ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року Справа № 916/4856/15

Вищий господарський суд України у складі: суддя Палій В.В. - головуючий (доповідач), судді Львов Б.Ю. і Селіваненко В.П.

розглянув касаційну скаргу приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами", м. Київ, в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю "УМИГ МЬЮЗІК", м. Київ,

на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 02.02.2017

зі справи № 916/4856/15

за позовом приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" (далі - Організація), м. Київ, в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю "УМИГ МЬЮЗІК" (далі - ТОВ "УМИГ МЬЮЗІК"), м. Київ,

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - Підприємець), м. Одеса,

про стягнення 27 560,00 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав.

Судове засідання проведено за участю представників:

Організації - Сербуль О.Ю. предст. (дов. від 02.06.2016)

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Організація звернулася до господарського суду Одеської області в інтересах ТОВ "УМИГ МЬЮЗІК" з позовом до Підприємця про стягнення 27 560,00 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав.

Позовні вимоги з посиланням на приписи статей 1, 15, 32, 50, 52 Закону України від 23.12.1993 № 3792-XII "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон № 3792) мотивовано неправомірним (без надання відповідного дозволу) використанням Підприємцем у приміщенні ресторану "NOA" за адресою: м. Одеса, Миколаївська дорога, 307 музичних творів з текстом "ІНФОРМАЦІЯ_1" у виконанні ОСОБА_3; ІНФОРМАЦІЯ_2" у виконанні ОСОБА_3 шляхом їх публічного виконання.

Рішенням господарського суду Одеської області від 18.02.2016 у справі № 916/4856/15 (суддя Малярчук І.А.) позов задоволено з посиланням на його обґрунтованість.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.02.2017 (судді Лашин В.В.- головуючий суддя, Аленін О.Ю., Богатир К.В.) рішення місцевого господарського суду скасовано та прийнято нове рішення відмову у задоволенні позову. Стягнуто з Організації на користь Підприємця 1339,80 грн. судового збору за апеляційних розгляд справи.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Організація просить постанову апеляційного господарського суду зі справи скасувати, а рішення місцевого господарського суду залишити в силі. Скаргу мотивовано порушенням судом апеляційної інстанції у прийнятті оскаржуваного судового акта норм матеріального і процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу Підприємець просив залишити постанову апеляційного господарського суду без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

27.03.2017 на електронну пошту суду надійшло клопотання адвоката Підприємця про відкладення розгляду касаційної скарги, у зв'язку з участю адвоката 28.03.2017 у інших судових процесах.

Оскільки відкладення розгляду касаційної скарги є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, клопотання про відкладення розгляду касаційної скарги у судовому засіданні 28.03.2017 судом не задоволено.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши представника Організації, Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі встановлено, що:

- Організація є організацією колективного управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, що підтверджується свідоцтвом Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України про облік організацій колективного управління від 24.01.2011 № 18/2011;

- Організація здійснює управління майновими авторськими правами ТОВ "УМИГ МЬЮЗІК" на підставі укладеного договору від 01.01.2014 № АУ003К про управління майновими авторськими правами, зокрема щодо таких музичних творів: "ІНФОРМАЦІЯ_1" (у виконанні ОСОБА_3), ІНФОРМАЦІЯ_2" (у виконанні ІНФОРМАЦІЯ_3). Строк дії вказаного договору згідно з додатковою угодою від 31.12.2014 № 2 продовжено до 31.12.2015;

- у свою чергу, ТОВ "УМИГ МЬЮЗІК" набуло виключні майнові права на використання зазначених музичних творів на підставі ліцензійного договору від 31.12.2014 № НЛВ-138/15 з правовласником - ТОВ "Национальное музыкальное издательство"; строк дії прав на використання - з 01.01.2015 до 31.12.2016;

- у відповідності до виписки з каталогу творів від 30.01.2015 до договору від 31.12.2014 № НЛВ-138/15 останній містить відомості про передачу позивачу прав на використання спірних музичних творів;

- 15.11.2015 позивач надав довіреність Організації представляти інтереси та діяти від імені довірителя по справі за позовом повіреного до Підприємця про захист авторських прав та виплату компенсації за порушення авторських прав. Також 15.11.2015 позивач надав погодження Організації на звернення останньої до суду з позовом до Підприємця про захист авторських прав та виплату компенсації за порушення авторських прав на спірні музичні твори;

- як зазначено Організацією, 14.06.2015 у приміщені ресторану "NOA" за адресою: м. Одеса, Миколаївська дорога, 307, у якому господарську діяльність здійснює Підприємець, працівником Організації зафіксовано факти публічного виконання музичних творів: з текстом "ІНФОРМАЦІЯ_1" у виконанні ОСОБА_3; ІНФОРМАЦІЯ_2" у виконанні ІНФОРМАЦІЯ_3 для фонового озвучення приміщень закладів, що підтверджується актом фіксації від 14.06.2015 № 4/06/15, диском з відеофіксацією та фіскальними чеками;

- з посиланням на незаконне використання відповідачем названих музичних творів (без отримання відповідного дозволу), Організація просить стягнути з відповідача компенсацію за порушення виключних майнових авторських прав.

Причиною виникнення даного спору є питання щодо правомірності публічного виконання спірних музичних творів у приміщені ресторану "NOA", наявності чи відсутності підстав для стягнення компенсації за порушення виключних майнових авторських прав.

Згідно зі статтею 45 Закону № 3792 суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто; через свого повіреного; через організацію колективного управління.

У пункті "г" частини першої статті 49 Закону № 3792 зазначено, що організації колективного управління повинні виконувати від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень вчиняти дії, передбачені чинним законодавством, необхідні для захисту прав, управління якими здійснює організація, в тому числі звертатися до суду за захистом прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до статутних повноважень та доручення цих суб'єктів.

Разом з тим така організація, пред'явивши позов, не є позивачем, оскільки вона звертається до суду за захистом прав суб'єктів авторського і (або) суміжних прав, а не своїх прав. Позивачем у таких випадках буде суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав, на захист інтересів якого звернулася організація.

У випадку, якщо організація колективного управління звертається на захист прав фізичних осіб, такий спір розглядається в порядку цивільного судочинства. Якщо ж вона звертається на захист юридичних осіб, то, залежно від суб'єктного складу, спір розглядається в порядку господарського судочинства. При цьому не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства.

Такі правові позиції викладені в абзацах четвертому і п'ятому пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 № 5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав".

У пункті 491 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" зазначено, що господарським судам необхідно мати на увазі, що згідно з приписами пункту "в" частини першої статті 49 Закону № 3792 до функцій організацій колективного управління належить збір, розподіл і виплата зібраної винагороди за використання об'єктів авторського і (або) суміжних прав не лише суб'єктам авторського і (або) суміжних прав, правами яких вони управляють, а також й іншим суб'єктам прав відповідно до цього Закону.

Водночас згідно з положеннями частини другої тієї ж статті суб'єкти авторського права, які не передали організаціям колективного управління повноважень на управління своїми правами, в тому числі щодо збирання винагороди, мають право вимагати від організацій колективного управління, які таку винагороду за використання їхніх творів і об'єктів суміжних прав зібрали, виплати цієї винагороди, а також вимагати вилучення своїх творів і об'єктів суміжних прав із дозволів на використання, які надаються організаціями колективного управління шляхом укладення договорів з особами, які використовують ці об'єкти.

Отже, надавши організаціям колективного управління можливість дозволяти використання об'єктів авторського права, які хоча й не перебувають в їх управлінні, але не вилучені з нього в установленому порядку, законодавець врахував специфіку діяльності суб'єктів господарювання, які здійснюють постійне використання великої кількості різноманітних об'єктів авторського права, завчасне визначення переліку яких (із встановленням правовласників та одержанням необхідного дозволу від кожного з них) є надмірно складним або взагалі неможливим (телерадіоорганізації; особи, що здійснюють ретрансляцію телерадіопрограм; власники закладів, де відбувається публічне виконання творів, тощо). Такий підхід водночас забезпечує дотримання прав суб'єктів авторського права - як щодо дозволу на використання творів, так і стосовно отримання винагороди - та дозволяє суб'єктам господарювання здійснювати використання необмеженого переліку творів без порушення майнових авторських прав, уклавши відповідний договір з однією організацією колективного управління.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суди попередніх інстанцій, з урахуванням презумпції правомірності правочину, дійшли заснованого на законі висновку про те, що Організація на підставі договору про управління майновими авторськими правами наділена повноваженнями на управління майновими правами суб'єкта авторського права - позивача у справі, зокрема щодо спірних музичних творів, та відповідно, правом на звернення з позовом до суду в інтересах позивача.

До майнових прав інтелектуальної власності на твір відповідно до статті 440 ЦК України відносяться: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Як передбачено статтею 1 Закону № 3792 виключним правом є майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Відповідно до частини третьої статті 15 Закону № 3792 виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, публічне виконання і публічне сповіщення творів.

Відповідно до приписів статті 1 Закону № 3792 публічне виконання - це подання за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім'ї або близьких знайомих цієї сім'ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час; публічне сповіщення (доведення до загального відома) - це передача за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав в ефір за допомогою радіохвиль (а також лазерних променів, гама-променів тощо), у тому числі з використанням супутників, чи передача на віддаль за допомогою проводів або будь-якого виду наземного чи підземного (підводного) кабелю (провідникового, оптоволоконного та інших видів) творів, виконань, будь-яких звуків і (або) зображень, їх записів у фонограмах і відеограмах, програм організацій мовлення тощо, коли зазначена передача може бути сприйнята необмеженою кількістю осіб у різних місцях, віддаленість яких від місця передачі є такою, що без зазначеної передачі зображення чи звуки не можуть бути сприйняті.

Як зазначено в пункті 41 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" використанням твору в силу статті 441 ЦК України вважається, серед іншого, його публічне використання різними способами, як-от публічний показ, публічне виконання - як у реальному часі ("наживо"), так і з допомогою технічних засобів, публічне сповіщення (радіо, телебачення), а також публічна демонстрація аудіовізуального твору (зі звуковим супроводом чи без такого) у місці, відкритому для публічного відвідування, або в іншому місці (приміщенні), де присутні особи, які не належать до кола однієї сім'ї чи близьких знайомих цієї сім'ї, - незалежно від того, чи сприймається твір публікою безпосередньо у місці його публічної демонстрації (публічного показу), чи в іншому місці одночасно з такою демонстрацією (показом). Відповідальність за публічне виконання твору (в тому числі при його виконанні в реальному часі - "наживо") несе фізична чи юридична особа, яка бере на себе ініціативу і відповідальність за проведення відповідного заходу.

За змістом статей 435, 440, 441, 443 ЦК України, статей 7, 15, 31-33 Закону: право на використання твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку; використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом).

Відповідно до пункту 3 статті 426 ЦК України використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

Згідно з частиною першою статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною першою статті 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відхиляючи подані позивачем докази на підтвердження публічного виконання спірних музичних творів відповідачем (акт фіксації, відеозапис, фіскальні чеки), апеляційний господарський суд, на відміну від місцевого господарського суду, не надав останнім оцінки в їх сукупності, не навів доказів відповідача на їх спростування.

Посилаючись на те, що Організацією не надано доказів того, за допомогою якого саме джерела (пристрою) відбувалося публічне виконання спірних музичних творів, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою посилання Організації на те, що таке використання здійснювалося за допомогою наявних у приміщенні технічних засобів, на підтвердження чого надано відповідний диск з фіксацією.

Апеляційним господарським судом не враховано, що використання музичних творів безпосередньо у публічному закладі (а не шляхом здійснення користувачем передачі таких творів в ефір чи по кабелях) є публічним виконанням.

Використання твору без дозволу суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, передбаченим пунктом "а" статті 50 Закону, за яке згідно з пунктом "г" частини другої статті 52 цього Закону передбачена можливість притягнення винної особи до відповідальності у вигляді сплати компенсації в розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат.

Суд першої інстанції у розгляді даної справи, на відміну від суду апеляційної інстанції: повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх поданими сторонами доказами, яким надав необхідну оцінку (у тому числі, наданим Організацією доказам в підтвердження факту публічного виконання спірних музичних творів відповідачем), з дотриманням наведених норм матеріального та процесуального права та з наведенням відповідного мотивування, встановивши факт неправомірного використання Підприємцем музичних творів, шляхом здійснення їх публічного виконання без дозволу правовласника, врахувавши фактичні обставини порушення та виходячи з принципів справедливості, добросовісності, розумності - дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача компенсації на користь позивача у заявленому Організацією розмірі (у загальному розмірі 27 560,00 грн. за вчинене відповідачем порушення майнових авторських прав позивача, що становило 20 мінімальних заробітних плат станом на час прийняття рішення у справі).

Враховуючи викладене, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення місцевого господарського суду слід залишити в силі.

Посилання скаржника на неправомірне поновлення судом апеляційної інстанції Підприємцю пропущеного строку подання апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду у справі Вищий господарський суд України відхиляє, у зв'язку з тим, що поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким останній користується, виходячи з поважності причин пропуску строку. Питання наявності підстав для задоволення заяви Підприємця про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги вирішено ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 16.08.2016 у відповідності до приписів частини другої статті 93 ГПК України.

У зв'язку з тим, що касаційна скарга підлягає задоволенню, постанова Одеського апеляційного господарського суду від 02.02.2017 - скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі, судовий збір у сумі 1461,60 грн. з касаційної скарги (120% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви) стягується з Підприємця на користь Організації, якою сплачено судовий збір з касаційної скарги.

Керуючись статтями 49, 1115, 1117, 1119, 11110, 11111, 122 ГПК України Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю "УМИГ МЬЮЗІК" задовольнити.

2. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 02.02.2017 у справі № 916/4856/15 скасувати.

3. Рішення господарського суду Одеської області від 18.02.2016 у справі № 916/4856/15 залишити в силі.

4. Здійснити поворот виконання постанови Одеського апеляційного господарського суду від 02.02.2017 зі справи № 916/4856/15 у частині стягнення з приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 1339,80 грн. витрат зі сплати судового збору за апеляційний розгляд справи, - у разі подання названим Об'єднанням суду відповідних заяви та довідки.

5. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" 1461,60 грн. судового збору за подання касаційної скарги.

Видачу відповідного наказу доручити господарському суду Одеської області.

Суддя В. Палій

Суддя Б. Львов

Суддя В. Селіваненко