ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" березня 2017 р.Справа № 916/3231/16

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю "АСТО-ТРАНС ЛТД"

Відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" в особі філії "ІНФОКСВОДОКАНАЛ"

про визнання частково недійсним договору

Суддя Цісельський О.В.

За участю представників сторін:

від позивача: Чемеринський М.Г. - директор

від відповідача: Білоусов Л.В. - довіреність

У відповідності до ст.77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 16.12.2016р. до 11 год. 30 хв. 11.01.2017р., з 23.01.2017р. до 14 год. 10 хв. 30.01.2017р., з 21.02.2017р. до 10 год. 40 хв. 16.03.2017р.

СУТЬ СПОРУ: позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "АСТО-ТРАНС ЛТД", звернувся до суду із позовом до товариство з обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" в особі філії "ІНФОКСВОДОКАНАЛ", в якому просить суд:

- визнати частково недійсним договір №0761/3 від 01.07.2016р. з моменту вчинення, в частині абзацу 7 пункту 1.1. розділу І "Предмет договору" Договору №0761/3 від 01.07.2016р. про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" в особі філії "ІНФОКСВОДОКАНАЛ" та товариством з обмеженою відповідальністю "АСТО-ТРАНС ЛТД": "...- У межах розрахункових додаткових об'ємів дощових і талих стічних вод, визначених у пунктах 4.10, 4.11, 4.12 Правил №190, по ДСТУ 3013-95 "Правила контролю за відведення дощових і снігових стічних вод з території міст промислових підприємств", ДБН В.2.5.-75:2013 "Каналізація. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування", а також в залежності від кількості опадів по даним Гідрометцентру";

- визнати частково недійним договір №0761/3 від 01.07.2016р. з моменту вчинення, в частині пункту 3.11. розділу ІІІ "Облік та контроль наданих послуг" Договору №0761/3 від 01.07.2016р. про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" в особі філії "ІНФОКСВОДОКАНАЛ" та товариством з обмеженою відповідальністю "АСТО-ТРАНС ЛТД": "Щомісячний об'єм стічних вод, що утворюється внаслідок випадання атмосферних опадів, сніготаяння та здійснення поливально-мийних робіт під час прибирання території (поверхневі стічні води) і неорганізовано потрапляють в мережі водовідведення або через дощозбірники і колодязі на мережах водовідведення, які розташовані на території Споживача, у мережі водовідведення Водоканалу, як при загально сплавній, так і при роздільній системі водовідведення, визначається за формулами, згідно пунктів 4.10, 4.11, 4.12 Правил №190, з урахуванням щомісячних даних Гідрометцентру відносно кількості опадів".

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.11.2016р. позовну заяву (вх.№3460/16) прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №916/3231/16 та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

09.12.2016р. представник відповідача звернувся до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи (вх.№29810/16), яке судом було задоволено.

11.01.2017р. позивач звернувся до суду із клопотанням (вх.№440/17) про виклик в судове засідання спеціалістів державного підприємства "Одеський спеціальний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут" для надання пояснень щодо наданого висновку від 23.11.2016р.

Зазначене клопотання позивача судом було задоволено.

Письмове клопотання відповідача про продовження строку розгляду справи (вх.№2-383/17 від 23.01.2017р.) судом задоволено, у зв'язку з чим строк розгляду справи було продовжено на п'ятнадцять днів.

З підстав перебування судді господарського суду Одеської області Волкова Р.В. на тривалому лікарняному з 08.02.2017р. розпорядженням керівника апарату суду Вінцевської О.О. №119 від 09.02.2017р., справу №916/3231/16 було призначено до повторного автоматичного розподілу.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2017р., справу №916/3231/16 було передано на розгляд судді господарського суду Одеської області Цісельського О.В.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 13.02.2017р. суддею Цісельським О.В. справу №916/3231/16 прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні.

20.02.2017р. позивач звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог (вх.№2-1008/17), відповідно до якої просить суд:

- визнати частково недійсним Договір №0761/3 від 01.07.2016р. з моменту вчинення, в частині абзацу 7 пункту 1.4 розділу І "ПРЕДМЕТ ДОГОВОРУ" Договору № 0761/3 від 01.07.2016 р. про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення, укладеного між ТОВ "ІНФОКС" в особі філії "Інфоксводоканал" та ТОВ "АСТО-ТРАНС ЛТД": "... - У межах розрахункових додаткових об'ємів дощових і талих стічних вод, визначених у пунктах 4.10, 4.11., 4.12. Правил № 190, по ДСТУ 3013-95 "Правила контролю за відведення дощових і снігових стічних вод з територій міст промислових підприємств», ДБН В.2.5.-75:2013 "Каналізація. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування", а також в залежності від кількості опадів по даним Гідрометцентру";

- визнати частково недійсним Договір №0761/3 від 01.07.2016 р. з моменту вчинення, в частині пункту 3.11. розділу III "ОБЛІК ТА КОНТРОЛЬ НАДАНИХ ПОСЛУГ" Договору №0761/3 від 01.07.2016р. про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення, укладеного між ТОВ "ІНФОКС" в особі філії "Інфоксводоканал" та ТОВ "АСТО-ТРАНС ЛТД": "Щомісячний об'єм стічних вод, що утворюється внаслідок випадання атмосферних опадів, сніготаяння та здійснення поливально-мийних робіт під час прибирання території (поверхневі стічні води) і неорганізовано потрапляють в мережі водовідведення або через дощозбірники і колодязі на мережах водовідведення, які розташовані на території СПОЖИВАЧА, у мережі водовідведення ВОДОКАНАЛУ, як при загально сплавній, так і при роздільній системі водовідведення, визначається за формулами, згідно пунктів 4.10, 4.11, 4.12 Правил №190, з урахуванням щомісячних даних Гідрометцентру відносно кількості опадів";

- визнати неправомірними нарахування оплати за послуги водовідведення зливових стоків згідно договору №0761/3 від 01.07.2016р. в розмірі 18892,55 гривень, що здійснене ТОВ "ІНФОКС" в особі філії "Інфоксводоканал" та відображене в рахунках на оплату: № 107097/438572 від 31.07.2016р. в розмірі 749.62 грн. з ПДВ, №107097/451859 від 31.08.2016р. в розмірі 2079.94 грн. з ПДВ. № 107097/463789 від 30.09.2016 р. в розмірі 389,99 грн. з ПДВ, №107097/485682 від 31.10.2016 р. в розмірі 4572.47 грн. з ПДВ, №107097/489938 від 30.11.2016 року в розмірі 10789.67 грн., №107097/512125 від 31.12.2016 р. в розмірі 310,86 грн.

З цього приводу суд зазначає, що Господарським процесуальним кодексом України, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права прокурора, позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п.

Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України та зазначені в цій постанові.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру.

Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову (пункт 3.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

З врахуванням зазначеного, зазначена заява позивача про уточнення позовних вимог судом до розгляду не прийнято.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача заявлені позивачем позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позов (вх.№30393/16), (вх.№2144/17) та доповнень до відзиву (вх.№2991/17).

В процесі розгляду справи учасниками процесу були надані додаткові докази, які оглянуті судом та залучені до матеріалів справи.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

01.07.2016 року між ТОВ "ІНФОКС" в особі філії "Інфоксводоканал" (Водоканал) та ТОВ "АСТО-ТРАНС ЛТД" (Споживач) був укладений договір №0761/3 про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення.

В пункті 1.4 розділу І "ПРЕДМЕТ ДОГОВОРУ", "Послуги надаються ВОДОКАНАЛОМ СПОЖИВАЧЕВІ в таких обсягах і межах..." зазначене речення наступного змісту: "За кодом 37.00.1 (Послуги каналізаційні - ДК016-2010), та зокрема в абзаці 7: "...- У межах розрахункових додаткових об'ємів дощових і талих стічних вод, визначених у пунктах 4.10, 4.11., 4.12. Правил №190, по ДСТУ 3013-95 "Правила контролю за відведення дощових і снігових стічних вод з територій міст промислових підприємств", ДЕН В.2.5.-75:2013 "Каналізація. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування", а також в залежності від кількості опадів по даним Гідрометцентру".

Пункт 3.11. розділу III "ОБЛІК ТА КОНТРОЛЬ НАДАНИХ ПОСЛУГ" Договору передбачає, що: "Щомісячний об'єм стічних вод, що утворюється внаслідок випадання атмосферних опадів, сніготаяння та здійснення поливально-мийних робіт під час прибирання території (поверхневі стічні води) і неорганізовано потрапляють в мережі водовідведення або через дощозбірники і колодязі на мережах водовідведення, які розташовані на території СПОЖИВАЧА, у мережі водовідведення ВОДОКАНАЛУ, як при загально сплавній, так і при роздільній системі водовідведення, визначається за формулами, згідно пунктів 4.10, 4.11, 4.12 Правил №190, з урахуванням щомісячних даних Гідрометцентру відносно кількості опадів".

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що абзац 7 пункту 1.4 розділу І "ПРЕДМЕТ ДОГОВОРУ" в частині та пункту 3.11. розділу III "ОБЛІК ТА КОНТРОЛЬ НАДАНИХ ПОСЛУГ" Договору №0761/3 від 01.07.2016 року про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення порушують права та законні інтереси сторони у зобов'язанні - ТОВ "АСТО-ТРАНС ЛТД", а вказаний договір підлягає визнанню недійсним в частині цих умов зазначених пунктів, з огляду на наступне:

Після укладення даного договору від 01.07.2016р., Водоканал виставив Споживачу за договором - ТОВ "АСТО-ТРАНС ЛТД" рахунки на оплату за послуги водовідведення зливових стоків, зокрема:

- рахунок №107097/438572 від 31.07.2016р. на суму 749,62 грн.;

- рахунок №107097/451859 від 31.07.2016р. на суму 2 079,94 грн.;

- рахунок №107097/463789 від 30.09.2016р. на суму 389,99 грн.;

- рахунок №107097/485682 від 31.10.2016р. на суму 4 572,47 грн.

При цьому, Водоканалом був виставлений рахунок на оплату №107097/489938 від 30.11.2016 року на суму 10 789,67 грн. за послуги водовідведення зливових стоків.

Згідно листа філії "Інфоксводоканал" від 27.10.2016 року розрахунок додаткового обсягу стічних вод, що виникають в періоди дощів та сніготаяння, відбувається на підставі п.3.11 Договору №0761/3 про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення.

Крім того, позивач зазначає, що ТОВ "АСТО-ТРАНС ЛТД" постійно знаходиться за однією адресою м. Одеса Ленінградське шосе, 19 вже понад 20 років та умовами попередніх договорів з Водоканалом ніколи не було передбачено надання послуг водовідведення зливових стоків (ливневка) за відсутністю такої каналізації та ніколи рахунки на оплату за послуги водовідведення зливових стоків з боку Водоканалу не виставлялися, отже підприємство за даний вид послуги ніяких оплат протягом всього часу знаходження за вказаною адресою не здійснювало.

Зливова каналізація на території ТОВ "АСТО-ТРАНС ЛТД" відсутня, що підтверджується генеральним планом з інженерними мережами, ситуаційним планом, даними зйомки та акту обстеження №82213 від 04.10.2016р.

Як зазначає позивач, природні зливові стоки попадають на зелені насадження, яких, згідно інвентаризації зелених насаджень всього дерев 452 шт. та на поповнення пожарного резервуару, який знаходиться на нашому підприємстві згідно генерального плану, тому нарахування за послуги водовідведення зливових стоків в рахунках за липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2016 року зроблені Водоканалом неправомірно, що підтверджується висновком Державного підприємства "Одеський спеціальний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут" від 23.11.2016р.

Таким чином, позивач вважає, що нарахування, зроблені Водоканалом підприємству ТОВ "АСТО-ТРАНС ЛТД" з 01.07.2016 року з призначенням платежу "за послуги за водовідведення зливових стоків" у відповідних рахунках на оплату є безпідставними необґрунтованими, а Договір №0761/3 про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення від 01.07.2016 року в частині абзацу 7 пункту 1.1. розділу І "Предмет договору" Договору №0761/3 від 01.07.2016р. про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" в особі філії "ІНФОКСВОДОКАНАЛ" та товариством з обмеженою відповідальністю "АСТО-ТРАНС ЛТД": "...- У межах розрахункових додаткових об'ємів дощових і талих стічних вод, визначених у пунктах 4.10, 4.11, 4.12 Правил №190, по ДСТУ 3013-95 "Правила контролю за відведення дощових і снігових стічних вод з території міст промислових підприємств", ДБН В.2.5.-75:2013 "Каналізація. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування", а також в залежності від кількості опадів по даним Гідрометцентру" та в частині пункту 3.11. розділу ІІІ "Облік та контроль наданих послуг" Договору №0761/3 від 01.07.2016р. про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" в особі філії "ІНФОКСВОДОКАНАЛ" та товариством з обмеженою відповідальністю "АСТО-ТРАНС ЛТД": "Щомісячний об'єм стічних вод, що утворюється внаслідок випадання атмосферних опадів, сніготаяння та здійснення поливально-мийних робіт під час прибирання території (поверхневі стічні води) і неорганізовано потрапляють в мережі водовідведення або через дощозбірники і колодязі на мережах водовідведення, які розташовані на території Споживача, у мережі водовідведення Водоканалу, як при загально сплавній, так і при роздільній системі водовідведення, визначається за формулами, згідно пунктів 4.10, 4.11, 4.12 Правил №190, з урахуванням щомісячних даних Гідрометцентру відносно кількості опадів", підлягає визнанню недійсним, що в свою чергу і стало підставою для позивача звернутись до суду із даним позовом за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних правових підстав.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Частини 1, 4 ст.202 ЦК України визначають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

За приписами ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Визнання договору недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у випадках та порядку, визначеному цивільним законодавством.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1,4 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Частина 1 ст.181 ГК України встановлює, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Частиною 2 ст.640 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно ч.7ст.179 Господарського кодексу України - господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

З огляду на приписи ст.193 Господарського кодексу України - суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 204; Цивільного кодексу України встановлює презумпцію правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як свідчить ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Той факт, що директор ТОВ "АСТО-ТРАНС ЛТД", який відповідно до установчих документів юридичної особи виступав від її імені уклавши договір №0761/3 від 01.07.2016р., діяв в інтересах ТОВ "АСТО-ТРАНС ЛТД", без перевищення своїх повноважень сторонами не заперечується.

З огляду на приписи ч.2ст.207 Цивільного кодексу України договір №0761/3 від 01.07.2016р. підписаний сторонами і як правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі.

Реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором №0761/3 від 01.07.2016р. (а саме його п.п.1.4, 3.11) підтверджено:

- п.п.4.10, 4.11, 4.12 "Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України» затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008р. № 190

- п.п.7.3, 7.4, 7.5 Державного стандарту України - ДСТУ 3013-95 "Гідросфера. Правила контролю за відведенням дощових і снігових стічних вод з територій міст і промислових підприємств"

- п.7.1.10 Державних будівельних норм - ДБН В.2.5-75:2013 "Каналізація. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування"

Вищенаведені нормативно-правові акти визначають порядок розрахунку середньорічного обсягу стічних вод, що утворюється внаслідок випадання атмосферних опадів, сніготанення і неорганізовано потрапляє в мережі водовідведення позивача

Пункт 1.4 "Правил приймання стічних вод підприємств, установ і організації в систему каналізації м. Одеси, затверджені рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.06.2007р. № 632 свідчить, що стічні води Підприємств - усі види стічних вод, що утворилися внаслідок їхньої діяльності після використання води в усіх системах водопостачання (господарсько-питного, технічного, гарячого водопостачання тощо), а також поверхневі та дощові води з території Підприємства (з урахуванням субабонентів)

Договір №0761/3 від 01.07.2016р. відповідає всім нормам чинного законодавства України, в зв'язку з чим підстав для задоволення позовних вимог - не має.

Обставини, з якими закон пов'язує визнання договору недійсним та настання відповідних наслідків - відсутні.

Зміст договору відповідає вимогам закону, моральним засадам суспільства, правоздатність сторін договору сторонами не заперечується.

Пункти договору не суперечать умовам Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України та іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Приписи п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6.11.2009р. №9 передбачають, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Отже, в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (абз.3 п.1 Роз'яснень Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними" №02-5/111 від 12.03.99).

За приписами положень абз.5 п.5 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6.11.2009р. №9 відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Дана позиція також викладена ВАСУ у Роз'ясненні "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними" №02-5/111 від 12.03.99р.

Відповідно до ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими, тому обов'язком позивача, відповідно до ст.33 ГПК України є доведення/підтвердження/ в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

В пунктах 2.1., 2.9., 3.10. своєї постанови № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" (із змінами і доповненнями) пленум Вищого господарського суду України роз'яснив, що правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

У вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв'язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі).

При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману.

Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Суб'єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Поряд з цим суд зазначає, що позивач належними та допустимими доказами не довів суду, що відповідач навмисно ввів його в оману відносно обставин, що мають істотне значення.

Одночасно, суд, перевіривши доводи та докази, якими товариство з обмеженою відповідальністю "АСТО-ТРАНС ЛТД" обґрунтовує свої вимоги, дійшов висновку про відсутність підстав для правового захисту його інтересів в межах даного спору, з огляду на заявлені позовні вимоги позивача.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними, у зв'язку з чим відмовляє позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У позові - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає чинності в порядку ст.85 ГПК України.

Повний тест рішення складено 21 березня 2017 р.

Суддя О.В. Цісельський