ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2017 р. Справа № 911/36/17

За позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Державного підприємства Київське лісове господарство

до відповідача ОСОБА_1 районної державної адміністрації Київської області

Товариства з обмеженою відповідальністю Санпорт-Інвестбуд

про визнання недійсним розпорядження №1387 від 19.10.2007, визнання недійсним договору оренди від 26.10.2007 №14120 та зобовязати повернути земельну ділянку

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від прокурора: Івашин О.Є. (службове посвідчення №031867 від 02.02.2015);

від позивача 1: ОСОБА_2 (довіреність);

від позивача 2: ОСОБА_3 (довіреність №01-2 від 03.01.2017);

від відповідача 1: ОСОБА_4 (№60-328/17-10 від 30.01.2017);

від відповідача 2: ОСОБА_5 (довіреність б/н від 20.02.2017).

СУТЬ СПОРУ: Перший заступник прокурора Київської області звернувся до господарського суду Київської області з позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Державного підприємства Київське лісове господарство до ОСОБА_1 районної державної адміністрації Київської області та Товариства з обмеженою відповідальністю Санпорт-Інвестбуд та просить суд:

- визнати недійсним розпорядження ОСОБА_1 районної державної адміністрації від 19.10.2007 №1387;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 26.10.2007 №14120, укладений між ОСОБА_1 районною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю Санпорт Інвестбуд на площу 14,997 га з кадастровим номером :02:006:0003 для будівництва обєкта, повязаного з обслуговуванням жителів територіальної громади району за рахунок земель запасу державної власності в адміністративних межах Нещерівської сільської ради Обухівського району Київської області;

- зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю Санпорт-Інвестбуд повернути на користь держави земельну ділянку площею 14,997 га з кадастровим номером :02:006:0003, яка знаходиться в адміністративних межах Нещерівської сільської ради Обухівського району Київської області.

В обґрунтування заявлених вимог, прокурор посилається на те що, розпорядження ОСОБА_1 районної державної адміністрації від 19.10.2007 №1378, на підставі якого укладено договір оренди земельної ділянки від 26.10.2007 №14120, укладений між ОСОБА_1 районною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю Санпорт Інвестбуд прийнято всупереч чинного законодавства, а тому спірний договір оренди підлягає визнанню недійсним відповідно до вимог ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Наявність підстав для представництва інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Державного підприємства Київське лісове господарство мотивовано прокурором ст. 131-1 Конституції України, ст.23Закону України Про прокуратуру.

13.03.2017 прокурором подано заяву про уточнення позовних вимог у даній справі, вказана заява по суті є заявою про зменшення розміру позовних вимог та повернення надмірно сплаченого судового збору, відповідно до якої прокурор просить суд:

- визнати недійсним розпорядження ОСОБА_1 районної державної адміністрації від 19.10.2007 №1387;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 26.10.2007 №14120, укладений між ОСОБА_1 районною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю Санпорт Інвестбуд щодо земельної ділянки площею 14,997 га з кадастровим номером :02:006:0003 для будівництва обєкта, повязаного з обслуговуванням жителів територіальної громади району за рахунок земель запасу державної власності в адміністративних межах Нещерівської сільської ради Обухівського району Київської області:

- повернути прокуратурі Київської області 1378,00грн судового збору.

Відповідач у справі ОСОБА_1 районна державна адміністрація документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не надала.

10.02.2017 від відповідача 1 надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника ОСОБА_1 районної державної адміністрації, а також зазначає про те, що визнає позов Прокуратури Київської області і підтримує його частково. При вирішенні спору по суті просить суд задовольнити позов прокурора Київської області в частині скасування розпорядження ОСОБА_1 районної державної адміністрації від 19.10.2007 №1387, та в частині скасування договору оренди від 26.10.2007 №14120, а також відмовити в задоволенні позову про стягнення з відповідача 1 судового збору.

Відповідач у справі Товариство з обмеженою відповідальністю Санпорт Інвестбуд у відзиві на позовну заяву вказує, що відповідач 1 у даній справі розпорядився земельною ділянкою Радгосп-комбінату «Обухівський», яка не є земельною ділянкою лісогосподарського призначення, а відтак розпорядження відповідача 1 є законним та відповідно договір оренди укладений між відповідачами не підлягає визнанню недійсним.

Крім того, у відзиві на позов відповідачем 2 заявлено про пропущення прокурором строку позовної давності для звернення з даним позовом до суду, у звязку з чим, відповідач 2 просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

У судовому засіданні 27.03.2017 прокурором заявлено клопотання про те, що у разі визнання судом строків позовної давності пропущеними, просить суд їх поновити, оскільки прокурор та позивачі не знали про порушення їх правдо оприлюднення відповідної інформації від ВО «Укрдержліспроект» на запит прокурора.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи 19.10.2007 розпорядженням ОСОБА_1 РДА №1387 (а.с.84) затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду на 49 років ТОВ Санпорт Інвестбуд для будівництва обєкта, повязаного з обслуговуванням жителів територіальної громади в адміністративних межах Нещерівської сільської ради Обухівського району Київської області.

Пунктом 2 вказаного розпорядження вирішено передати в оренду з подальшим правом викупу ТОВ Санпорт Інвестбуд терміном на 49 рокуів земельну ділянку площею 14,997 га для будівництва обєкта, повязаного з обслуговуванням жителів територіальної громади за рахунок земель запасу державної власності в адміністративних межах Нещерівської сільської ради Обухівського району Київської області. Доручено заступнику голови адміністрації підписати договір оренди земельної ділянки

На виконання вказаного розпорядження 26.10.2007 між відповідачем 1 (далі орендодавець) та відповідачем 2 (далі орендар) укладено договір оренди земельної ділянки (а.с.85-90).

Відповідно до п. 1 орендодавець надає, а орендар приймає в строкове, платне користування земельну ділянку з подальшим правом викупом для будівництва обєкта повязаного з обслуговуванням жителів територіальної громади за рахунок земель запасу державної власності в адміністративних межах Нащерівської сільської ради Обухівського району Київської області кадастровий номер :02:006:0003.

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 14,997 га (п. 2 договору).

Відповідно до п. 8 договору оренди, договір укладено на 49 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення договору на новий строк.

Вказаний договір посвідчено нотаріально, про що в реєстрі здійснено запис №14120, та 31.10.2007 в Держаному реєстрі земель вчинено запис №02.

Звертаючись з даним позовом прокурор вказує, про те, що відповідачем 1 ОСОБА_1 РДА перевищено владні повноваження, позаяк відповідач 1 розпорядився земельною ділянкою 14,997 га, в той час як діюче на той час законодавство, а саме ЗУ «Про місцеві державні адміністрації» та Лісового кодексу України, оскільки повноваження на розпорядження земельними ділянками, що перевищують 1 га віднесено до відома Кабінету міністрів України. Крім того, вилучення вказаної земельної ділянки здійснено без згоди землекористувача ДП «Київське лісове господарство» та без зміни цільового призначення, у звязку з чим, прокурор вказує, що прийняте розпорядження №1378 від 19.10.2007 підлягає визнанню недійсним, та відповідно договір оренди укладеним на його виконання теж підлягає визнанню недійсним.

Розглянувши заявлені вимоги (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог), суд зазначає про наступне.

Відповілно до ст. 19 ЗК України (чинного на момент виникнення спірних правовілносин), землі України за основним цільовим призначенням поділяються, зокрема, землі лісогосподарського призначення.

У відповідності до ст. 57 ЗК України, земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Згідно ч. 2 ст. 84 ЗК України, право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відповідно до закону.

В силу, ч. 4 вказаної норми, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Як визначено ст. 5 Лісового кодексу України, до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Так, як вбачається з картографічних матеріалів ВО «Укрдержліспроект» (а.с.25-27) земельна ділянка з кадастровим номером :02:006:0003віднесена до 58 кварталу виділів ОСОБА_1 лісництва ДП «Київський лісгосп».

Вказане, зокрема, підтверджується проектами організації та розвитку лісового господарства (а.с.29-32) та планом лісонасаджень (а.с.42-81).

Таким чином, право користування позивача 2 спірною земельною ділянкою посвідчується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Як визначено ст. 84 ЗК України (чинної на момент на час виникнення спірних правовідносин) право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відповідно до закону.

Згідно ст. 8 ЛК України, у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності.

Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

Як визначено ст. 21 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації», місцева державна адміністрація, зокрема, розробляє та забезпечує виконання затверджених у встановленому законом порядку програм раціонального використання земель, лісів, підвищення родючості грунтів, що перебувають у державній власності.

Згідно ст. 32 ЛК України, районні державні адміністрації у сфері лісових відносин на їх території, передають у власність, надають у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, у межах сіл, селищ, міст районного значення та припиняють права користування ними, а також приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у державній власності, у межах сіл, селищ, міст районного значення.

Згідно ст. 149 ЗК України, районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для, зокрема, будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті.)

Частина 9 вказаної норми визначає, що Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Крім того, у відповідності до ст. 27 ЛК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), до повноважень Кабінету Міністрів України, у сфері лісових відносин віднесено, зокрема, передача у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більш як 1 гектар, що перебувають у державній власності.

В заперечення позовних вимог у даній справі, відповідач 2 ТОВ Санпорт-Інвестбуд посилається на те, що попередній користувач Радгосп-комбінат «Обухівський» відмовився від користування такої ділянки, а також те, що вказана земельна ділянка не відноситься до лісового фонду, що підтверджується зокрема, довідкою №117 від 12.07.2007 виданій ДП «Київське лісове господарство».

Вказані заперечення відповідача 2 не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки відмова користувача земельної ділянки не є підставою для зміни цільового призначення земельної ділянки, позаяк висновок Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області від 31.05.2007 №06-13/4271 (а.с.146), що додано відповідачем до відзиву, підтверджує наявність багаторічних насаджень на спірній земельній ділянці, окрім того, такий висновок передбачає отримання погодження стосовно розміщення обєкту від КДСО «Київліс».

Суд також не може вважати належним доказом довідку ДП «Київське лісове господарство» від 12.07.2007 №117 (а.с.148) щодо не віднесення земельної ділянки до державного лісового фонду, оскільки вказана довідка не містить кадастрового номеру земельної ділянки або її координат та/або посилань на картографічні матеріали.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як визначено ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 43 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації», акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду.

Розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Статтею 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Збитки, завдані власникам земельних ділянок внаслідок видання зазначених актів, підлягають відшкодуванню в повному обсязі органом, який видав акт.

Як визначено ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем 1 без погодження з землекористувачем , видано розпорядження щодо передачі земельної ділянки площею 14,997 га, що перевищує повноваження щодо розпорядження земельними ділянками, оскільки місцеві державні адміністрації мають повноваження розпорядження земельними ділянками менше 1 га, розпорядження ОСОБА_1 районної державної адміністрації від 19.10.2007 №1387 підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У частині 1 статті 236 Цивільного кодексу України визначено, що правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Господарське зобов'язання, визнане судом недійсним, вважається недійсним з моменту його виникнення (частина 3 статті 207 ГК України).

З огляду на те, що згідно розпорядження №1387 від 19.10.2007 земельна ділянки була передана відповідачем 1 відповідачу 2 з порушенням норм земельного та лісового законодавства, договір оренди земельної ділянки від 26.10.2007 №14120 підлягає визнанню недійсним на підставі невідповідності його змісту положенням законодавства згідно зі статтями 203, 215 Цивільного кодексу України.

Пунктом 2.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними визначено, що правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ЦК України).

За змістом частини третьої статті 207 ГК України господарське зобов'язання, визнане судом недійсним, також вважається недійсним з моменту його виникнення.

В силу приписів частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу, саме на момент вчинення правочину.

Таким чином, вимоги про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 26.10.2007 №14120, укладений між ОСОБА_1 районною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю Санпорт Інвестбуд щодо земельної ділянки площею 14,997 га з кадастровим номером :02:006:0003 для будівництва обєкта, повязаного з обслуговуванням жителів територіальної громади району за рахунок земель запасу державної власності в адміністративних межах Нещерівської сільської ради Обухівського району Київської області, підлягають задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 20.03.2013 у справі №6-13цс13, від 21.01.2015 у справі №6-224цс14, від 22.04.2015 у справі №6-65цс15 та від 16.12.2015 у справі №6-2510цс15

Стосовно вимог відповідача 2 у відзиві про застосування наслідків пропуску позовної давності для звернення з даним позовом, суд зазначає про таке.

Стаття 256 ЦК України (чинного на момент подачі позовної заяви) визначає, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Проте, як визначено п.4 ч.1 ст. 268 ЦК України (у редакції до 15.01.2012) було передбачено, що позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Крім того, як визначено ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому, судом приймається до уваги, про що не заперечується сторонами у справі, що спірна земельна ділянка не була огороджена парканом, господарської у т.ч. будівельної діяльності на земельній ділянці не здійснювалось, рішення про передачу в оренду спірної земельної ділянки прийнято відповідачем 1 без участі та погодження позивачів у даній справі.

Отже, судом приймаються до уваги твердження прокурора про те, що про порушення вимог закону та необхідність захисту стало відомо починаючи з 30.09.2016, а саме листа ВО «Укрдержліспроект» на запит прокурора.

Таким чином, суд приходить до висновку що у відповідності до ч.1 ст. 261 ЦК України, прокурором під час звернення до суду з даним позовом не пропущено строку позовної давності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05.10.2016 у справі №3-604гс16

Відповідно до ч. 2, 3 ст.49 ГПК України з відповідачів 1, 2, в доход бюджету підлягає стягнення по 1378,00грн судового збору, а саме пропорційно за дві задоволені вимоги немайнового характеру.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним розпорядження ОСОБА_1 районної державної адміністрації від 19.10.2007 №1387.

3. Визнати недійсним з моменту укладення договір оренди земельної ділянки від 26.10.2007 №14120, укладений між ОСОБА_1 районною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю Санпорт Інвестбуд щодо земельної ділянки площею 14,997 га з кадастровим номером :02:006:0003 для будівництва обєкта, повязаного з обслуговуванням жителів територіальної громади району за рахунок земель запасу державної власності в адміністративних межах Нещерівської сільської ради Обухівського району Київської області.

4. Стягнути з ОСОБА_1 районної державної адміністрації на користь прокуратури Київської області 1378грн судового збору.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Санпорт Інвестбуд на користь прокуратури Київської області 1378,00грн судового збору.

6. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 04.04.2017

Суддя С.І. Чонгова