ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.03.2017 Справа №905/3398/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

при помічнику судді Сотір Ю.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Слов'янськ Донецької області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,

до відповідача, Управління державної казначейської служби України у м.Слов'янську Донецької області, м.Слов'янськ Донецької області, ,

про стягнення коштів в сумі 18520,88 грн. та в сумі 17458,07 грн., -

за участю уповноважених представників:

від позивача: ОСОБА_1 - особисто;

ОСОБА_2 - за довіреністю;

від відповідача: Смирнов О.В. - за довіреністю,

від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м.Харків: Зучек Є.Н. - за довіреністю;

Згідно ст.77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошувалась перерва з 14.02.2017р. по 15.03.2017р.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, м.Слов'янськ звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою №б/н від 28.11.2016р. до відповідача-1 Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м.Харків, відповідача-2 Управління державної казначейської служби України у м.Слов'янську Донецької області, м.Слов'янськ Донецької області, про стягнення з відповідача-1 коштів в сумі 18520,88 грн., з відповідача-2 коштів в сумі 17458,07грн.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/3398/16 визначено суддю Осадчу А.М.

Ухвалою суду від 05.12.2016р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/3398/16.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачами 1, 2 безпідставно набута орендна плата за період з 14.04.2014р. по 31.03.2015р. за договором оренди №2344/2005р. від 26.12.2005р. через набрання чинності 15.10.2014р. Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

На підтвердження викладених обставин позивачем надано розрахунок позовних вимог, а також у копіях: виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 19.11.2015р. щодо позивача, договір оренди №2344/2005р. від 26.12.2005р. разом із додатками №1 від 26.12.2005р. «Акт приймання-передачі», №2 від 26.12.2005р. «Розрахунок орендної плати за оренду державного майна - нежитлових вбудованих приміщень загальною площею 375,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 від 01.06.2007р. «Розрахунок орендної плати за оренду державного майна - нежитлових вбудованих приміщень загальною площею 375,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 від 18.01.2011р. «Розрахунок плати за перший (базовий) місяць оренди державного нерухомого майна», №5 від 13.12.2013р. «Розрахунок плати за перший (базовий) місяць оренди державного нерухомого майна», №6 від 13.10.2013р. «Розрахунок плати за перший (базовий) місяць оренди державного нерухомого майна», додатковими угодами №1 від 01.06.2007р., №3 від 15.03.2010р., договорами №4 від 23.02.2011р., №5 від 18.01.2013р., №6 від 13.12.2013р., актом приймання-передачі нежитлового приміщення №б/н від 20.09.2013р., актом приймання-передачі орендованого майна №б/н від 01.04.2015р. до нього; заява №б/н від 01.04.2015р., рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, датоване 07.04.2015р., фіскальні чеки ДД УДППЗ «Укрпошта» ЦПЗ №11 №б/н від 04.04.2015р., висновок Донецької торгово-промислової палати №2422/12.12-03 від 30.09.2014р., лист Донецької торгово-промислової палати №2719/12.12-03 від 26.11.2014р., акт звіряння взаємних розрахунків №б/н від 08.01.2014р., стан надходження орендної плати по договору оренди №2344/2005р. від 26.12.2005р. станом на 25.02.2014р., станом на 23.07.2015р., платіжні доручення №534 від 13.03.2014р., №564 від 14.04.2014р., №592 від 12.05.2014р., №607 від 22.05.2014р., №648 від 15.09.2014р., №781 від 30.12.2014р., №786 від 30.12.2014р., №798 від 19.01.2015р., №812 від 22.01.2015р., №833 від 16.02.2015р., №857 від 26.02.2015р., №865 від 19.03.2015р., №876 від 25.03.2015р., №903 від 16.04.2015р.,№908 від 17.04.2015р., рахунки №19 від 14.05.2014р., №33 від 11.09.2014р., №3 від 20.01.2015р., №4 від 18.02.2015р., №9 від 12.03.2015р., №15 від 14.04.2015р., розрахунки орендної плати за серпень 2014р., за грудень 2014р., за січень 2015р., за лютий 2015р., за березень 2015р., перерахунок орендної плати за грудень 2014р., заяви Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 №45 від 14.11.2014р., №47 від 14.11.2014р., №23 від 10.08.2015р. «Щодо оренди», №28 від 02.10.2015р. на №20-06-05-04687 від 14.09.2015р. «Щодо заборгованості», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, фіскальний чек №б/н від 21.08.2015р., листи Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області №20-06-05-10062 від 26.11.2014р. «Щодо договору оренди», №20-06-05-03505 від 28.07.2015р. «Щодо заборгованості», №20-06-05-04687 від 14.09.2015р. «Щодо орендної плати», ухвала господарського суду Донецької області від 24.11.2015р. по справі №905/3194/15, пенсійне посвідчення № від 11.02.2014р.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.11, 177, 509, 1212 Цивільного кодексу України, ст.ст.1, 54, 56, 57 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.1, 7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», розпорядження Кабінету Міністрів України №1275-р від 02.12.2015р.

19.12.2016р. від позивача через канцелярію суду надійшли копії заяв №51 від 08.12.2016р., №52 від 08.12.2016р., оригінали актів опису вкладень до цінних листів, датовані 09.12.2016р., фіскальних чеків №б/н від 09.12.2016р.

20.12.2016р. відповідачем 1 надано відзив №б/н б/д на позовну заяву з додатками, за змістом якого проти задоволення позову щодо нього заперечує та вказує на те, що приймаючи до уваги чинність договору оренди №2344/2005р. від 26.12.2005р., порядок надходження до державного бюджету, стаття 1212 Цивільного кодексу України не регулює спірні відносини між сторонами; зазначає, що позивач самостійно за власним волевиявленням сплачував орендну плату; зауважує, що спеціальною нормою, яка регулює повернення коштів з державного бюджету є «Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного бюджету та місцевих бюджетів», затверджений наказом Міністерства фінансів України №787 від 03.09.2013р., також вказує, що здійснення операції з коштами бюджетів є одним з основних завдань Казначейства України, грошові кошти, а саме: орендна плата за договором оренди йде не орендодавцю - державному органу приватизації, а до державного бюджету, окрім того розрахунково-касове обслуговування операцій з коштами бюджетів здійснюється Державною казначейською службою України в силу приписів чинних нормативних актів України; зазначив, що Казначейство України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи; за таких умов, вважає правові підстави для перерахування та повернення коштів з Державного бюджету України позивачем не доведено.

03.01.2017р. через канцелярію суду від позивача надійшли письмові пояснення на відзив відповідача-1, у якому зазначено, що положення ст.1212 Цивільного кодексу України застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Таким чином, ст.1212 Цивільного кодексу України підлягає застосуванню, не зважаючи на те, чи було майно безпідставно отримано особою за її вини чи без такої; наполягає на тому, що підстава, на якій була сплачена спірна сума, скасована в силу ст.7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»; вказано, що відповідач 1 є належним відповідачем, оскільки саме з ним був укладений договір, а також на вказаний ним у договорі рахунок сплачувались кошти; одночасно, вважає не визначеним чинним законодавством, поряд із договором оренди №2344/2005 від 26.12.2005р., порядок повернення сплаченої орендної плати, що була згодом скасована на території, на якій проводилась антитерористична операція; у частині застосування ст.1212 Цивільного кодексу України навів висновки Верховного Суду України у справі №6-122цс14 та у постанові від 02.10.2013р. у справі №6-88цс13.

05.01.2017р. від відповідача 1 вдруге отримано відзив №10-07-00013 від 03.01.2017р. на позовну заяву, у якому, у доповнення раніше викладених доводів, свідчить, що жодних платіжних доручень, які б підтверджували справляння орендної плати на його рахунок позивачем не надано; наполягає на тому, що належним відповідачем у справі є Управління державної казначейської служби України у м.Слов'янську Донецької області; вважає спірні відносини такими, що не стосуються питань відповідальності, як наслідок - наявності правопорушень з боку позивача за договором оренди, спір виник навколо виконаного позивачем зобов'язання.

10.01.2017р. відповідачем 1 надано клопотання №б/н від 10.01.2017р., яким до матеріалів справи долучено у копіях: лист Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області №20-05-06991 від 27.12.2016р. на адресу ФОП ОСОБА_1 «Щодо оренди», наказ Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області №00374 від 15.04.2015р. «Про припинення договору оренди», акт приймання-передачі орендованого майна від 01.04.2015р. по договору оренди №2344/2005 від 26.12.2005р. та договору №6 про внесення змін.

24.01.2017р. через канцелярію суду від відповідача-2 із супровідним листом №07-18/86 від 19.01.2017р. надійшов відзив на позовну заяву, у якому із правовою позицією позивача не погоджується з наступних підстав: посилання на ст.7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», якою скасовано оренду плату, у спірному випадку, вважає невірним, оскільки таке скасування стосується тих об'єктів, що розташовані на території населених пунктів де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення і до яких не належить місто Слов'янськ; висновок Донецької торгово-промислової палати №2422/12.12.-03 від 30.09.2014р. не звільняє від сплати і нарахування орендної плати; просить відмовити у задоволенні вимог у повному обсязі.

Також, 24.01.2017р. від представника відповідача 2 отримано клопотання №07-18/87 від 19.01.2017р. про розгляд справи без участі представника.

Виходячи зі змісту ухвали господарського суду Донецької області від 26.01.2017р., означене звернення залишено судом без задоволення.

24.01.2017р. через канцелярію суду від позивача отримано заяву про уточнення позовних вимог №б/н від 19.01.2017р. з доказами її направлення відповідачам, якою позовні вимоги визначено у наступному: стягнути з державного бюджету на мою користь, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (84100, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), кошти в сумі 18 520,88 грн.; стягнути з Управління державної казначейської служби України у м.Слов'янську Донецької області (84100, Донецька область, м.Слов'янськ, вул.Центральна (Карла Маркса), 3, ) кошти в сумі 17 458,07 грн.

26.01.2017р. від позивача отримано заперечення №б/н від 26.01.2017р. на відзив відповідача-2, відповідно до яких вважає, на підставі ст.58 Конституції України, Закон України «Про тимчасові заходи на проведення антитерористичної операції» в редакції Закону України №1365-VIII від 17.05.2016р. та Розпорядження КМУ №1085-р від 07.11.2014р. такими, що не поширюються на спірні правовідносини, у розглядуваному випадку слід керуватись згаданим Законом України у редакції, що діяв на момент спірних відносин та розпорядженням Кабінету Міністрів України №1275-р від 02.12.2015р., який був прийнято на виконання абзацу 3 п.5 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на проведення антитерористичної операції».

26.01.2017р. через канцелярію суду від відповідача-1 надійшли пояснення №б/н від 26.01.2017р., у яких міститься свідчення про припинення дії договору оренди №2344/2005 від 26.12.2005р. з 01.04.2015р. та опис подій, що передували цьому. До пояснень додано акт звірки взаєморозрахунків орендної плати по договору №2344/2005 від 26.12.20005р. (додаткова угода від 18.01.2013р. №5) станом на 18.01.2017р., копія листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області №20-05-00333 від 23.01.2017р. на адресу позивача із фіскальним чеком Харківської дирекції УДППЗ «Укрпошта» ВПЗ №57 від 23.01.2017р..

Одночасно 26.01.2017р. відповідачем 1 заявлено клопотання №б/н б/д у порядку ст.ст. 22,24 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 26.01.2017р. продовжено строк розгляду спору по справі №905/3398/16 на 15 днів по 17.02.2017р. в порядку ст.69 Господарського процесуального кодексу України, за наявності відповідного клопотання позивача.

13.02.2017р. згідно розпорядження в.о. керівника апарату господарського суду Донецької області №01-02/112 від 13.02.2017р. та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2017р., у зв'язку із закінченням повноважень судді Осадчої А.М. змінено склад суду та призначено для розгляду справи №905/3398/16 суддю Кротінову О.В.,

Справу №905/3398/16 прийнято новим складом суду, про що відображено у протоколі судового засідання від 14.02.2017р.

14.02.2017р. відповідачем 2 через канцелярію господарського суду Донецької області подано пояснення б/н б/д на позовну заяву ОСОБА_1 до Управління державної казначейської служби України у м.Слов'янську Донецької області, Держави Україна, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, про стягнення коштів, у яких свідчить про недоречність посилань позивача на ст.1212 Цивільного кодексу України, орендна плата сплачена на підставі чинного договору оренди в відповідності до законодавства України, спірні кошти перебувають у законному володінні. Окрім того, законодавством не передбачено повернення коштів, сплачених на законних підставах; вважає відсутніми підстави скасування орендної плати для позивача у відповідності до Закону України «Про тимчасові заходи …»; зазначено, що відносно визначення територіального органу казначейства, який є розпорядником коштів, що передані до Державного бюджету України в якості оплати за договором оренди пояснює, що відповідно до пп.10 п.3 ст.29 Бюджетного кодексу України 50% орендної плати за користування іншим майном, що належить бюджетним установам, які утримуються за рахунок державного бюджету віднесено до надходжень спеціального фонду Державного бюджету України; вказано, що положенням про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою кабінету Міністрів України №215 від 15.04.2015р. визначено, що Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів, Казначейство є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в Казначействі і банках. Отже, Казначейство та його територіальні органи не є розпорядниками коштами доходів бюджету, стягнення здійснюється з Державного бюджету України за бюджетною програмою, спрямованою на виконання судових рішень. Управлінням не заперечується факт надходження платежів, зазначених у заяві позивача.

До пояснень додано копію листа Управління державної казначейської служби України у м.Слов'янську Донецької області №06 - 16/2258 від 27.12.2016р. «Про надання відповіді» на адресу ОСОБА_1.

Представники позивача у судовому засіданні 14.02.2017р. підтримали позовні вимоги до Управління державної казначейської служби України у м.Слов'янську Донецької області, як: стягнути з державного бюджету на мою користь, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (84100, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), кошти в сумі 18 520,88 грн.; стягнути з Управління державної казначейської служби України у м.Слов'янську Донецької області (84100, Донецька область, м.Слов'янськ, вул.Центральна (Карла Маркса), 3, ) кошти в сумі 17 458,07 грн.

У судовому засіданні 15.03.2017р. представники позивача підтримали свої вимоги до відповідача 2 про стягнення коштів в сумі 35978,95 грн., розмежування означеної суми у заяві б/н від 19.01.2017р. про уточнення позовних вимог пояснили як порядок розподілу орендної плати за договором: 50% - до державного бюджету та 50% - балансоутримувачу - Управління державної казначейської служби України у м.Слов'янську Донецької області, надано суду згоду на заміну відповідача у справі, у якій просить вважати єдиним відповідачем у справі №905/3398/16 Управління державної казначейської служби України у м.Слов'янську Донецької області.

Представник Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області у судовому засіданні 15.03.2017р. зазначив, що є неналежним відповідачем по справі, наполягав на задоволенні клопотання позивача про здійснення заміни неналежного відповідача; через канцелярію надав клопотання б/н б/д, яким до матеріалів справи долучено копію рішення господарського суду Донецької області від 31.01.2017р. у справі №905/3397/16

Представник відповідача 2 у судовому засіданні 15.03.2017р. заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, проти заміни відповідача 1 належним відповідачем - Управлінням державної казначейської служби України у м.Слов'янську Донецької області заперечував, оскільки останнє не відповідає за зобов'язаннями Держбюджету, ті кошти, що були перераховані балансоутримувачу, зараховувались на спеціальний рахунок Управління державної казначейської служби України у м.Слов'янську Донецької області, інша частина сплачених коштів зараховувалась безпосередньо до Держбюджету; відповідачем за зобов'язаннями з відшкодування коштів, що зараховані безпосередньо до Держбюджету в сумі 18520,88 грн., має бути саме держава Україна за представництва Управління державної казначейської служби України у м. Слов'янську Донецької області.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 15.03.2017р., керуючись ст.24 Господарського процесуального кодексу України, судом замінено первісного відповідача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м.Харків, належним відповідачем - Управлінням державної казначейської служби України у м. Слов'янську Донецької області.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, щодо наступного.

За змістом п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення", розгляд справи при введенні суддів до складу суду слід починати спочатку.

Беручи до уваги надходження заяви №б/н від 19.01.2017р. до початку розгляду справи по суті новим складом суду, а також визначені позивачем позовні вимоги у судових засіданнях 14.02.2017р. та 15.03.2017р., поряд із процесуальними діями вчиненими у порядку ст.24 Господарського процесуального кодексу України, позовними вимогами до відповідача, що розглядаються у межах справи №905/3398/16, є стягнення з державного бюджету на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (84100, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) коштів в сумі 18 520,88 грн.; стягнення з Управління державної казначейської служби України у м.Слов'янську Донецької області (84100, Донецька область, м.Слов'янськ, вул.Центральна (Карла Маркса), 3, ) коштів в сумі 17 458,07 грн., що становлять суму орендної плати у загальному розмірі 35 978,95 грн., сплаченої позивачем за період з 14.04.2014р. по 31.03.2015р., з урахуванням переплати 48,88 грн.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Як свідчать матеріали справи, 26.12.2005р. між Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по Донецькій області (Орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (Орендар) укладено договір оренди №2344/2005р., за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне майно (майно) - нежитлове приміщення загальною площею 175,3кв.м., яке розташоване за адресою: м.Слов'янськ, вул.Генерала Батюка, 25, що знаходиться на балансі управління Державної казначейської служби України у м.Слов'янськ Донецької області, вартість майна визначена згідно зі звітом про оцінку на 30.09.2012р. і становить за незалежною оцінкою - 218315,39 грн. (п.1.1 договору у редакції договору №6 від 13.12.2013р. до нього).

Відповідно до п.2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акта приймання - передачі майна.

Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається держава, а Орендар користується ним протягом строку оренди (п.2.2 договору).

За визначеннями п.2.4 договору оренди, у разі припинення цього договору майно повертається Орендарем Балансоутримувачу або юридичній особі, яку визначає Орендодавець. Майно вважається повернутим Орендарем з моменту підписання сторонами, зазначеними у цьому пункті, акта приймання-передачі.

Договором №5 від 18.01.2013р. про внесення змін до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №2344/2005 від 26.12.2005р., найменування Балансоутримувача викладено у наступній редакції: «Управління державної казначейської служби України у м.Слов'янську Донецької області».

Пунктом 3.1 договору, у редакції договору №6 від 13.12.2013р. до нього, встановлено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (серпень 2005р.) - 1021,88 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством. Орендна плата за перший місяць оренди - грудень визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за вересень, жовтень, листопад, грудень.

З 01.12.2012р. орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995р. (зі змінами) і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку листопад 2012р. - 4836,55 грн. Орендна плата з грудня 2012р. щомісяця корегується на індекс інфляції, встановлений Держаною службою статистики України.

З 21.09.2013р. орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995р. (зі змінами) і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку серпень 2013р. - 3258,36 грн. Орендна плата з вересня 2013р. щомісяця корегується на індекс інфляції, встановлений Держаною службою статистики України.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п.3.2 договору).

Орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 50% та 50% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітнім відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж. (п.3.3 договору у редакції договору №5 від 18.01.2013р. до нього).

Пунктом 3.6 договору визначено, що наднормативна сума орендної плати, що надійшла до бюджету, підлягає в установленому порядку поверненню Орендарю або заліку в рахунок наступних платежів.

За умовами вказаного договору Орендар, зокрема, зобов'язався своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату - щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним місяцем, з урахуванням індексу інфляції, компенсувати експлуатаційні витрати та витрати на утримання майна у тому числі податку на землю, незалежно від наслідків господарської діяльності (п.5.2 договору у редакції договору №5 від 18.01.2013р. до нього); щомісяця до 15 числа надавати Орендодавцеві та Балансоутримувачу інформацію про перерахування орендної плати за попередній місяць (копію платіжного доручення з відміткою обслуговуючого банку про перерахування орендної плати до Державного бюджету України та на розрахунковий рахунок Балансоутримувача), щоквартально до 10 числа проводити звірку взаєморозрахунків по орендних платежах і оформляти відповідні акти звірки (п.5.6 договору у редакції договору №5 від 18.01.2013р. до нього); у разі припинення або розірвання Договору повернути балансоутримувачу або юридичній особі, вказаної Орендодавцем, орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати балансоутримувачу збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря (п.5.7 договору).

Договір укладений строком на 360 днів, що діє з 26.12.2005р. до 21.12.2006р. (п.10.1 договору).

Відповідно до п.15 договору №5 від 18.01.2013р. до договору №2344/2005р. від 26.12.2005р., враховуючи лист Державної казначейської служби України №22/1-08/1/871-15043 від 17.10.2012р. та заяви орендаря від 12.09.2012р. сторони дійшли до взаємної згоди продовжити строк дії договору до 25.11.2015р.

Відповідно до акту приймання - передачі нежитлового приміщення від 20.09.2013р. до договору оренди №2344/2005 від 26.12.2005р., який підписаний між відповідачем та позивачем, Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 передано у користування приміщення загальною площею 175,3м.кв., які розташовані за адресою; АДРЕСА_5

01.04.2015р. між позивачем та відповідачем підписано акт приймання - передачі орендованого майна за договором оренди №2344/2005 від 26.12.2005р. та договору №6 про внесення змін, відповідно до якого позивач передає, а Управління державної казначейської служби України у м.Слов'янську Донецької області приймає обумовлений вище об'єкт оренди, що знаходиться на балансі останнього.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, відповідно до приписів частини 1 ст.12 Цивільного кодексу України.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, згідно вимог передбачених ст.13 Цивільного кодексу України.

Згідно з положеннями ст.14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною першою статті 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

В силу вимог передбачених ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Згідно з положеннями статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права (ч.1 ст.761 Цивільного кодексу України).

За приписами частини другої статті 762 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 285 Господарського кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

При цьому, частиною 2 ст.9 Цивільного кодексу України передбачено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

На спірні правовідношення поширюються дії спеціального закону, а саме Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до вимог передбачених статтями 2, 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" правовою підставою користування майном є договір оренди.

Статтею 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що істотною умовою договору є - орендна плата.

Відповідно до приписів ст.12 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору.

Приписами частини 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено обов'язки орендаря, де зазначено, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно вимог передбачених статтею 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" зазначено, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно до вимог передбачених статтею 632 Цивільного кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Частиною п'ятою статті 762 Цивільного кодексу України встановлено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Зазначеній нормі повністю відповідають приписи пункту 3.3 договору, у відповідності до якого позивач повинен був сплачувати до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 50% та 50% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітнім відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

На виконання умов договору оренди, позивач в рахунок сплати орендної плати за квітень 2014р. - березень 2015р. перерахував орендну плату на розрахункові рахунки Управління державної казначейської служби у м.Слов'янську Донецької області на загальну суму 37 446,22 грн., що підтверджується наявними у справі копіями платіжних доручень:

№592 від 12.05.2014р. на суму 1800,00грн., №786 від 30.12.2014р. на суму 7 634,12грн., №798 від 19.01.2015р. на суму 2 056,81 грн., №857 від 26.02.2015р. на суму 2120,57 грн., №865 від 19.03.2015р. на суму 2 232,96грн., №908 від 17.04.2015р. на суму 3387,13 грн. (рахунок №0075);

№607 від 22.05.2014р. на суму 1 745,90 грн., №648 від 15.09.2014р. на суму 1852,39грн., №781 від 30.12.2014р. на суму 5 846,89грн., №812 від 22.01.2015р. на суму 1994,90грн., №833 від 16.02.2015р. на суму 2 120,57грн., №876 від 25.03.2015р. на суму 2186,31 грн., №903 від 16.04.2015р. на суму 2467,67 грн. (рахунок №0727).

Відповідачем не заперечується факт надходження зазначених платежів.

Разом з тим, 14.10.2014р. набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Згідно преамбули цього нормативного акту Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Статтею 7 зазначеного Закону визначено скасувати на період проведення антитерористичної операції орендну плату за користування державним та комунальним майном суб'єктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

У статті 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" законодавець зазначив, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року №405/2014.

Як свідчать фактичні обставини справи, періодом, за який відповідачем вносилась орендна плата на підставі договору №2344/2005 від 26.12.2005р. (з урахуванням змін та доповнень) є, зокрема, у межах розглядуваних спірних правовідносин, квітень 2014р.-березень 2015р.

Беручи до уваги визначення Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", означений проміжок часу, починаючи з 14.04.2014р., є періодом проведення антитерористичної операції.

Виходячи зі змісту договору, в оренду передано нерухоме державне майно.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що міститься у матеріалах справи, діяльністю позивача є роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах.

Як свідчить п.1.1 договору оренди майно - нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_5, передається в оренду з метою розміщення магазину по продажу меблі (промислова група товарів).

Відтак, слідує висновок про здійснення Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 господарської діяльності у м.Слов'янськ.

Прийняттям розпорядження №1053-р від 30.10.2014 Кабінет Міністрів України виконав покладений на нього обов'язок та опосередковано (за територіальною ознакою) встановив коло суб'єктів, яким, зокрема, Законом України №1669-VI від 02.09.2014р. забезпечено підтримку відповідним суб'єктам означеного спеціального акту, з огляду на приписи ч.2 ст.52 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" №794-VII від 27.02.2014р.

Між тим, дію цього розпорядження зупинено згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 1079-р.

Оскільки ані Закон України №1669-VI від 02.09.2014, ані Закон України "Про Кабінет Міністрів України" №794-VII від 27.02.2014р. не передбачають можливості (повноважень) Кабінету Міністрів України шляхом прийняття організаційно-розпорядчого акту (яким є розпорядження згідно із ч.3 ст.49 Закону України №794-VII від 27.02.2014) скасування або обмеження у інший спосіб встановленого законами України прав, остільки подальше прийняття Кабінетом Міністрів України розпорядження №1079-р від 05.11.2014 (незалежно від результатів його оскарження в межах адміністративного судочинства) про зупинення дії розпорядження №1053-р від 30.10.2014 жодною мірою не впливає на наявність і існування у визначеного на той момент належним чином кола суб'єктів, передбачених Законом №1669-VI від 02.09.2014р.

В силу ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.3 Закону України №794-VII від 27.02.2014 р. Кабінет Міністрів України, як орган державної виконавчої влади може здійснювати свої повноваження виключно у визначених Конституцією та законами України межах. При цьому, згідно із ч.1 ст.52 Закону України "Про Кабінет міністрів України" обов'язкові для виконання розпорядження Урядом видаються виключно на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України.

Як зазначалося вище, відсутні норми Конституції або Законів України, які б передбачали право Уряду шляхом прийняття розпоряджень невілювати (скасовувати або обмежувати) встановлені Законом України №1669-VI від 02.09.2014 спеціальні права, які на виконання цього Закону і у встановленому ним порядку були надані відповідному колу суб'єктів, тому у суду в силу вимог ст.8 Конституції України та ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України відсутні підстави для незастосування визначеного розпорядженням Кабінету міністірв україни №1053-р від 30.10.2014 Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція лише з мотивів подальшого прийняття розпорядження №1079-р від 05.11.2014.

Судом також враховується, що зупинення дії актів Уряду в силу п.15 ч.1 ст.106 Конституції України та ч.6 ст.49 Закону України "Про Кабінет міністрів України" може бути здійснено лише Президентом України.

Більш того, на даний час розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до положень якого, м.Слов'янськ Донецької області також віднесено до цих територій. В свою чергу, як зазначалося вище, період, впродовж якого орендарям державного та комунального майна на території, яка визначена Кабінетом Міністрів України згідно Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", скасовано орендну плату, визначений цим Законом і охоплює за його умовами спірний період незалежно від дати набрання чинності розпорядження №1275-р від 02.12.2015р.

Отже, позивачем проводиться підприємницька діяльність у м.Слов'янськ, яке віднесено до території проведення антитерористичної операції.

Таким чином, позивач є суб'єктом господарювання, який здійснює діяльність на території проведення антитерористичної операції у розумінні приписів Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції".

Отже, дія означеного нормативно-правового акту розповсюджується на спірні правовідносини та має пріоритетне застосування.

Спеціальність означених законодавчих приписів по відношенню до приведених вище норм відносно сплати орендної плати за користування державним майном зумовлена п.3 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" №1669-VI від 02.09.2014р.

Означений Закон відповідно до п.1 його Прикінцевих та перехідних положень набрав чинності з наступного дня після його опублікування, яке відбулося 14.10.2014р. у "Голосі України" №197 та за своєю сутністю в частині наведених вище норм скасовано орендну плату, як таку, за користування, зокрема, державним майном впродовж відповідного періоду (що розпочався з 14.04.2014р.), коло яких (орендарів - суб'єктів означеного спеціального права) визначається суб'єктами господарювання, що здійснюють свою діяльність на території населених пунктів, визначення переліку яких цим Законом доручено Кабінету Міністрів України (абз.3 п.5 ст.11 Закону).

Таким чином, означене, що за своєю суттю опосередковує гарантії підприємництва в умовах запровадженого особливого режиму антитерористичної операції встановлено і надано безпосередньо спеціальним Законом у відповідності до п.8 ст.92 Конституції України та в силу цієї ж норми Основного Закону не можуть бути скасовані інакше, ніж відповідним Законом або у встановленому таким Законом порядку. В свою чергу, Кабінет Міністрів України зобов'язаний на виконання Закону №1669-VI від 02.09.2014р. лише визначити коло суб'єктів застосування такої гарантії і це повноваження не може ототожнюватися із запровадження цього забезпечення або його зміною/скасуванням.

Відтак, враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що у зв'язку з тим, що позивач здійснював господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції в орендованому приміщенні, що належить до державної власності у місті Слов'янську, то до відносин з оренди державного майна на території проведення антитерористичної операції слід застосовувати положення ст.7 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (в редакції чинній з 14.04.2014р. по 31.03.2015р.).

Відповідач у своїх запереченнях зазначає, що відповідно до ст.7 Закону України перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються КМУ, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію. Відповідний Перелік затверджено Розпорядженням КМУ від 07.11.2014р. №1085 - р, м.Слов'янськ в цьому Переліку відсутнє.

Вказані доводи відповідача відхиляються судом, оскільки як судом встановлено вище, до спірних відносин слід застосовувати положення розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014р. №1053-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція" поряд із розпорядженням Кабінету Міністрів України №1275-р від 02.12.2015р. "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України".

З огляду на таке, відповідач не мав суб'єктивного права, як підстави, для отримання тимчасово скасованої орендної плати впродовж означеного спірного періоду.

Зважаючи на положення ст.1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від доведеності одночасної наявності таких елементів: захищуваного суб'єктивного права (інтересу) у позивача; порушення означеного ним права чи інтересу з боку відповідача; належність обраного способу захисту (його адекватність характеру правовідносин і здатність відновити порушені права чи інтереси, можливість до застосування за змістом діючого законодавства).

Так, позивач посилаючись на положення Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" №1669-VІІ від 02.09.2014р. в частині скасування орендної плати за користування державним майном, вважає, що сума орендної плати, яка була перерахована Управлянню державної казначейської служби України у м.Слов'янську донецької області в рахунок оплати до державного бюджету з 14.04.2014р. по 31.03.2015р. у розмірі 18 520,88 грн. та сума, яка була перерахована безпосередньо відповідачу, як балансоутримувачу, з 14.04.2014р. по 31.03.2015р у розмірі 17 458,07 грн. підлягає поверненню позивачу на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України.

Суд погоджується із доводами відповідача стосовно того, що дійсно укладений між сторонами договір, який є чинним на час виникнення спірних правовідносин, є належною у розумінні ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України та ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов'язків, зокрема, права Орендодавця на отримання орендних платежів, що безпосередньо закріплено і в ч.1 ст.283 Господарського кодексу України, ч.1 ст.762 Цивільного кодексу України та ст.18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Проте, в розглядуваному випадку пріоритетному застосуванню підлягає спеціальні норми Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", і в силу цього Закону, у період з 14.04.2014р. по 31.03.2015р., скасовано орендну плату, як таку, за користування державним майном для позивача, як суб'єкта господарювання, що здійснює діяльність на території проведення антитерористичної операції, а отже на час внесення спірних сум підстава для справляння орендної плати, так і підстава для набуття відповідачем цих коштів, є такою, що відсутня.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

За висновками постанови Верховного Суду України від 24.09.2014р. у справі №6-122цс14 зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

При цьому, загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 Цивільного Кодексу України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах №922/1136/13 від 14.10.2014 року, 23.03.2016, № 6-2978цс15.

Як свідчать фактичні обставини справи, сплата позивачем коштів у період з 14.04.2014р. по 31.03.2015р. має ознаки безпідставності такого виконання в силу спеціальних норм Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

З огляду на що, кошти, отримані як орендна плата за договором і набуті за відсутності суб'єктивного права для цього в силу закону, можуть бути витребувані у якості повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні згідно зі ст.1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення.

Враховуючи зазначене, суд відхиляє доводи відповідача у цій частині та визнає вимоги позивача на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України юридично вірними у межах спірних правовідносин.

Приведені висновки Верховного Суду України у повному своєму значенні, за висновками суду, не можуть бути покладені в основу вирішення спірного питання, адже розглядувані ними відносини у перелічених вище справах не є подібними, беручи до уваги встановлену безпідставність виконання та набуття грошових коштів в силу Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Відповідно до п.1. Положення про Державну казначейську службу України, затверджену указом Президента України №460/2011 від 13.04.2011р., Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Згідно з підп.5 п.4 Положення про Державну казначейську службу України безспірне списання коштів державного бюджету на підставі рішення суду здійснює Казначейство України.

Відповідно до пунктів 3, 4 Положення "Про Державну казначейську службу", затвердженим постановою кабінету Міністрів України №215 від 15.04.2015р. основним завданням Казначейства є реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Казначейство здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Відповідно до п.34 ст.29 Бюджетного кодексу України до доходів Державного бюджету України включаються надходження від орендної плати за користування цілісним майновим комплексом та іншим державним майном.

Як встановлено вище, пунктом 3.6 спірного договору (зі змінами) імперативно встановлено, що "орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувача у співвідношенні 50% та 50%..." з врахуванням умов Закону України "Про державний бюджет України", що відповідає приписам пункту 34 частини 2 статті 29 "Склад доходів Державного бюджету України" глави 5 "Доходи, видатки та кредитування державного бюджету України" розділу ІІ. "Державний бюджет України" Бюджетного кодексу України.

Так, до доходів загального фонду Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 1 частини другої статті 67-1 цього Кодексу) належать, зокрема, надходження від орендної плати за користування цілісним майновим комплексом та іншим державним майном (крім орендної плати, визначеної пунктом 10 частини третьої цієї статті та абзацом третім частини п'ятої статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна") (п.34 Бюджетного кодексу України).

Згідно з п.7 Положення про Державну казначейську службу України, затверджену указом Президента України №460/2011 від 13.04.2011р., Казначейство України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (у разі їх утворення).

Разом з цим, за змістом ч.2 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відтак, заперечення відповідача у цій частині судом відхилено.

Виходячи з розрахунку позивача, що не заперечується відповідачем, та його невірність не встановлена судом, за період з 14.04.2014р. по 31.03.2015р. Управлінням державної казначейської служби України у м.Слов'янську Донецької області отримано в рахунок державного бюджету суму у розмірі 18472,00 грн. та безпосередньо відповідачем, як балансоутримувачем, у розмірі 17458,07 грн.

Сума у розмірі 48,88 грн. є сумою переплати, сплаченою на підставі договору, за період на який не розповсюджуються норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», а відтак набуті за наявності достатніх правових підстав, що не скасовані в силу закону, та підпадають під регулювання п.3.6 договору оренди №2344/2005р. від 26.12.2005р. та Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного бюджету та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №787 03.09.2013р. З огляду на що, таке виключає підстави для застосування ст.1212 Цивільного кодексу України у межах розглядуваних правовідносин у цій частині.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст.32-36 Господарського процесуального кодексу України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Беручи до уваги викладене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції на момент подання позову) передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Для звернення до господарського суду: з позовною заявою майнового характеру судовий збір встановлюється у розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (1378,00 грн.) та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати (206700,00 грн.).

Позивач звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою майнового характеру, загальну сума позовних вимог складає 35978,95грн. Отже, відповідно до приписів ст.4 Закону України "Про судовий" останній мав сплатити судовий збір у розмірі 1378,00грн.

Відповідно до п.4.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору, у разі задоволення позову повністю або частково судовий збір стягується з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам) в доход державного бюджету України, якщо відповідач не звільнений від сплати цього збору.

Оскільки позивач, на користь якого ухвалене судове рішення, є інвалідом другої групи, якого в установленому законом порядку звільнено від сплати судового збору при зверненні з позовом до суду, тому відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України при постановленні рішення, судові витрати підлягають стягненню у розмірі 1376,13 грн. пропорційно задоволеним вимогам з відповідача на користь державного бюджету.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1, 2, 4-2, 4-3, 22, 28, 32-38, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Слов'янськ Донецької області, до Управління державної казначейської служби України у м.Слов'янську Донецької області, м.Слов'янськ Донецької області, про стягнення коштів в сумі 18520,88 грн. та в сумі 17458,07 грн., задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного бюджету України в особі Управління державної казначейської служби України у м.Слов'янську Донецької області (84122, Донецька область, м.Слов'янськ, вул.Центральна, б.3-А, , банківські реквізити не вказано) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (84122, АДРЕСА_2, поштова адреса: АДРЕСА_6, ідентифікаційний код НОМЕР_1, банківські реквізити не вказано) кошти у розмірі 18472,00 грн.

3. Стягнути з Управління державної казначейської служби України у м.Слов'янську Донецької області (84122, Донецька область, м.Слов'янськ, вул.Центральна, б.3-А, , банківські реквізити не вказано) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (84122, АДРЕСА_2, поштова адреса: АДРЕСА_6, ідентифікаційний код НОМЕР_1, банківські реквізити не вказано) кошти у розмірі 17458,07 грн.

4. Стягнути з Управління державної казначейської служби України у м.Слов'янську Донецької області (84122, Донецька область, м.Слов'янськ, вул.Центральна, б.3-А, , банківські реквізити не вказано) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі у розмірі 1376,13грн.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

6. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

7. В судовому засіданні 15.03.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

8. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

9. Повний текст рішення складено та підписано 20.03.2017р.

Суддя О.В. Кротінова