ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2017 року Справа № 904/11197/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Пархоменко Н.В. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.,

при секретарі судового засідання Дон О.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, заступник начальника відділу юридичного департаменту, довіреність №14-127 від 13.05.2014 року;

від відповідача: ОСОБА_2, головний бухгалтер, довіреність №205 від 20.03.2017 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2017 року у справі №904/11197/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства "Комунальник", смт. Магдалинівка Магдалинівського району Дніпропетровської області

про стягнення основного боргу, пені, 3 % річних та інфляційних втрат за спожитий газ у розмірі 664 780,98 грн.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просило стягнути з Комунального підприємства "Комунальник" основний борг у сумі 461 162,47 грн., пеню у сумі 111 663,62 грн., 3% річних у сумі 14 074,24 грн., інфляційні втрати у сумі 57 880,62 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2017 року у справі №904/11197/16 (суддя Юзіков С.Г.) позов задоволений частково:

- стягнуто з Комунального підприємства "Комунальник" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 461 162,47 грн. основного боргу, 54 592,77 грн. пені; 14 074,24 грн. 3% річних; 57 880,62 грн. інфляційних втрат; 9 933,39 грн. судового збору;

- в решті позовних вимог відмолено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване неналежним виконанням відповідачем умов договору №1492/15-КП-З купівлі-продажу природного газу від 31.12.2014 року в частині своєчасної оплати природного газу поставленого у період січень-березень та жовтень-грудень 2015 року. Оскільки мало місце прострочення грошового зобовязання місцевий господарський суд дійшов до висновку про правомірність заявлених вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Враховуючи наведені відповідачем доводи в обґрунтування заявленого клопотання про зменшення пені (відповідач здійснює поставку теплової енергії, є збитковим підприємством та здійснює погашення боргу згідно з графіком погашення), нарахування крім і суми пені ще 3% річних та інфляційних втрат, місцевий господарський суд задовольнив клопотання відповідача про зменшення пені та зменшив суму пені до 54 592,77 грн.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Дніпропетровського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2017 року у справі №904/11197/16 в частині зменшення пені на 50%, в цій частині нове рішення, яким стягнути з Комунального підприємства "Комунальник" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права та норм процесуального права, без дослідження всіх істотних обставин у справі. Апелянт вважає, що зменшуючи розмір пені місцевий господарський суд не врахував інтереси позивача, що свідчить про неповне зясування всіх обставин справи. Позивач вважає, що відповідач не надав достатніх доказів на підтвердження виняткових обставин для зменшення пені. Відсутність своєчасного розрахунку відповідача за спожитий газ створило значні ризики порушення інтересів держави, що має місце у необхідності пошуку джерел додаткового фінансування компанії. Позивач вважає зменшення розміру пені безпідставним та просить скасувати рішення місцевого господарського суду в цій частині.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.03.2017 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2017 року у справі №904/11197/16 прийнято до розгляду колегією суддів у складі: головуючий суддя: Пархоменко Н.В. (доповідач), судді: Коваль Л.А., Чередко А.Є., розгляд справи призначений у судове засідання на 30.03.2017 року.

У судовому засіданні, яке відбулося 30.03.2017 року представник Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її в повному обсязі.

Комунальне підприємство "Комунальник" проти задоволення апеляційної скарги заперечує та просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін.

У судовому засіданні 30.03.2017 року оголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків, повноту їх дослідження місцевим господарським судом вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 31.12.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Комунальним підприємством "Комунальник" (покупець) укладений договір №492/15-КП-3 купівлі-продажу природного газу, відповідно до пункту 1.1 якого продавець зобовязується передати у власність покупця у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням підприємствами, організаціями та іншими субєктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

Продавець передає покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 54,2 тис.м3, в тому числі: у січні 11,2 тис.м3,у лютому 10,3 тис.м3, у березні 8,4 тис.м3, у квітні 3,2 тис.м3, у жовтні 3,6 тис.м3, у листопаді 7,4 тис.м3,у грудні 10,1 тис.м3 (пункт 2.1 договору).

Відповідно до пункт 3.3 договору приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (пункт 3.4 договору).

Сторонами підписані акти приймання-передачі природного газу: за січень 2015 року від 31.01.2015 року на суму 65 484,04 грн.; за лютий 2015 року від 28.02.2014 року на суму 53 134,25 грн., за березень 2015 року від 31.03.2014 року на суму 40 087,09 грн., за жовтень 2015 року від 31.10.2015 року на суму 2 502,40 грн., за листопад 2015 року від 30.11.2015 року на суму 239 650,88 грн., за грудень 2015 року від 31.12.2015 року на суму 60 303,81 грн. (а.с. 31-36).

Відповідно до пункту 6.1 Договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Матеріалами справи підтверджується, що Комунальне підприємство "Комунальник" не розрахувалося за природний газ поставлений протягом січня грудня 2015 року, у звязку з чим у нього виникла заборгованість у сумі 461 162,47 грн.

Причиною виникнення спору є неналежне виконання Комунальним підприємством "Комунальник" умов договору №1492/15-КП-3 купівлі-продажу природного газу від 31.12.2014 року в частині своєчасної та повної оплати природного газу поставленого протягом січня грудня 2015 року.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Позивачем заявлена до стягнення заборгованість за природний газ поставлений протягом січня-березня та жовтня-грудня 2015 року у сумі 461 162,47 грн.

З урахуванням пункту 6.1 договору строк виконання зобовязання щодо оплати природного газу поставленого протягом січня-березня та жовтня-грудня 2015 року у сумі 461 162,47 грн. є таким, що настав.

Доказів оплати поставленого природного газу у повному обсязі відповідач до суду не надав, доводи, наведені в обґрунтування позову не спростовував.

За викладеного є правомірним висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення з позивача на користь відповідача суми основного боргу у сумі 461 162,47 грн.

Згідно з частиною 1 статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобовязання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобовязань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 7.2 договору у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю 5 років (пункт 9.3 договору).

За несвоєчасну оплату природного газу позивачем нарахована до стягнення пеня у сумі 111 663,62 грн. за загальний період з 15.02.2015 року по 14.07.2016 року (по кожному акту окремо, з урахуванням приписів частини 6 статті 232 Господарського кодексу України).

Місцевим господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені, за результатами якої встановлено, що пеня з простроченої суми за весь період прострочки становить 109 185,54 грн.

13.02.2017 року Комунальне підприємство "Комунальник" подало до місцевого господарського суду відзив на позов, в якому посилалось на тяжкий фінансовий стан підприємства. У судовому засіданні, яке відбулося 14.02.2017 року представник відповідача просив зменшити суму пені, що підтверджується протоколом судового засідання (а.с. 87).

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України та пункту 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право зменшити розмір штрафних санкцій (штрафу, пені).

Санкції за прострочку виконання грошових зобов`язань передбачені статтями 217, 230, 231 Господарського кодексу України. При цьому, частина 1 статті 229 Господарського кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 218 Господарського кодексу України та статті 614 Цивільного кодексу України, які закріплюють принцип вини як підставу відповідальності боржника. За невиконання грошового зобов`язання боржник відповідає, хоч би його виконання стало неможливим не тільки в результаті його винних дій або бездіяльності, а і внаслідок дії непереборної сили або простого випадку. Тобто, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов`язання за будь-яких обставин.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України (пункт 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Враховуючи тяжкий матеріальний стан відповідача, оцінюючи надані відповідачем докази в обґрунтування свого фінансового становища, а також нарахування позивачем крім суми пені ще сум 3% річних та інфляційних втрат, місцевий господарський суд дійшов до висновку про можливість зменшення розміру пені на 50% від належної до стягнення, та стягнув пеню у сумі 54 592,77 грн. (109 185,54 грн. х 50%).

Позивач вважає таке зменшення розміру пені необґрунтованим та просить скасувати рішення місцевого господарського суду в цій частині.

Згідно частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Зважаючи на обставини справи, апеляційний господарський суд вважає, що ухвалюючи рішення у справі про зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, використовуючи надане суду право пунктом третім статті 83 Господарського процесуального кодексу України, місцевий господарський суд обґрунтовано визнав даний випадок винятковим та правильно застосував до спірних правовідносин норми частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, частини першої статті 233 Господарського кодексу України. Апеляційний господарський суд вважає, що таке зменшення, беручи до уваги фінансовий стан відповідача, нарахування, крім пені також й інфляційних втрат, трьох процентів річних, є співрозмірним в контексті інтересів обох сторін. Отже, в даному випадку, місцевим господарським судом дотриманий баланс інтересів сторін та правомірно зменшено розмір неустойки (пені).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за загальний період з 15.02.2015 року по 19.09.2016 року у сумі 14 074,27 грн. та втрати від інфляції за період з березня 2015 року по травень 2016 року включно у сумі 57 880,62 грн.

Місцевий господарський суд, з яким погоджується апеляційний господарський суд, дійшов до висновку про правомірність заявлених позовних вимог про стягнення 3% річних за загальний період з 15.02.2015 року по 19.09.2016 року у сумі 14 074,27 грн. та втрати від інфляції за період з березня 2015 року по травень 2016 року включно у сумі 57 880,62 грн.

Відповідно до частини 2 статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, у сумі 9 933,39 грн.

При цьому, апеляційний господарський суд зазначає про правильність визначення місцевим господарським судом розміру судового збору, що підлягає стягненню з відповідача з урахуванням приписів пункту 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", відповідно до якого судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Відповідно до частини 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи позивача наведені в обґрунтування апеляційних скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд не вбачає підстав, передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, для зміни або скасування рішення суду першої інстанції та, відповідно, підстав для задоволення апеляційної скарги позивача.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційних скарг покладається на позивача.

Керуючись статтями 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2017 року у справі №904/11197/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2017 року у справі №904/11197/16 залишити без змін.

Повна постанова складена 30.03.2017 року.

Головуючий суддя Н.В. Пархоменко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко