ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 року Справа № 915/468/16

Позивач: Приватне підприємство Брайловський, 65058, м.Одеса, пр.-т. Шевченко, 29-А, кв.14

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю Техноторг-Лізинг, 54025, м.Миколаїв, пр.-т. Г.Сталінграду,113/1

Про: визнання договору недійсним.

Суддя Смородінова О.Г.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю № 1 від 25.11.2016;

від відповідача: ОСОБА_2, за довіреністю від 07.09.2016.

Суть спору:

Позивач 19.04.2016 року звернувся до господарського суду з позовом визнати недійсним п. 2.1.4 договору фінансового лізингу № 1053 від 25.07.2014р., укладений між Приватним підприємством «Брайловський» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Лізинг».

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі умов договору фінансового лізингу № 1053 від 25.07.2014р.; листа Приватного підприємства «Брайловський» б/н та дати; акту прийому-передачі № 1053-1 від 22.08.2014р.; платіжних доручень: №199 від 18.08.2014р., №200 від 18.08.2014р., №3 від 08.10.2014р.; додатку №1 до договору (у новій редакції); норм ст.ст. 2,1,6,16 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.ст. 691, 632(ч.2), 762(ч.1), 203(ч.1), 215(ч.3, ч.1), 15, 16 Цивільного кодексу України, ст.ст. 207, 20 Господарського кодексу України та мотивовані тим, що платіж, передбачений п. 2.1.4 договору не є жодним з видів(складових) лізингових платежів, передбачених у ч.2 ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг». Позивач вважає, що платіж, передбачений п.2.1.4 договору порушує його майнові права та інтереси, так як його зобовязано сплачувати грошові кошти у виді платежу, що не відповідає закону, а тому п. 2.1.4 договору фінансового лізингу № 1053 від 25.07.2014р. має бути визнаний недійсним.

Відповідач у відзиві (вх. №8882/16 від 16.05.2016р.) на позов заперечує, посилаючись на умови пунктів 2,9 2.1 договору фінансового лізингу № 1053 від 25.07.2014р., норми ст.ст. 6, 628(ч.1), 627 Цивільного кодексу України, ст.ст. 6,16 Закону України «Про фінансовий лізинг» та мотивуючи тим, що ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» не містить вичерпного переліку зазначених у ній платежів та дозволяє сторонам вільно визначитися з іншими витратами лізингодавця, які на їх розсуд мають бути включені до складу лізингових платежів, оскільки безпосередньо повязані з виконанням договору. З вказаними умовами позивач погодився під час укладання договору та впродовж всього часу виконання договору будь-яких заперечень щодо оспорюваного пункту договору не висував.

04.07.2016р. Господарським судом Миколаївської області було прийнято рішення по даній справі про відмову у задоволенні позову повністю, яке залишено 17.08.2016р. постановою Одеського апеляційного господарського суду без змін.

14.12.2016р. Вищий господарський суд України постановою наведені судові рішення скасував, справу скерував на новий розгляд до Господарського суду Миколаївської області.

На підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду Миколаївської області №4 від 10.01.2017р. призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Ухвалою від 11.01.2017р. суддею Смородіновою О.Г. справу № 915/468/16 було прийнято до свого провадження з призначенням її розгляду на 14.02.2017р.

В судовому засіданні суд двічі оголошував перерви - до 14.03.2017р. та до 27.03.2017р.

27.03.2017р. суд за результатами розгляду справи, на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, дослідивши докази у їх сукупності, суд -

встановив:

25 квітня 2014 року між сторонами був укладений договір фінансового лізингу №1053 згідно з предметом якого, відповідач, як лізингодавець, зобовязався набути у власність та передати у користування лізингодержувачу на визначений у цьому договорі строк: трактор колісний NEW HOLLAND T7060 (один) за ціною 1380000,00грн. За умовами пунктів 1.2 та 1.3 договору вартість предмета лізинга складає 1380000,00грн.; предмет лізингу, що буде переданий лізингоодержувачу на умовах фінансового лізингу за цим договором, лізингодавець зобовязується придбати за замовленням і погодженням з лізингоодержувачем у ТОВ «Техноторг-Дон», ТОВ «Техноторг» згідно із замовленням на предмет лізингу.

Пунктом 11.1 сторони обумовили, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 25 серпня 2015 року, але у будь-якому разі до моменту повного виконання лізингоодержувачем своїх грошових зобовязань за цим договором.

Матеріали справи свідчать, що за актом прийому-передачі №1053-1 від 22.08.2014р. згідно з умовами договору фінансового лізингу №1053 від 25.07.2014р. лізингодавець передав, а лізингоодержувач прийняв у користування обєкт лізингу.

В додатку №1 до договору сторони узгодили розрахунок лізингових платежів строком оплати з 25.08.2014р. по 25.07.2015р.

Але у грудні 2014 року ПП «Брайловський» звернувся до ТОВ "Техноторг - Лізинг" листом, в якому просив переглянути лізинговий платіж по договору та перенести його на липень, серпень, вересень 2015 року у зв'язку з тим, що виникли фінансові труднощі, а також у зв'язку з тим, що в нього не має можливості скористатися своїми грошовими коштами, які знаходяться на рахунку, відкритому в ПАТ "ІМЕКСБАНК" через те, що даний банк протягом останніх двох місяців не здійснював жодних платежів, оскільки знаходився в критичному фінансовому стані.

За наслідками розгляду вищевказаного листа, ТОВ Техноторг-Лізинг було здійснено перерахунок лізингових платежів за договором та укладено додаток № 1 у новій редакції.

Згідно зі ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до ст. 6 Закону України Про фінансовий лізинг договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

За змістом ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» (далі Закон) лізингові платежі можуть включати:

а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу;

б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно;

в) компенсацію відсотків за кредитом;

г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

За приписами пункту 3 частини 2 ст.11 Закону лізингоодержувач зобовязаний: своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Належне виконання лізингоодержувачем обовязків з оплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Позивач стверджує, що п.2.1.4 договору, яким передбачено обовязок лізингоодержувача сплачувати додаткову комісію після кожної сплати лізингового платежу, є таким, що не відповідає нормам чинного законодавства і підлягає визнанню недійсним.

Так, предметом спірного договору фінансового лізингу виступає передання у користування з подальшим набуттям у власність трактора колісного NEW HOLLAND T7060 (наземний самохідний транспортний засіб).

Розділом 2 договору сторони передбачили Лізингові та інші платежі за договором, порядок розрахунків.

Так, відповідно до п. 2.1 договору лізингоодержувач зобовязаний:

2.1.1 сплатити лізингодавцю авансовий платіж у розмірі 690 000,00 гривень 00 копійок.

2.1.2 сплатити лізингодавцю разову комісію у розмірі 6 900,00 гривень 00 копійок.

2.1.3 сплачувати лізингодавцю лізингові платежі у розмірі та строки, визначені у розрахунку лізингових платежів (додаток №1 до цього договору):

2.1.4 сплачувати додаткову комісію лізингодавцю після кожної сплати лізингового платежу, яка розраховується за наступною формулою:

С ком. = ЛП*(Кплат./Кдог.-1), де:

С ком. сума додаткової комісії лізингодавця, що розраховується:

ЛП лізинговий платіж, який було сплачено у гривнях;

Кдог. розрахунковий коефіцієнт, що за згодою сторін є константою та дорівнює 12,00;

Кплат. розрахунковий коефіцієнт, що за згодою сторін дорівнює курсу закриття міжбанку по дол. США з колонки «Max за період (значення ASK) в день сплати лізингового платежу. Вказаний курс міжбанку визначається за даними, що містяться на веб-сайті за відповідний день. При цьому Сторони домовились, що К плат. не може бути меншим, ніж 13,00.

= - знак рівності;

/ - знак ділення;

* - знак множення;

- знак віднімання.

Вищевказана додаткова комісія лізингодавця має бути сплачена лізингоодержувачем протягом 3-х банківських днів після сплати кожного лізингового платежу згідно Розрахунку лізингових платежів (додаток №1 до цього договору) з урахуванням п. 2.4 цього договору.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до абз. 4 п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними № 11 від 29.05.13 року з наступними змінами, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Позивач в обґрунтування заявленого позову посилається на те, що п.2.1.4 договору фінансового лізингу №1053 від 25.07.2014р., не є жодним з видів (складових) платежів, а отже, не відповідає вимогам ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг».

Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 189 Господарського кодексу України ціна в цьому Кодексі є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування. Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін.

Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

За змістом ст. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 198 Господарського кодексу України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.1998 року № 1998 Про удосконалення порядку формування цін формування, встановлення та застосування суб'єктами підприємництва вільних цін на території України здійснюється виключно у національній грошовій одиниці. Вважати під час формування цін обґрунтованим врахування витрат у доларовому еквіваленті лише в частині імпортної складової структури ціни.

Предметом лізингу виступає трактор колісний New Holland Т7060 іноземного виробництва.

З матеріалів справи вбачається, що 01.07.2013р., на виконання умов вищенаведеного договору фінансового лізингу, між ТОВ «Техноторг» (продавець) та ТОВ «Техноторг-Лізинг» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого продавець зобовязався продати, а відповідач купити товар, визначений у специфікації, для подальшої передачі його в фінансовий лізинг третім особам. Договір укладений безстроково. Специфікація від 21.07.2014р., як узгоджений додаток до договору купівлі-продажу від 01.07.2013р., має найменування товару трактор колісний NEW HOLLAND T7060 (один) вартістю 1380000,00грн.; строк оплати за товар: до 31.12.2014р., строк доставки товару: до 23.08.2014р.

На виконання ухвали господарського суду від 02.03.2017, в своїх додаткових поясненнях від 07.03.2017 №53 ТОВ «Техноторг-Лізинг» повідомив, що у звязку з тим, що ПП «Брайловський» не виконало в повному обсязі свої грошові зобовязання за договором фінансового лізингу від 25.07.2014 № 1053, ТОВ «Техноторг-Лізинг», відповідно, не виконало свої грошові зобовязання перед ТОВ «Техноторг» за договором купівлі-продажу б/н від 01.07.2013р. за трактор колісний NEW HOLLAND T7060 заводський номер ZEBG05412. Таким чином, оплата чи неоплата додаткової комісії за договором лізингу ПП «Брайловський» ТОВ «Техноторг-Лізинг», та, як наслідок, оплата чи неоплата таких саме витрат ТОВ «Техноторг-Лізинг» ТОВ «Техноторг», повязаних із валютними коливаннями, не впливає на дійсність п.2.1.4 договору фінансового лізингу від 25.07.2014 №1053, яким такі витрати передбачені.

Також, в додаткових поясненнях (вх. № 3694/17 від 13.03.2017р.) відповідач сповістив суд про те, що ТОВ «Техноторг-Лізинг» взагалі не сплачувало коштів ТОВ «Техноторг» за договором купівлі-продажу б/н від 01.07.2013р. за трактор колісний NEW HOLLAND T7060. У звязку з тим, що оплата вартості трактора під час його передачі від ТОВ «Техноторг» до ТОВ «Техноторг-Лізинг» не здійснювалась, отже не сплачувались витрати, які повязані з валютними коливаннями в тому розмірі, який зазначає позивач.

Імпортна ж складова у структурі предмету лізингу за спірним договором підтверджується належними та допустимими доказами, наданими відповідачем, а саме: копією договору купівлі-продажу від 01.07.2013р., ВМД 504070000/2014/003871, специфікацією від 21.07.2014р. в п.3 якої сторони домовились, що одночасно зі сплатою платежу за товар, покупець компенсує продавцю втрати, які повязані з валютними коливаннями, які розраховуються за наступною формулою:

? = Т варт.*(V дог.-1), де:

? - витрати, що повязані з валютними коливаннями;

Т варт. вартість Товару, визначена у специфікації;

V дог. - розрахунковий коефіцієнт, що за згодою сторін є константою та дорівнює 12,00.

V плат. - розрахунковий коефіцієнт, що за згодою сторін дорівнює курсу закриття міжбанку по дол. США. (значення ASK) в день сплати платежу. Вказаний курс закриття міжбанку визначається за даними, що містяться на веб-сайті www://udinform.com./index.рhр?орtіоn=соm_delingquotation&task=forexukrarchive&Itemid=65 за відповідний день.

Інші знаки у формулі: = - знак рівності; / - знак ділення; * - знак множення; - - знак віднімання.

У спірному випадку умовами оспорюваного договору сторони передбачили як встановлення ціни договору, так і проведення розрахунків за договором в національній валюті України - гривні.

Сплата додаткової комісії, яка розраховується за погодженою сторонами формулою на підставі погоджених сторонами коефіцієнтів, також передбачена у національній валюті України гривні (п. 2.1.4 договору).

За змістом статей 524, 533, 627, 628 Цивільного кодексу України, ст. 16 Закону України від 16.12.1997р. № 723/97-ВР «Про фінансовий лізинг» положення чинного законодавства хоч і передбачають обовязковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але не містять заборони визначення грошових еквівалентних зобовязань в іноземній валюті.

Відтак, корегування лізингових платежів, в основі яких лежить зміна курсової різниці (зміна курсу гривні стосовно долару), прямо не заборонена та не суперечить чинному законодавству України.

Фактично різницю, яка виникає при застосуванні валютних коливань (еквівалентів), резидентами було передбачено за умовами п. 2.1.4 договору фінансового лізингу. Таку суму можна щомісяця визнавати як інші витрати за договором лізингу (ст. 16 Закону) та, за умови передбачення у договорі, відносити до комісій.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Отже, умови п. 2.1.4 договору лізингу відповідають загальним засадам цивільного законодавства щодо свободи договору (ст.627 Цивільного кодексу України), положенням щодо вільного встановлення у договорі ціни, як його умови (ст.632 Цивільного кодексу України) та змісту ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг».

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони мають право укладати договори, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Отже, договір фінансового лізингу поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу. У звязку з цим лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченні дії договору.

Сторони погодили у п.2.1 договору від 25.07.2014р. сплату позивачем, крім сплати разової комісії у розмірі 6900грн., комісію за певною формулою, за якою Лізингоодержувач самостійно здійснює розрахунок додаткової комісії (винагороди, компенсації), яка сплачується додатково до лізингового платежу, передбаченого додатком №1 до договору і яка за своєю суттю є платежем у відповідності з ч.2 ст.16 Закону України Про фінансовий лізинг - інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу у зв'язку із присутністю імпортної складової у структурі предмету лізингу.

Таким чином, за умовами договору сторони визначили порядок сплати як лізингового платежу, так і додаткової комісії (винагороди чи компенсації) у гривнях залежно від курсу гривні до долару США. При цьому, використання формули розрахунку такої винагороди є правомірним, оскільки сторонами чітко встановлено порядок розрахунку винагороди за визначеною сторонами у договорі формулою.

Частина 2 ст. 16 Закону України Про фінансовий лізинг визначає можливі складові, які лізинговий платіж може включати, тобто перелік не є вичерпним або обовязковим. Пункт 2.1.4 договору фінансового лізингу передбачає обовязок ПП Брайловський по сплаті додаткової комісії, яка як і платежі згідно пунктів 2.1.5, 2.7, 5.1, не включена в додаток №1 до договору фінансового лізингу.

Дана комісія не є сталою, її існування в кожному періоді залежить від настання тих обставин, які визначені сторонами правочину як підстави для її нарахування, на відміну від обумовлених лізингових платежів, визначених додатком №1 до договору фінансового лізингу.

Згідно норм ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг», договором було передбачено окрім сплати лізингових платежів, передбачених додатком №1, сплату інших витрат лізингодавця, що безпосередньо повязані із виконанням договору лізингу (разова комісія, витрати,що повязані із оплатою страхових платежів, додаткова комісія).

Судом встановлено, що додаткова комісія, яка передбачена пунктом 2.1.4 договору, не включена в Розрахунок лізингових платежів (додаток №1 до договору), яким передбачаються суми та строки відшкодування частини вартості предмета лізингу та платіж, як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно. Разом із тим, додаткова комісія, яка передбачена цим пунктом договору, є іншими витратами лізингодавця (пункт «г» частини 2 статті 16 Закону), що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу.

Сутність включення спірного п. 2.1.4 до умов договору є компенсацією валютних коливань імпортера предмета лізингу ТОВ «Техноторг», оскільки аналогічна формула, як у спірному п. 2.1.4 договору, включена до договору купівлі-продажу між ТОВ «Техноторг» та відповідачем.

Таким чином, відповідач несе аналогічні валютні витрати перед імпортером товару, який безпосередньо здійснює розрахунки із виробником товару у іноземній валюті.

Жодне з положень даного договору фінансового лізингу не встановлює можливість використання іноземної валюти як платіжного засобу. Оспорена умова договору стосуються виключно права здійснення коригування лізингових платежів, в основі якого лежить зміна курсової різниці (зміна курсу гривні відносно долара США), тобто є умовами щодо визначення грошового еквіваленту, який підлягає сплаті у гривні. Застосування даного механізму визначення розміру платежу не суперечить законодавству України.

Підписавши договір та погодившись з його умовами, позивач безпідставно та необґрунтовано посилається на невідповідність положень пункту 2.4.1 договору вимогам чинного законодавства, а саме нормам ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно ж до п. 1 ст. 632 Цивільного кодексу України, ціна в будь-якому договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Разом із тим, суд звертає увагу позивача на те, що чинним законодавством передбачені підстави розірвання договірних відносин між господарюючими субєктами у разі істотної зміни обставин (для збереження балансу інтересів обох сторін).

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно зі статтями 32, 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до абз. 5 п. 2.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду №11 від 29.05.2013р., в силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України, правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Враховуючи вищенаведені норми та обставини, за результатами дослідження та оцінки наданих доказів, відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем законних підстав для визнання недійсним п. 2.1.4 договору фінансового лізингу №1053 від 25.07.2014р.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено та підписано 03 квітня 2017 року.

Суддя О.Г. Смородінова