О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 2-403 від 28.12.2016 року,

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 10 від 03.01.2017 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом Публічного акціонерного товариства УКРТРАНСГАЗ,

01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1 (ідентифікаційний код 30019801),

в особі філії Управління магістральних газопроводів ХАРКІВТРАНСГАЗ,

61001, м. Харків, вул. Культури, 20-а (ідентифікаційний код 25698645),

до Обласного комунального підприємства Миколаївоблтеплоенерго,

54034, м. Миколаїв, вул. Миколаївська, 5-а (ідентифікаційний код 31319242),

про стягнення грошових коштів у сумі 14 027,73 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство УКРТРАНСГАЗ в особі філії Управління магістральних газопроводів ХАРКІВТРАНСГАЗ (Позивач) звернулось до Господарського суду Миколаївської області із позовом до Обласного комунального підприємства Миколаївоблтеплоенерго (Відповідач) про стягнення грошових коштів у сумі 14 027,73 грн. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 22.03.2017 року).

Ухвалою суду від 28.02.2017 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначений на 14.03.2017 року.

14.03.2017 року у судовому засіданні оголошено перерву до 22.03.2017 року.

22.03.2017 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача у судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив.

У поданому суду відзиві (а.с. 49-50) та доповненні до відзиву (а.с. 86-87) зазначив наступне.

19.01.2017 року та 20.02.2017 року Головним управлінням Державної казначейської служби України в Миколаївській області, Департаментом фінансів Миколаївської обласної державної адміністрації, Обласним комунальним підприємством Миколаївоблтеплоенерго, Публічним акціонерним товариством УКРТРАНСГАЗ та Національною акціонерною компанією Нафтогаз України підписані Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків. Предметами цих рішень є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до постанови КМУ № 20 від 11.01.2005 року Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій.

Вказаними рішеннями змінено строки виконання Відповідачем свого обов'язку перед Позивачем з оплати послуг транспортування за основним договором.

Відповідно до частини третьої статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором.

За умовами спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися перерахувати кошти не пізніше наступного дня після їх перерахування на рахунок. Тобто всі сторони спільних протокольних рішень погодили те, що для ОКП Миколаївоблтеплоенерго строк оплати по основному договору - настане з дати проведення взаєморозрахунків, і Позивачем жодним чином не доведено порушення відповідачем строків оплати, встановлених цими рішеннями.

Таким чином, підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, сторони у такий спосіб змінили порядок і строки проведення розрахунків за послуги транспортування, встановлені відповідно до основного договору, та відмовились від застосування штрафних та інших фінансових санкцій за основним договором.

Повний розрахунок за послуги транспортування відбувся у порядку та строки, передбачені спільними протокольними рішеннями про організацію взаємних розрахунків.

Враховуючи викладене, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

01.04.2016 року між Публічним акціонерним товариством УКРТРАНСГАЗ в особі філії Управління магістральних газопроводів ХАРКІВТРАНСГАЗ (Газотранспортне підприємство, Позивач) та Обласним комунальним підприємством Миколаївоблтеплоенерго (Замовник, Відповідач) укладений договір про надання послуг з транспортування природного газу магістральними газопроводами № /Т/2016-6636 (Договір), відповідно до 1.1 якого Позивач зобовязується надати Відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу Відповідача від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення газорозподільних станцій, а Відповідач зобовязується сплатити за надані послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбаченому умовами цього Договору (а.с. 9-14).

Відповідно до п. 11.1 Договору цей договір набирає чинності з дня його підписання та поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01.04.2016 року і діє в частині транспортування газу до 31.12.2016 року, а в частині проведення розрахунків за надані Позивачем послуги до повного виконання Відповідачем своїх зобовязань за цим Договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення дії Договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Сторонами підтверджено, що вони не менше ніж за місяць до закінчення дії Договору чи в інший строк у 2016 році не заявляли одне одному про припинення його дії або перегляд його умов, у звязку з чим даний Договір на даний час продовжує свою дію до 31.12.2017 року.

Пунктами 3.1. та 3.4. Договору встановлено, що послуги з транспортування газу магістральними газопроводами оформляються Відповідачем і Позивачем актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами, які є підставою для проведення остаточних розрахунків Замовника з Газотранспортним підприємством.

На виконання умов Договору Позивач надав у жовтні, листопаді та грудні 2016 року Відповідачу послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами загальною вартістю 668 037,50 грн., частина яких була оплачена Відповідачем з порушенням строків їх оплати, а інша частина взагалі не оплачена.

Факт надання Позивачем послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами Відповідачу за жовтень, листопад та грудень 2016 року на суму 668 037,50 грн. підтверджується належним чином оформленими актами (а.с. 15-16), зокрема відповідно до:

- акту №10-16-/Т/2016-6636 від 31.10.2016 року у жовтні 2016 року надано послуг на загальну суму 83 127,10 грн.,

- акту №11-16-/Т/2016-6636 від 30.11.2016 року у листопаді 2016 року надано послуг на загальну суму 243 340,46 грн.,

- акту №12-16-/Т/2016-6636 від 31.12.2016 року у грудні 2016 року надано послуг на загальну суму 341 569,94 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 953 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Пункт 5.5 Договору передбачає, що оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється Відповідачем (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Позивача на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу.

Відповідач самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводяться Замовником до 20 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Порушення строків оплати Відповідачем наданих послуг стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Положення ст. 526 ЦК України передбачають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні положення відтворені в абз. 1 ч. 1 ст. 193 ГК України, відповідно до якого суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч 1. ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Однак, Відповідач в порушення зазначених умов Договору та наведених положень законодавства здійснив оплату послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами, наданих по Договору в жовтні-грудні 2016 року з простроченням належного строку для їх оплати, чим здійснив порушення таких зобовязань.

У заяві про зменшення розміру позовних вимог від 22.03.2017 року позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти за порушення строків оплати послуг за Договором у загальній сумі 14 027,73 грн., з яких:

- 11 075,25 грн. пеня за період з 21.11.2016 року по 12.03.2017 року по кожному окремому зобовязанню,

- 1 765,67 грн. інфляційні втрати за лютий 2017 року,

- 1 186,81 грн. 3 % річних за період з 21.11.2016 року по 12.03.2017 року по кожному окремому зобовязанню.

Заперечення відповідача щодо позовних вимог із посиланням на підписані 19.01.2017 року та 20.02.2017 року Головним управлінням Державної казначейської служби України в Миколаївській області, Департаментом фінансів Миколаївської обласної державної адміністрації, Обласним комунальним підприємством Миколаївоблтеплоенерго, Публічним акціонерним товариством УКРТРАНСГАЗ та Національною акціонерною компанією Нафтогаз України Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків (а.с. 51-54, 65-68), якими, на думку Відповідача, змінені строки виконання Відповідачем свого обов'язку перед Позивачем з оплати послуг транспортування за основним договором, відхиляються судом з огляду на наступне.

Предметами цих рішень є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до постанови КМУ № 20 від 11.01.2005 року Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій.

Підпис уповноваженої особи Позивача на спільних протокольних рішеннях, на які посилається Відповідач, свідчить не про зміну порядку і строків здійснення Відповідачем розрахунків по спірному договору, а про погодження на отримання коштів від Відповідача, які будуть перераховані з Державного бюджету України відповідно до постанови КМУ 11.01.2005 № 20, враховуючи той факт, що спільні протокольні рішення є не виконанням зобовязання з оплати послуг з транспортування природного газу, а лише наміром виконати таке зобовязання шляхом отримання коштів відповідно до положень вказаної постанови КМУ № 20 від 11.01.2005 року.

Ні умовами Договору, за яким були заявлені позовні вимоги, ані будь-якими іншими чинними нормативно-правовими актами не визначено обовязковості виконання зобовязань з оплати послуг з транспортування природного газу в тому чи іншому періоді за рахунок пільг та субсидій, шляхом оформлення спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови КМУ Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій від 11.01.2005 №20.

При цьому, розрахунки, які здійснюються за Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, що затверджений постановою КМУ № 20 від 11.01.2005 року, є лише одним із способів виконання Відповідачем грошових зобовязань за договором транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Т/2016-6636 від 01.04.2016 року і вказаний Порядок, який затверджений постановою КМУ № 20 від 11.01.2005 року, не змінював та не змінює строки виконання Відповідачем грошових зобовязань перед Позивачем за таким договором, як про це стверджує Відповідач у відзиві на позовну заяву.

Сторони договору № /Т/2016-6636 від 01.04.2016 року не вносили змін до його умов в частині виконання Відповідачем грошових зобовязань з оплати послуг з транспортування природного газу, а також не визначали, що Відповідач здійснює розрахунки за цим договором виключно шляхом оформлення спільних протокольних рішень відповідно до постанови КМУ № 20 від 11.01.2005 року.

Крім того, суми, передбачені у вищезазначених спільних протокольних рішеннях, є меншими від суми Договору та стосуються виключно компенсації з Державного бюджету України вартості пільг та субсидій населенню.

Викладені обставини свідчать про те, що умови Договору в частині порядку проведення Відповідачем розрахунків з Позивачем за надані послуги з транспортування природного газу залишались та залишаються чинними.

Згідно ч.1 ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями п. 11.2 Договору передбачено, що усі зміни та доповнення до цього Договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими особами сторін.

Позивачем та Відповідачем до Договору не вносились зміни ні відносно строків виконання Відповідачем грошових зобовязань за Договором, ні щодо порядку здійснення розрахунків, а тому Відповідач безпідставно посилається на положення ст. 653 ЦК України та стверджує про зміну умов Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Договором встановлено порядок та строки розрахунків (пункт 5.5 Договору), які не змінені додатковими угодами до Договору та вищезазначеними Спільними протокольними рішеннями (розділ 3).

У зв'язку із викладеним, суд прийшов до висновку про наявність прострочених зі сторони відповідача платежів за договором № /Т/2016-6636 від 01.04.2016 року за період жовтень-грудень 2016 року.

Щодо вимог про стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 1 186,81 грн. та інфляційних втрат у сумі 1 765,67 грн., слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано відповідачу 3 % річних по кожному окремому зобовязанню за період з 21.11.2016 року по 12.03.2017 року та інфляційні втрати за лютий 2017 року.

Розрахунки суми трьох відсотків річних (а.с. 117-118) та інфляційних втрат (а.с. 119) є арифметично правильними, такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Отже, вимога щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення пені в сумі 11 075,25 грн., слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом та якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 7.3 Договору у разі порушення Замовником строків оплати, передбачених розділом 5 Договору, із Замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок розміру пені (а.с. 117-118), судом встановлено, що розрахунок пені здійснений арифметично правильно відповідно до вимог чинного законодавства та умов Договору. Нарахування здійснено позивачем, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, по кожному окремому зобовязанню та в межах шестимісячного строку. Отже, вимога про стягнення пені в сумі 11 075,25 грн. є обґрунтованою.

Разом з тим, враховуючи зміст відзиву відповідача, суд вважає за можливе зменшити розмір пені, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Системний аналіз вищевказаних норм дозволяє дійти висновку про те, що суди мають право при прийнятті рішення про стягнення пені зменшувати її розмір з урахуванням усіх конкретних обставин справи.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 року Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що виконання частини зобовязання Відповідачем повязано з невчасним надходженням коштів з державного бюджету України; порушенням строків оплати послуг населенням, яке є основним споживачем послуг відповідача; позивачем не надано суду доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань за договором (залучення кредитних коштів зі сплатою процентів тощо) або погіршення матеріального стану підприємства саме у звязку з порушенням відповідачем умов Договору; нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та збитків від інфляції у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, повязані з порушенням відповідачем умов Договору, стягнення ж з відповідача пені у повному обсязі, на думку суду, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобовязання, суд вважає за можливе зменшити розмір належної до стягнення пені до 1 000,00 грн., тобто позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір у сумі 1 600,00 грн. відповідно до ст. 49 ГПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача.

При цьому, судом враховано, що відповідно до абз. 4 п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 року Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Керуючись ст. ст. 49, 82 - 84 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Обласного комунального підприємства Миколаївоблтеплоенерго (54034, м. Миколаїв, вул. Миколаївська, 5-а, ідентифікаційний код 31319242) на користь Публічного акціонерного товариства УКРТРАНСГАЗ (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, ідентифікаційний код 30019801) в особі філії Управління магістральних газопроводів ХАРКІВТРАНСГАЗ (61001, м. Харків, вул. Культури, 20-а, ідентифікаційний код 25698645):

- 1 000,00 грн. (одна тисяча грн. 00 коп.) пені,

- 1 765,67 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят пять грн. 67 коп.) інфляційних втрат,

- 1 186,81 грн. (одна тисяча сто вісімдесят шість грн. 81 коп.) 3 % річних,

- 1 600,00 грн. (одна тисяча шістсот грн. 00 коп.) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги до канцелярії господарського суду Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а у випадку проголошення судом вступної та резолютивної частин рішення з дня підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складений 27.03.2017 року.

Суддя В.О. Корицька