РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2017Справа №910/22356/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Іллічівська"

про відшкодування матеріальної шкоди 50 000,00 грн.

Суддя Якименко М.М

Представники сторін:

від позивача: не з'явилися;

від відповідача: Хомалах Л.М. - за довіреністю №03 від 26.01.2017 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Страхова компанія "Універсальна" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Іллічівська" про відшкодування матеріальної шкоди 50 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну ТОВ «ОТП Лізинг» (яке є страхувальником позивача) завдано матеріальної шкоди страхувальником відповідача, яка відшкодована позивачем в якості страхового відшкодування. У зв'язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача 50 000,00 грн. - матеріального збитку, 1 378,00 грн. - судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2016 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 18.01.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2017 року відкладено розгляд справи на 07.02.2017 року.

В судовому засіданні 07.02.2017 року оголошено перерву до 21.02.2017 року.

20.02.2017 року через канцелярію Господарського суду міста Києва представник відповідача подав відзив на позовну заву.

В судове засідання 22.02.2017 року представник позивача не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 21.02.2017 року представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд в їх задоволені відмовити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 21.02.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

31.07.2015 року між ТОВ «ОТП Лізинг» (далі по тексту - страхувальник) та Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Універсальна» (далі по тексту - страховик, позивач) укладено Генеральний Договір №3001/294/022000 (далі за текстом - Договір), за умовами якого застраховано транспортний засіб марки «Хюндай», державний номер НОМЕР_1 (далі по тексту - застрахований транспортний засіб).

Відповідно до Договору страхування страховик повинен відшкодовувати шкоду, що трапилась в результаті страхового випадку, а саме: пошкодження, втрата або знищення транспортного засобу або додаткового обладнання внаслідок ДТП - дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу.

З матеріалів справи слідує, що 11.04.2016 року о 13 год. 00 хв., водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_2 рухаючись по вулиці Героїв Дніпра в м. Києві не переконався перед початком руху в безпечності свого маневру, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілями марки «Форд Фокус» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_3, «Форд Мондео» д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_4, «Хюндай Елантра» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_5, «Мерседес Бенс» д.н.з. НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_6, що призвело до пошкодження застрахованому транспортному засобу.

Відповідно до Страхового акту №22313/1 від вартість матеріального збитку, завданого застрахованому транспортному засобу склала 53 755,36 грн. (копія страхового акту в матеріалах справи).

У зв'язку зі зверненням страхувальника до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу (копія заяви в матеріалах справи), позивачем було визнано вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком, про що складено відповідний страховий акт, видано наказ на здійснення виплати страхового відшкодування страхувальникові (зазначені документи містяться в матеріалах справи) у розмірі 53 755,36 грн.

Відповідно до ст. 22, 1166 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті її цивільного права, має право на їх відшкодування. Шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, і звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Договір укладений між позивачем та страхувальником за своєю правовою природою є договором страхування. Правовідносини щодо страхування регулюються нормами Цивільного кодексу України, зокрема, главою 67 ЦК України.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Майнова шкода, завдана страхувальникові позивача була відшкодована позивачем відповідно до умов Договору, однак постановою Оболонського районного суду міста Києва (суддя Короткова О.С.) від 03.06.2016 року справа №756/5410/16-п винним у ДТП визнано ОСОБА_2

Відповідно до єдиної централізованої бази даних МТСБУ цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» (далі по тексту - ПрАТ «СК «Іллічівське») відповідно до Полісу серія АЕ №3615714, що в свою чергу є підставою для відшкодування завданої майнової шкоди відповідачем.

Згідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У відповідності до вимог ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Судом встановлено, що страховик (позивач) виконав своє грошове зобов'язання та сплатив страхове відшкодування в розмірі 53 755,36 грн., що підтверджується платіжним дорученнями №102935 від 05.05.2016 року на суму 53 755,36 грн. (належним чином завірена копія платіжного доручення міститься в матеріалах справи).

Відповідно до Полісу АЕ №3615714 ліміт відповідальності ПрАТ «СК «Іллічівське»: за шкоду по життю та здоров'ю 100 000,00 грн., за шкоду по майну 50 000,00 грн., франшиза 0,00 грн.

Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (ст. 9 Закону України «Про страхування»).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

17.11.2004 року Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією здійснена реєстрація Відповідача як юридичної особи, а саме - як товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Іллічівська». (Копія свідоцтва про державну реєстрацію міститься в матеріалах справи).

27.01.2005 року Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг видала відповідачу ліцензію на страхову діяльність у формі добровільного страхування життя. (Копія ліцензії міститься в матеріалах справи).

Відповідно до частини 2 ст. 38 закону України «Про страхування» страховики, які отримали ліцензію на страхування життя, не мають права займатися іншими видами страхування. Окрім того, остання частина ст. 6 закону України «Про страхування» визначає, що страховики мають право займатися тільки тими видами добровільного страхування, які визначені в ліцензії.

Таким чином, із дня отримання ліцензії Відповідач укладає лише договори страхування життя та не має права, згідно чинного законодавства, укладати договори страхування цивільно-правової відповідальності власників автомобілів. Отже, Відповідач жодних договорів цивільно-правової відповідальності власників автомобілів не укладав і не міг укладати, в тому числі і договір страхування який оформлений Полісом АЕ 3615714, на який посилається позивач в своєму позові, а тому ТзДВ «СК «Іллічівське» є неналежним відповідачем за даним Позовом.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Таким чином, за результатами розгляду справи суд прийшов до висновку що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 24.03.2017 року.