ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

28 березня 2017 року Справа № 916/1808/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого -Білошкап О.В.,
суддів -Панової І.Ю.,
Погребняка В.Я.,
розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ФФС" в особі ліквідатора Бєлової О.А. на рішення Господарського суду Одеської області від 17.10.2016 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 18.01.2017 у справі №916/1808/16 Господарського суду Одеської області за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФФС" до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фонд сприяння добудові", Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрстрой сервіс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Калінбудінвест", Товариства з обмеженою відповідальністю "Мікромегас Інвест" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Акціонерний банк "Укргазбанк" про визнання недійсним договорів та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в:

Подана касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ФФС" в особі ліквідатора Бєлової О.А. на рішення Господарського суду Одеської області від 17.10.2016 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 18.01.2017 у справі №916/1808/16 не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України з таких підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Вимоги касаційної скарги полягають у скасуванні постанови Одеського апеляційного господарського суду від 18.01.2017 у справі №916/1808/16, якою залишено без змін рішення Господарського суду Одеської області від 17.10.2016 про визнання недійсним договорів та витребування майна з чужого незаконного володіння.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду в даній справі були одночасно три вимоги майнового характеру, та три вимоги немайнового характеру, а саме: скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис за номером 13173325, реєстраційний номер 01 про право власності ТОВ "Укрстрой сервіс" на земельну ділянку площею 0,9375 га, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Генуезька, 1, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарським будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :003:0260; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 09.02.2016, укладений між ТОВ "Фонд Сприяння Добудові" та ТОВ "Укрстрой сервіс", посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кірнас І.В. та зареєстрований у реєстрі за №101; визнати недійсним Іпотечний договір від 09.02.2016, укладений між ТОВ "Калінбудінвест" та ТОВ "Укрстрой сервіс" посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кірнас І.В. та зареєстрований у реєстрі за №106; витребувати у ТОВ "Укрстрой сервіс" та визнати право власності за ТОВ "ФФС" на земельну ділянку площею 0,9375 га, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Генуезька,1; визнати за ТОВ "ФФС" право власності на майнові права на нерухомість, представлені майновими правами на об'єкт незавершеного будівництва-житловий комплекс з паркінгом, передбачуваною загальною площею 37 631, 69 м.кв. за адресою м. Одеса, вул. Генуезька, 1.

Підпунктом 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" в редакції Закону України від 22.05.2015 № 484-VIII (далі - Закон) визначено розмір ставки судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру в обсязі 1,5 відсотків ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Підпунктом 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону передбачено, що ставка судового збору з касаційної скарги на судове рішення, винесене у справі про банкрутство складає 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні такої заяви іншої заяви, скарги.

При цьому згідно з ч. 1 ст. 4 Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Як роз'яснено постановою Пленуму Вищого господарського суду України, від 21.02.2013, "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях - як рухомих речей, так і нерухомості, визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Таким чином, оскільки предметом судового розгляду у даній справі є три позовні вимоги майнового характеру та три вимоги немайнового характеру, у даному випадку при касаційному оскарженні постанови апеляційного суду від 18.01.2017 та рішення суду першої інстанції від 17.10.2016 у даній справі, оплаті судовим збором підлягає окремо кожна вимога.

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги, скаржником не надано доказів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Разом з тим, скаржник у своїй касаційній скарзі заявив клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги до винесення рішення по суті, посилаючись на важке фінансове становище та відсутність коштів для сплати судового збору.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону України "Про судовий збір", є врахування ним майнового стану сторін. Отже, за приписами зазначеної норми, звільнення від сплати судового збору може мати місце за наявності виключних обставин.

Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Отже, відстрочення або розстрочення сплати судового збору, звільнення від його сплати є правом, а не обов'язком суду. Такий висновок випливає безпосередньо із змісту наведеної норми, яка, крім того, не містить чіткого переліку обставин майнового стану, який тягне за собою в якості наслідків відстрочення або розстрочення сплати судового збору або звільнення від сплати судового збору. Тому, оцінка майнового стану сторони здійснюється судом на підставі оцінки доказів. Обґрунтування обставин майнового стану сторони, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на заінтересовану сторону. А відтак, сторона повинна навести доводи і надати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

При цьому відстрочення сплати судового збору може мати місце на строк не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Відповідно до ст. 1118 ГПК України такий строк не може перевищувати одного місяця з моменту прийняття касаційної скарги до провадження.

У той же час заявник у порушення вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не надав жодних доказів, які б давали підстави стверджувати про його скрутний матеріальний стан та доказів, які б давали підстави стверджувати про поліпшення його матеріального стану та спроможність сплатити судовий збір у повному обсязі протягом вищезазначеного місячного строку.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що здійснюючи свої конституційні обов'язки, господарські суди повинні дотримуватися принципів здійснення правосуддя, зокрема, принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи даний принцип, а також положення ст. 5 Закону України "Про судовий збір", господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні в тому числі й у питанні відстрочення у сплаті судового збору.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення клопотання заявника касаційної скарги про відстрочення сплати судового збору.

Відповідно до ч.3 ст.1113 Господарського процесуального кодексу України після усунення обставин, зазначених у пунктах 1,2,3,4 і 6 частини першої цієї статті, сторона у справі має право повторно подати касаційну скаргу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 86, 111, п. 4, ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "ФФС" в особі ліквідатора Бєлової О.А. в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ФФС" в особі ліквідатора Бєлової О.А. на рішення Господарського суду Одеської області від 17.10.2016 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 18.01.2017 у справі №916/1808/16 повернути без розгляду.

Головуючий: Білошкап О.В.
Судді:Панова І.Ю.
Погребняк В.Я.