РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2017Справа №910/1738/17

За позовомПублічного акціонерного товариства «Українська залізниця»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічне підприємство «Трансінвест»
простягнення 20920 грн. 87 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Кашуба К.Е. - представник за довіреністю б/н від 03.03.2017;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

02.02.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічне підприємство «Трансінвест» про стягнення 20920 грн. 88 коп., з яких 190 грн. 53 коп. пені та 20730 грн. 35 коп. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору поставки № ЦЗВ-03-01016-01 від 18.04.2016 не поставив позивачу у визначені у рознарядках № ЦЗВ-20/2024 від 27.04.2017 та № ЦЗВ-20/3091 від 30.06.2017 строки продукцію, у зв'язку з чим позивачем, на підставі п. 10.1 Договору, заявлено до стягнення з відповідача 190 грн. 53 коп. пені та 20730 грн. 35 коп. штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 порушено провадження у справі № 910/1738/17; розгляд справи призначено на 28.02.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.02.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 14.03.2017.

13.03.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду та письмові пояснення, в яких відповідач зазначив, що у нього відсутні докази здійснення поставок позивачу за Договором поставки № ЦЗВ-03-01016-01 від 18.04.2016, оскільки всі документи були вилучені у відповідача при здійсненні обшуку приміщень відповідача на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 05.09.2016 у справі № 757/43187/16-к.

Представник позивача у судовому засіданні 14.03.2017 подав заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просив суд зменшити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 190 грн. 52 коп.

Відповідно до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Нормами частини 6 статті 22 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Відповідно до положень пункту 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 визначено, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

З огляду на те, що подана позивачем заява про зменшення позовних вимог підписана представником позивача, який відповідно до довіреності не обмежений у праві зменшувати позовні вимоги, суд приймає подану позивачем заяву про зменшення позовних вимог як зменшення позовних вимог в частині пені і розглядає вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 190 грн. 52 коп. та штрафу у розмірі 20730 грн. 35 коп., що разом становить 20920 грн. 87 коп.

Представник позивача у судовому засіданні 14.03.2017 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (в редакції заяви про зменшення позовних вимог).

Представник відповідача у судове засідання 14.03.2017 не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 201.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін -це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні 14.03.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

18.04.2016 між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-технічне підприємство «Трансінвест» (постачальник) укладено Договір поставки № ЦЗВ-03-01016-01, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність, а замовник прийняти та оплатити продукцію, найменування, марка та кількість якої вказується в специфікації, яка є невід'ємною частиною договору, на умовах, що викладені у цьому договорі.

Відповідно до п. 1.2 Договору поставки № ЦЗВ-03-01016-01 від 18.04.2016 найменування продукції: частини залізничних локомотивів, трамвайних моторних вагонів і рухомого складу; кріплення та арматура і їх частини; механічне устаткування для керування рухом (запасні частини до систем кондиціювання повітря пасажирських вагонів).

Згідно з п. 4.1 Договору поставки № ЦЗВ-03-01016-01 від 18.04.2016 ціна визначається даним договором і приймається сторонами: в національній валюті України - гривні, на умовах СРТ (перевезення оплачено до), пункт призначення - склад матеріальних ресурсів філії «ЦЗВ» ПАТ «Укрзалізниця» (Київська обл., м. Фастів, вул. Шевченка, буд. 48). Постачання здійснюється за цінами, передбаченими у специфікації до даного договору. Ціна продукції, узгоджена у специфікації до даного договору, включає: вартість продукції, всі податки і збори, передбачені чинним законодавством, транспортні витрати постачальника згідно з п. 5.1 договору.

Згідно з п. 4.3 Договору поставки № ЦЗВ-03-01016-01 від 18.04.2016 загальна сума даного договору на момент його укладення складає 3381826 грн. 72 коп., крім того ПДВ - 676365 грн. 34 коп., що разом становить 4058192 грн. 06 коп.

Відповідно до п. 5.1 Договору поставки № ЦЗВ-03-01016-01 від 18.04.2016 постачальник здійснює поставку продукції автомобільним або залізничним транспортом на умовах СРТ, пункт призначення - склад матеріальних ресурсів філії «ЦЗВ» ПАТ «Укрзалізниця» (Київська обл., м. Фастів, вул. Шевченка, буд. 48 (відповідно до вимог Інкотермс 2010). Вантажовідправником продукції може бути третя особа, зазначена постачальником.

Відповідно до п. 5.3 Договору поставки № ЦЗВ-03-01016-01 від 18.04.2016 датою поставки продукції вважається дата приймання цієї продукції замовником на складі матеріальних ресурсів філії «ЦЗВ» ПАТ «Укрзалізниця» (Київська обл., м. Фастів, вул. Шевченка, буд. 48), що підтверджується належно оформленою видатковою накладною, довіреністю або актом прийому-передачі.

Згідно з п. 7.1 Договору поставки № ЦЗВ-03-01016-01 від 18.04.2016 приймання продукції замовником здійснюється на підставі підтвердження наступних рахунків: рахунку-фактури; видаткової накладної або акту прийому-передачі, підписаного представником постачальника, який замовник повинен підписати після прийняття продукції; податкової накладної, оформленої та зареєстрованої у відповідності до вимог чинного законодавства України; товарно-транспортної накладної або накладної (залізничної); документів, що підтверджують якість продукції; пакувальних аркушів. Відвантажувальні і платіжні документи повинні надаватись замовнику протягом 5 днів з моменту відвантаження продукції, але не пізніше другого числа місяця, наступного за місяцем, в якому проводилось відвантаження продукції. Постачальник відшкодовує замовнику всі збитки, понесені останнім у зв'язку з несвоєчасним представленням вищезазначених документів, або з приводу їх неправильного оформлення.

Згідно з п. 13.7 Договору поставки № ЦЗВ-03-01016-01 від 18.04.2016 термін дії договору встановлюється з моменту його підписання до 31.12.2016, а в разі наявності потреби замовника, що підтверджено відповідними повідомленням та рознарядкою, направленими на адресу постачальника, та в частині оплати - до повного виконання.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

З аналізу Договору поставки № ЦЗВ-03-01016-01 від 18.04.2016 вбачається, що він є рамковим договором, тобто таким, що укладений з метою багаторазового застосування, який містить загальні умови поставки товару постачальником, та при цьому погодження істотних умов (найменування товару, кількість, вартість, строків поставки, тощо) кожного окремого зобов'язання з поставки товару (партії товару) погоджується сторонами у специфікаціях та рознарядках.

Судом встановлено, що між сторонами укладено Специфікацію № 1 до Договору поставки № ЦЗВ-03-01016-01 від 18.04.2016 (підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб позивача і відповідача; копія долучена позивачем до позовної заяви) в якій сторони погодили найменування продукції, її кількість, вартість (4058192 грн. 06 коп.) та умови поставки - на умовах СРТ, пункт призначення - склад матеріальних ресурсів філії «ЦЗВ» ПАТ «Укрзалізниця» (Київська обл., м. Фастів, вул. Шевченка, буд. 48 (відповідно до вимог Інкотермс 2010).

Згідно з п. 5.2 Договору поставки № ЦЗВ-03-01016-01 від 18.04.2016 поставка продукції проводиться партіями протягом терміну дії договору, тільки після письмової рознарядки замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності замовника до прийому продукції. Відповідальність за достовірність інформації, яка вказується у рознарядці, несе замовник. Рознарядка надається постачальнику в оригіналі та з застосуванням факсимільного зв'язку. Після отримання рознарядки по факсу постачальник повинен протягом доби направити замовнику копію отриманої рознарядки з відміткою, що підтверджує її отримання, або іншим чином підтвердити її отримання. Кожна партія продукції постачається протягом 60-ти календарних днів з дати письмової рознарядки замовника, якщо інше не вказано у рознарядці.

Судом встановлено, що 28.04.2016 позивач направив на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічне підприємство «Трансінвест», зазначену у Договорі поставки № ЦЗВ-03-01016-01 від 18.04.2016 (04073, м. Київ, вул. Фрунзе, 160Б), письмову рознарядку № ЦЗВ-20/2024 від 27.04.2017, в якій повідомив відповідача про готовність прийняти протягом травня - червня 2016 партію продукції на загальну суму 4058192 грн. 06 коп., у тому числі: протягом травня 2016 року - на суму 1479582 грн. 56 коп. (перелік товару наведений у вказаній рознарядці) та протягом червня 2016 року - на суму 2578609 грн. 50 коп. (перелік товару наведений у рознарядці).

Судом встановлено, що рознарядка № ЦЗВ-20/2024 від 27.04.2017 була отримана відповідачем 18.05.2016, що підтверджується витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень (за ідентифікатором пошуку - 950 номер поштового відправлення, який зазначено у фіскальному чеку та описі вкладення у цінний лист), який долучено позивачем до позовної заяви.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 664 Цивільного кодексу України, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Таким чином, оскільки у рознарядці № ЦЗВ-20/2024 від 27.04.2017 позивачем було визначено строк поставки відповідачем товару (протягом травня 2016 року - на суму 1479582 грн. 56 коп. та протягом червня 2016 року - на суму 2578609 грн. 50 коп.), суд дійшов висновку, що відповідач повинен був поставити позивачу товар на суму 1479582 грн. 56 коп. у строк до 31.05.2016 (включно) та товар на суму 2578609 грн. 50 коп. у строк до 30.06.2016 (включно).

Судом встановлено, що 12.05.2016 відповідач поставив позивачу товар на суму 1479582 грн. 56 коп., що підтверджується актом підтвердження прийому товару по кількості № ЗЧВ16-69 від 12.05.2016, складеним позивачем (копія долучена позивачем до позовної заяви).

Таким чином, відповідач у повному обсязі виконав свій обов'язок з поставки товару позивачу на суму 1479582 грн. 56 коп. (строк поставки - до 31.05.2016 включно) за рознарядкою № ЦЗВ-20/2024 від 27.04.2017, про що також зазначає позивач у позовній заяві.

Судом встановлено, що 02.06.2016 відповідач поставив позивачу товар на суму 1002841 грн. 32 коп., що підтверджується актом підтвердження прийому товару по кількості № ЗЧВ16-114 від 02.06.2016, 14.06.2016 - товар на суму 252687 грн. 24 коп., що підтверджується актом підтвердження прийому товару по кількості № ЗЧВ16-138 від 14.06.2016, та 30.06.2016 - товар на суму 715053 грн. 48 коп., що підтверджується актом підтвердження прийому товару по кількості № ЗЧВ16-177 від 30.06.2016, складеними позивачем (копії долучено позивачем до позовної заяви).

Таким чином, у червні 2016 року відповідач поставив позивачу товар на загальну суму 1970582 грн. 04 коп., тоді як відповідно до рознарядки № ЦЗВ-20/2024 від 27.04.2017 у травні 2016 року відповідач повинен був поставити позивачу товар на суму 2578609 грн. 50 коп.

Таким чином, сума непоставленого відповідачем у травні 2016 року товару (продукції) за рознарядкою № ЦЗВ-20/2024 від 27.04.2017 становить 608027 грн. 46 коп. (2578609 грн. 50 коп. - 1970582 грн. 04 коп.).

Судом встановлено, що 05.07.2016 позивач направив на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічне підприємство «Трансінвест», зазначену у Договорі поставки № ЦЗВ-03-01016-01 від 18.04.2016 (04073, м. Київ, вул. Фрунзе, 160Б), відкореговану письмову рознарядку № ЦЗВ-20/3091 від 30.06.2017, в якій повідомив, що у зв'язку з виробничою необхідністю надає відповідачу відкореговану письмову рознарядку на поставку продукції, а саме - протягом травня-червня 2016 року на суму 3450164 грн. 60 коп. (перелік товару наведений у вказаній рознарядці) та протягом липня 2016 року - на суму 608027 грн. 46 коп., що є залишком непоставленого відповідачем товару у червні 2016 року (перелік товару наведений у рознарядці).

Судом встановлено, що відкорегована рознарядка № ЦЗВ-20/3091 від 30.06.2017 була отримана відповідачем 08.07.2016, що підтверджується витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень (за ідентифікатором пошуку - 883 номер поштового відправлення, який зазначено у фіскальному чеку та описі вкладення у цінний лист), який долучено позивачем до позовної заяви.

Таким чином, оскільки у відкорегованій рознарядці № ЦЗВ-20/3091 від 30.06.2017 позивачем було визначено строк поставки відповідачем товару (протягом червня 2016 року - на суму 3450164 грн. 60 коп. та протягом липня 2016 року - на суму 608027 грн. 46 коп.), суд дійшов висновку, що відповідач повинен був поставити позивачу товар на суму 3450164 грн. 60 коп. у строк до 30.06.2016 (включно) та товар на суму 608027 грн. 46 коп. у строк до 31.07.2016 (включно).

Як встановлено судом, продукція на суму 3450164 грн. 60 коп. вже була поставлена відповідачем позивачу (протягом травня - червня 2016 року), а саме у травні 2016 року відповідач поставив позивачу товару на суму 1479582 грн. 56 коп. та у червні 2016 року - товар на суму 1970582 грн. 04 коп.

Таким чином, залишок непоставленої позивачем продукції за Специфікацією № 1 до Договору поставки № ЦЗВ-03-01016-01 від 18.04.2016, що становить 608027 грн. 46 коп. відповідач повинен був поставити позивачу у строк до 31.07.2016 включно (відповідно до відкорегованої позивачем рознарядки № ЦЗВ-20/3091 від 30.06.2017).

Судом встановлено, що 12.07.2016 відповідач поставив позивачу товар на суму 223263 грн. 90 коп., що підтверджується актом підтвердження прийому товару по кількості № ЗЧВ16-198 від 12.07.2016, 19.07.2016 - товар на суму 86329 грн. 44 коп., що підтверджується актом підтвердження прийому товару по кількості № ЗЧВ16-218 від 19.07.2016, 27.07.2016 - товар на суму 57552 грн. 96 коп., що підтверджується актом підтвердження прийому товару по кількості № ЗЧВ16-244 від 27.07.2016, 29.07.2016 - товар на суму 50358 грн. 84 коп., що підтверджується актом підтвердження прийому товару по кількості № ЗЧВ16-251 від 29.07.2016, складеними позивачем (копії долучено позивачем до позовної заяви).

Таким чином, у липні 2016 року (до 31.07.2016 включно) відповідач поставив позивачу товар на загальну суму 417505 грн. 14 коп., тобто відповідачем було непоставлено у строк до 31.07.2016 (відповідно до відкорегованої рознарядки № ЦЗВ-20/3091 від 30.06.2017) позивачу товар на суму 190522 грн. 32 коп.

При цьому, судом встановлено, що 29.08.2016 (з порушенням строків здійснення поставки) відповідач поставив позивачу товар на суму 52320 грн. 00 коп., що підтверджується актом підтвердження прийому товару по кількості № ЗЧВ16-273 від 29.08.2016, у зв'язку з чим розмір непоставленого відповідачем товару становив 138202 грн. 32 коп. (190522 грн. 32 коп. - 52320 грн. 00 коп.).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню (відповідно до п. 10.1 договору) у розмірі 190 грн. 52 коп. (в редакції заяви про зменшення позовних вимог), нараховану від суми непоставленої в строк продукції (строк поставки - до 31.07.2016 включно) на суму 190522 грн. 32 коп., а також штраф (відповідно до п. 10.1 договору) у розмірі 20730 грн. 35 коп., нарахований від суми непоставленої в строк продукції понад 30 календарних днів (сума непоставленої продукції понад 30 днів становить 138202 грн. 32 коп.).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню (відповідно до п. 10.1 договору) у розмірі 190 грн. 52 коп. (в редакції заяви про зменшення позовних вимог), нараховану від суми непоставленої в строк продукції (строк поставки - до 31.07.2016 включно) на суму 190522 грн. 32 коп.

Відповідно до п. 10.1 Договору поставки № ЦЗВ-03-01016-01 від 18.04.2016 за порушення термінів постачання постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленої в строк продукції на умовах, передбачених п. 5.2 договору.

Втім, суд зазначає, що передбачена п. 10.1 Договору відповідальність постачальника за несвоєчасну поставку продукції у розмірі 0,1% від суми непоставленої в строк продукції, є за правовою природою штрафом, оскільки передбачає нарахування неустойки не за кожен день прострочення виконання грошового зобов'язання (відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України), а є одноразовою штрафною санкцією, яка застосовується при порушенні боржником зобов'язання та нараховується у відсотках від суми неналежно виконаного зобовязання.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що умови п. 10.1 Договору поставки № ЦЗВ-03-01016-01 від 18.04.2016 про нарахування пені у розмірі 0,1% від суми непоставленої в строк продукції передбачають, по суті, нарахування штрафу за прострочення поставки товару від суми непоставленого в строк товару.

Як встановлено судом, відповідно до відкорегованої рознарядки № ЦЗВ-20/3091 від 30.06.2017, відповідач повинен був поставити позивачу у строк до 31.07.2016 (включно) товар на суму 608027 грн. 46 коп.

Як встановлено судом, у липні 2016 року (до 31.07.2016 включно) відповідач поставив позивачу товар на загальну суму 417505 грн. 14 коп., тобто відповідачем було не поставлено у строк до 31.07.2016 (відповідно до відкорегованої рознарядки № ЦЗВ-20/3091 від 30.06.2017) позивачу товар на суму 190522 грн. 32 коп.

Таким чином, позивач має право на стягнення з відповідача штрафу за непоставлену в строк продукцію на суму 190522 грн. 32 коп.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу (0,1% від суми непоставленої в строк продукції), суд дійшов висновку в його обґрунтованості (в редакції заяви про зменшення позовних вимог), у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічне підприємство «Трансінвест» штрафу у розмірі 190 грн. 52 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача також штраф (15% відповідно до п. 10.1 договору) у розмірі 20730 грн. 35 коп., нарахований від суми непоставленої в строк продукції понад 30 календарних днів (сума непоставленої продукції понад 30 днів становить 138202 грн. 32 коп.).

Відповідно до п. 10.1 Договору поставки № ЦЗВ-03-01016-01 від 18.04.2016 за прострочення поставки продукції понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 15% від суми непоставленої в строк продукції.

Як встановлено судом, відповідно до відкорегованої рознарядки № ЦЗВ-20/3091 від 30.06.2017, відповідач повинен був поставити позивачу у строк до 31.07.2016 (включно) товар на суму 608027 грн. 46 коп.

Як встановлено судом, у липні 2016 року (до 31.07.2016 включно) відповідач поставив позивачу товар на загальну суму 417505 грн. 14 коп., тобто відповідачем було не поставлено у строк до 31.07.2016 (відповідно до відкорегованої рознарядки № ЦЗВ-20/3091 від 30.06.2017) позивачу товар на суму 190522 грн. 32 коп.

При цьому, як встановлено судом, 29.08.2016 (з порушенням строків здійснення поставки) відповідач поставив позивачу товар на суму 52320 грн. 00 коп., у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що відповідачем допущено прострочення поставки товару на суму 138202 грн. 32 коп. (190522 грн. 32 коп. - 52320 грн. 00 коп.), з урахуванням ненадання відповідачем доказів поставки товару позивачу на суму 138202 грн. 32 коп. протягом 30 календарних днів починаючи з 01.08.2016.

Таким чином, обгрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу (15% від суми непоставленого в строк товару), нарахованого за прострочення поставки товару більше ніж на 30 календарних днів.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу (15% від суми непоставленої в строк продукції за прострочення поставки понад 30 календарних днів), суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічне підприємство «Трансінвест» штрафу у розмірі 20730 грн. 35 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, суд зазначає, що стягнення з відповідача штрафу у розмірі 0,1% від суми непоставленої в строк продукції та 15% штрафу від суми непоставленої в строк продукції (за прострочення поставки понад 30 календарних днів) не є подвійною відповідальністю за порушення виконання одного й того самого зобов'язання, так як, по суті, як вбачається з аналізу п. 10.1 Договору поставки № ЦЗВ-03-01016-01 від 18.04.2016, штраф у розмірі 0,1% від суми непоставленої в строк продукції сплачується відповідачем у випадку будь-якого прострочення виконання зобов'язання (по суті, до 30 календарних днів), а штраф у розмірі 15% від непоставленої в строк продукції - у випадку прострочення виконання зобов'язання понад 30 календарних днів. Таким чином, умовами договору передбачено стягнення штрафу у розмірі 0,1 % та 15% як види відповідальності за різні види порушення зобов'язання - неналежне виконання обов'язку з поставки у випадку будь-якої прострочки та у випадку прострочки понад 30 календарних днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічне підприємство «Трансінвест» (04114, м. Київ, вул. Пріорська, буд. 21; ідентифікаційний код: 39270330) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікацій код: 40075815) штраф у розмірі 0,1% у сумі 190 (сто дев'яносто) грн. 52 коп., штраф у розмірі 15% у сумі 20730 (двадцять тисяч сімсот тридцять) грн. 35 коп. та судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 28.03.2017

Суддя І.М. Отрош