ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2017 року Справа № 904/8245/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Антоніка С.Г.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 , довіреністьб/н від 10.04.2015 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 , довіреність №ББУ/ПУ471/ВП/16 від 13.12.2016 р.;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Павлоград, Дніпропетровська область на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2017 року у справі № 904/8245/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово промислова група АЛВІС", м. Дніпропетровськ

до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Павлоград, Дніпропетровська область

про стягнення 867 387, 36 грн.,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово промислова група Алвіс" з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про стягнення 867 387, 36 грн., що складають суму основного боргу за договором поставки № 922-ПУ-УМТС від 24.03.2015 р.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов договору поставки № 922-ПУ-УМТС від 24.03.2016 року в частині своєчасної та повної оплати за поставленої продукції.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2017 року по справі №904/8245/15 (суддя Мельниченко І.Ф.) здійснено заміну відповідача у справі № 904/8245/15 з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля".

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово промислова група АЛВІС" 717 387 грн. 36 коп. основного боргу, 17 347 грн.75 коп. судового збору. В частині стягнення 150 000,00 грн. провадження у справі припинено.

Рішення мотивовано тим, що відповідачем неналежно виконано свої зобовязання щодо своєчасної та повної оплати за поставлену позивачем продукцію.

Не погодившись з зазначеним рішенням господарського суду Приатне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що судом неповно зясовано обставини що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи та неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Зазначає, що під датою поставки розуміється дата фактичної передачі продукції у розпорядження покупця, яка повинна зазначатися представником покупця на відповідних товаросупровідних документах (видатковій накладній, товаротранспортній накладній).

Вважає, що прострочка виконання зобовязання з оплати повинна відраховуватися з дати, яку представник Покупця повинен вказати на видаткових накладних про приймання продукції. Але, судом не була надана належна правова оцінка тому факту, що в доданих до позовної заяви видаткових накладних, які позивач надав як доказ поставки продукції, представником покупця не вказана дата приймання продукції, у звязку з чим відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України строк оплати продукції з боку відповідача не наступив, та у відповідача відсутнє порушення зобовязання по оплаті за продукцію.

Крім того, судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, так як у відповідача виникли сумніви, що позовна заяви підписана не особисто директором підприємства позивача, а невідомою особою.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово промислова група АЛВІС" у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/8245/15 залишити в силі, а у задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити повністю.

В судовому засіданні 23.03.2017 року Дніпропетровським апеляційним господарським судом була оголошена вступна та резолютивна частина постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступні обставини.

24.03.2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово промислова група Алвіс" (Постачальник) та публічним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" (Покупець) було укладено договір поставки № 922-ПУ-УМТС (а.с. 13-29).

Пунктами п.п.1.1, 1.2 договору визначено, що Постачальник зобовязується поставити у власність Покупцю продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (далі продукція), в асортименті, кількості, в терміни, за ціною і з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в цьому договорі та Специфікаціях, які є невід'ємними частинами до цього договору, а Покупець зобов"язується прийняти та оплатити поставлену у його власність продукцію згідно з умовами даного договору.

Поставка Продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, по цінам з якісними характеристиками та в строки, узгоджені Сторонами в Специфікаціях до даного Договору (п. 4.1 Договору).

Умови поставки Продукції - DDP, згідно "Інкотермс-2010". Місто пункту призначення зазначається сторонами у відповідних Специфікаціях до Договору (п. 4.2 Договору).

Відповідно до п.п.4.3., 4.4. договору встановлено, що в підтвердження постачання Продукції Постачальник повинен надати покупцю рахунок-фактуру, податкову накладну, видаткову та товаротранспортну накладну, сертифікат якості і відповідності, інструкцію з експлуатації, технічну документацію, яка передбачена п. 2.4. даного Договору.

Відповідно до п. 4.7 договору датою поставки вважається дата, вказана представником Покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих Постачальником, про приймання продукції.

Загальна сума Договору встановлюється загальною сумою всіх Специфікацій до даного Договору, але не повинна перевищувати 2 000 000,00 млн.грн. з ПДВ (п. 5.1 Договору).

У відповідності до п. 5.4 договору, розрахунки за поставлену Постачальником Продукцію за цим договором здійснюються Покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 5 (п'яти) робочих днів з 20 (двадцятого) календарного дня з дати поставки відповідної Продукції на підставі отриманого Покупцем рахунку і за умови надання Постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 цього договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку Покупця.

Даний Договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами. Сторони дійшли згоди, що в разі належного виконання обома сторонами своїх зобов'язань, строк дії договору встановлюється до 31.12.2015р. включно. В разі невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобов'язань по даному договору, строк дії договору продовжується до повного виконання сторонами всіх прийнятих на себе зобов'язань (п. 8.1 Договору).

Сторонами підписано Специфікацію № 1 до договору, в якій узгоджено найменування, кількість, ціна товару, що поставляється, а також умови здійснення розрахунків: розрахунки по даній специфікації здійснюються на 20-й календарний день з моменту поставки партії продукції (а.с.32).

На підтвердження виконання зобовязань за договором та погоджених сторонами умов поставки згідно Специфікації від 24.03.2013 року позивачем було надано:

- видаткову накладну № НОМЕР_1 від 17.04.2015 року на суму 434 431,68 грн.(а.с. 33);

- видаткову накладну № НОМЕР_2 від 26.06.2015 року на суму 432 955,68 грн. (а.с.34);

- товарно-транспортну накладну №4592 від 26.06.2015 року на суму 432 955, 68 грн. (а.с. 39);

- товарно-транспортну накладну №1739 від 17.04.2015 року на суму 434 431,68 грн. (а.с. 40), які підписані уповноваженим представниками сторін та скріплені печатками підприємств позивача та відповідача;

- довіреність № 221547/п від 17.04.2015 року на отримання матеріальних цінностей за Договором № 922-ПУ-УМТС від 24.03.2015 року

- рахунок фактура № від 16.04.2015 року на суму 432 955,68 грн. (а.с.37);

- рахунок фактура №2 від 09.04.2015 року на суму 434 431,68 грн. (а.с.38).

Також, з матеріалів справи вбачається, що після звернення позивача з позовом до суду, відповідачем було частково сплачено заборгованість у сумі 150 000, 00 грн., про що свідчить платіжне доручення № від 22.01.2016 року яке залучене до матеріалів справи (а.с. 129).

За доводами Позивача Відповідач свої зобов'язання по повній та своєчасній оплаті отриманого товару не здійснив. Зазначаючи про порушення Відповідачем грошових зобовязань, Позивач просить стягнути суму боргу в розмірі 717 387,36 грн. за отриману продукцію.

Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

Статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Таким чином, відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі Договору поставки товару, є господарськими зобов'язаннями, а згідно з приписами статей 193 ГК України, 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Судом попередньої інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов Договору поставки № 922-ПУ-УМТС від 24.03.2015 року Позивач 17.04.2015 року та 26.06.2015 року за вищенаведеними видатковими та товарно-транспортними накладними поставив покупцю товар належної якості та в узгодженій кількості на загальну суму 867 387,36 грн., який був прийнятий покупцем, що підтверджується даними накладними, які підписані представниками Відповідача і наявні в матеріалах справи (а.с. 33-34). На зазначених накладних представником Відповідача не проставлена дата.

Згідно п. 4.7 договору датою поставки вважається дата, зазначена представником Покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих Постачальником.

Відповідно до п. 4.8. договору, зобов'язання Постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції в розпорядження Покупця в узгоджене місце призначення поставки в належній якості, комплектності, асортименті, кількості в строки , з якісними характеристиками узгоджені сторонами в договорі і специфікаціях до договору. Зобов'язання Покупця вважаються виконаними з моменту оплати поставленої Продукції.

Відповідно до Специфікації до договору розрахунки за поставлений товар здійснюються на 20-й календарний день з моменту поставки партії продукції (а.с.32).

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент, зокрема, вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

В силу ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається зі змісту п.п. 4.8, 5.4 договору, Специфікації до договору обовязок покупця сплатити за отриманий товар шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника повинен бути виконаний на 20-й календарний день з моменту поставки відповідної партії продукції на підставі отриманого Покупцем рахунку і за умови надання Постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 цього договору.

Як вбачається з товарно-транспортних накладних і це не заперечується відповідачем, товар доставлено продавцем на склад покупця та переданий у його розпорядження за видатковими накладними, про що свідчать підписи працівників складу відповідача.

Наявні у справі видаткові накладні № НОМЕР_1 від 17.04.2015 року, № НОМЕР_2 від 26.06.2015 року та товарно-транспортні накладні №4592 від 26.06.2015 року, №1739 від 17.04.2015 року мають усі обовязкові реквізити первинного бухгалтерського документа.

У звязку з тим, що вищезазначені накладні датовані « 17.04.2015 року» та « 26.06.2015 року», відповідно, а представник саме покупця (Відповідача) в порушення п. 4.7. Договору при прийманні товару на товаросупровідних документах не проставив іншої дати отримання товару, то колегія суддів вважає датою поставки саме 17.04.2015 року та 26.06.2015 року, відповідно, оскільки Відповідач в порушення ст. 33 ГПК України не надав будь-яких доказів, які б підтверджували поставку товару в іншу дату.

За відсутністю у видаткових накладних проставленої саме представником Покупця дати прийняття продукції, виходячи з загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значень термінів, датою поставки слід вважати дату складання видаткових накладних.

Отже, Відповідачем не надано доказів, які б спростовували твердження позивача про виконання ним своїх обовязків за вищенаведеним договором поставки №922-ПУ-УМТС від 24.03.2015 року.

Враховуючи умови договору та умови специфікації до договору, положення ч. 1 ст. 530, ч.1 ст. 692 ЦК України строк оплати товару, поставленого позивачем відповідачу, поставка якого підтверджується зазначеними вище накладними, є таким, що настав.

Відповідач свої зобовязання по повній та своєчасній оплаті отриманого обладнання виробничо-технічного призначення не виконав. Отже, сума боргу Відповідача перед позивачем становить 717 387, 36 грн.

Посилання скаржника на те, що грошові зобовязання по оплаті отриманої продукції у нього не настали, у звязку з не проставленням працівниками відповідача дати у товаросупроводжувальних документах відповідно до п.4.7 договору, що саме ця дата вважається датою поставки, з якої у покупця виникає обовязок оплатити товар, судовою колегією не приймаються , оскільки ці доводи суперечать змісту п.4.8, 5.4 договору, Специфікації до договору, якими обовязок покупця оплатити товар повязується не з датою поставки, проставленою у товаросупроводжувальних документах працівниками відповідача, а з моментом виконання зобовязання з поставки товару постачальником та передачею його у розпорядження покупця.

Суд першої інстанції правильно встановив момент виконання постачальником зобовязань з поставки товару, дату передачі його у розпорядження покупця та момент виникнення прострочення боржника з оплати продукції .

Відповідач доказів погашення заборгованості не надав.

Матеріалами справи доведено факт невиконання зобов'язання належним чином відповідно до умов договору.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, так як у відповідача виникли сумніви, що позовна заяви підписана особисто директором підприємства позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суд України від 23 березня 2012 року N 4 Про деякі питання практики призначення судової експертизи судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Господарським судам необхідно також враховувати, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу, що призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

З огляду на викладене, господарський суд дійшов правильного висновку, що клопотання про призначення експертизи задоволенню не підлягає, оскільки судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Так як до предмета доказування у даній справі входить саме доведення факту поставки товару, то для встановлення фактичних даних по даній справі, що входять до предмету доказування, відсутня необхідність у спеціальних технічних знаннях, оскільки фактичні дані достатньо встановлені наявними матеріалами справи, у звязку з чим висновок експерта замінено іншими засобами доказування.

Крім того, станом на дату розгляду справи, позивачем надані докази, а саме письмове пояснення директора підприємства позивача ОСОБА_3, яка підтверджує, що позовну заяву підписано нею особисто.

Отже, потреба у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування при вирішенні саме даного спору - у суду відсутня, а отже у господарського суду не було підстав для призначення у справі судової технічної експертизи.

З вищенаведених підстав колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про неправомірну відмову господарським судом в задоволення клопотання позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи документів у даній справі.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції повно зясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору по суті судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Павлоград, Дніпропетровська область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2017 року у справі № 904/8245/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 28.03.2017 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна

Суддя С.Г. Антонік