ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2017 р. Справа № 922/3812/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білецька А.М., суддя Барбашова С.В., суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Бєлкіній О.М.

за участю представників сторін:

позивача - не з"явився;

відповідача - Ліпатов О.В. (дов. № 10 від 10.01.2017)

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верловська Олена Володимірівна - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ВТБ БАНК", м. Київ (вх. №297 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 21.12.16 у справі № 922/3812/16

за позовом Приватного підприємства "ИНТЕРПОИСК", м. Харків

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верловська Олена Володимірівна, м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "ВТБ БАНК", м. Київ

про визнання недійсним правочину

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 21.12.2016 у справі № 922/3812/16 (судя Хотенець П.В.) позов задоволено повністю. Визнано недійсним правочин щодо переходу права власності до Публічного акціонерного товариства "ВТБ БАНК" на нежитлове приміщення літ. "А-3", що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 216б у зв'язку із порушенням вимог чинного законодавства. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ВТБ БАНК" на користь Приватного підприємства "ИНТЕРПОИСК" 2067,00 грн. судового збору.

Відповідач звернувся з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Харківської області від 21.12.2016 у справі № 922/3812/16, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати.

Відповідач вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку щодо недотримання відповідачем передбаченого Законом України "Про іпотеку" порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись зокрема на надані у запереченнях на позовну заяву копії рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, які підтверджують факт отримання директором та власником позивача вимог про виконання порушеного зобов'язання.

Третя особа надала пояснення по справі, в яких з рішенням господарського суду не погоджується, посилаючись на те, що відповідач набув право власності не на підставі правочину, який судом було визнано недійсним без зазначення його реквізитів, а в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 37 Закону України "Про іпотеку" відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання, яке міститься в п. 6 іпотечного договору № 15.41-25/0/ДІ02 від 23.05.2008, укладеного між ПАТ "ВТБ Банк" та ПП "Интерпоиск", посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Машковою С.Л., зареєстрованого в реєстрі № 1186. Третя особа зазначає також про те, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. було зареєстровано право власності на нежитлову будівлю за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 216б за ПАТ "ВТБ Банк" на підставі наданих документів: іпотечного договору, кредитного договору, вимог про погашення заборгованості та повідомлень про звернення стягнення з доказами їх направлення боржнику та іпотекодавцю, після спливу 30-денного строку (копії відповідних документів надані до матеріалів справи).

Третя особа просить рішення господарського суду Харківської області від 21.12.2016 скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідач надав пояснення до апеляційної скарги разом з документальними доказами щодо направлення та отримання позивачем вимог виконання порушеного зобов'язання.

Ухвалами Харківського апеляційного господарського суду від 08.02.2017 та від 22.02.2017 розгляд справи відкладався.

Позивач в призначені судові засідання не з'явився, причини його неявки суду не відомі, про час та місце судового розгляду справи позивач був повідомлений належним чином. Проте, направлені на його адресу: м. Харків, вул. Корчагінців 25, кв. 203, ухвали про призначення справи до розгляду та відкладення розгляду справи повернулись до суду з позначкою пошти "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до ст. 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином".

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Згідно з п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч. 1 ст. 77 ГПК України.

Оскільки, всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте позивач не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 20.03.2017 року за відсутності представника позивача.

Перевіривши в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, повноту встановлення обставин справи і докази по справі на їх підтвердження та їх юридичну оцінку судом першої інстанції, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення уповноваженого представника відповідача, колегія суддів встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, 23 травня 2008 року між Приватним підприємством "ИНТЕРПОИСК" (позивачем) та Публічним акціонерним товариством "ВТБ БАНК" (відповідачем) був укладений іпотечний договір № 15.41-25/08-Д102 зі змінами до нього.

Відповідно до пункту 1.1 розділу "1. Предмет договору", предметом укладеного іпотечного договору є передача Іпотекодержателю в іпотеку нерухомого майна (нежитлова будівля літ. "А-3", що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 216б) для забезпечення виконання в повному обсязі зобов'язань позичальником перед Іпотекодержателем за Генеральною угодою № 25 від 29 січня 2007 року.

Як зазначає позивач, з листа-попередження від 07.10.2016 вх. № 14159/1, яке підписано начальником управління з реалізації та роботи з нерухомістю ПАТ "ВТБ БАНК", йому стало відомо що ПАТ "ВТБ БАНК" набув право власності на об'єкт нерухомості майна, а саме: нежитлова будівля літ. "А-3", що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 216б.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 68392081 від 19 вересня 2016 року, яке додавалось до листа-попередження від 07 жовтня 2016 року вх. № 14159/1, зазначалось, що Публічне акціонерне товариство "ВТБ БАНК" звернуло стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Позивач стверджує, що відповідач не надсилав вимогу про усунення порушення основного зобов'язання, чим не дотримався вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Крім того, позивач посилається на порушення ст. 37 Закону України "Про іпотеку", оскільки на момент набуття права власності ПАТ "ВТБ БАНК" оцінка нежитлової будівлі не проводилась, так як жодний фахівець щодо проведення оцінки нежитлового приміщення не відвідував його у період набуття права власності.

За таких обставин, позивач вважає, що Публічне акціонерне товариство "ВТБ БАНК" набуло право власності на нежитлову будівлю літ. "А-3", що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 216б, з численними порушеннями.

Враховуючи викладені обставини та керуючись ст. 35, ст. 37 Закону України «Про іпотеку», позивач просив визнати недійсним правочин щодо переходу права власності до Публічного акціонерного товариства "ВТБ БАНК" на нежитлове приміщення літ. "А-3", що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 216б у зв'язку із порушенням вимог чинного законодавства.

Суд першої інстанції визнав позовні вимоги обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню з огляду на порушення відповідачем встановлений ст. 35, ст. 37 Закону України «Про іпотеку», порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, встановивши при цьому відсутність підтверджуючих документів щодо надіслання на адресу Приватного підприємства "ИНТЕРПОИСК" листів з вимогою виконання порушеного зобов'язання.

Проте, колегія суддів не може погодитись з вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки судом не в повному обсязі досліджені матеріали справи, а також не надано належної правової оцінки предмету позовних вимог та його відповідності положенням ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, якими визначено способи захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання.

Згідно ч.1 і 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Права та законні інтереси суб'єктів господарювання та споживачів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом (ч.2 ст. 20 ГК України).

Порушення цивільного права чи інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Згідно ст. 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодавець має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частині 1 статті 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно частини 1 статті 35 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договоруіпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогупро усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення напредмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідно до укладеного між Приватним підприємством "ИНТЕРПОИСК" (позивачем) та Публічним акціонерним товариством "ВТБ БАНК" (відповідачем) іпотечного договору № 15.41-25/08-Д102 від 23.05.2008 (зі змінами до нього) відповідач набув право звернення стягнення на предмет іпотеки в зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитних договорів, що не спростовується позивачем під час розгляду справи.

Відповідно до п. 6.1. договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. При реалізації даного способу задоволення вимог іпотекодержателя, іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Як зазначає відповідач, враховуючи тривале невиконання позивальником умов кредитних договорів, сплив 30-ти денного строку з моменту отримання іпотекодвцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя, ПАТ "ВТБ БАНК" звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О.В. щодо реєстрації права власності на нерухоме майно.

14.09.2016 приватним нотаріусом Верповською О.В. здійснено державну реєстрацію права приватної власності Публічного акціонерного товариства "ВТБ БАНК" на нежитлову будівлю літ. "А-3", що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 216б на підставі іпотечного договору № 15.41-25/08-Д102 від 23.05.2008 (зі змінами та додатками внесеними до нього).

При цьому, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. до матеріалів справи надані копії документів, які були отримані від ПАТ "ВТБ БАНК" для реєстрації права власності на вказане нежитлове приміщення (а.с. 167-251, т. 1), у тому числі копії вимог про погашення заборгованості та повідомлень про звернення стягнення з доказами їх направлення боржнику та іпотекодавцю, що також підтверджує відповідач письмовими доказами у справі (а.с. 9-19, т. 2).

Статтею 37 Закону "Про іпотеку" визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Враховуючи специфічний порядок набуття іпотекодержателем права власності на нерухоме майно в порядку ст. 37 Закону "Про іпотеку" та п. 6.1 договору, будь-який правочин щодо переходу права власності до Публічного акціонерного товариства "ВТБ БАНК" на нежитлове приміщення літ. "А-3", що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 216б, не укладався. Тобто відповідач набув право власності на предмет іпотеки відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання, яке міститься в п. 6 іпотечного договору № 15.41-25/08-Д102 від 23.05.2008.

Таким чином, позовна вимога про визнання недійсним правочину щодо переходу права власності до Публічного акціонерного товариства "ВТБ БАНК" на нежитлове приміщення літ. "А-3", що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 216б не відповідає ані встановленим законом або договором способам захисту порушеного права, ані характеру спірних правовідносин, що випливає з положень ст. 37 Закону "Про іпотеку", яка надає право іпотекодавцю оскаржити в суді рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

При цьому колегією суддів з'ясовано, що позивач у жовтні 2016 року звернувся до господарського суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" з позовом про скасування державної реєстрації права власності ПАТ "ВТБ Банк" на нежитлове приміщення літ. "А-3", що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 216б.

Рішенням господарського суду м. Києва від 13.02.2017 у справі № 922/3472/16 в задоволенні позовних вимог до Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" відмовлено.

Провадження у справі за позовними вимогами до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської Олени Володимирівни про скасування державної реєстрації права власності ПАТ "ВТБ Банк" на нежитлове приміщення літ. "А-3", що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 216б припинено згідно п.1 ч.1 ст. 80 ГПК України, оскільки даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Отже, апеляційний господарський суд, оцінивши викладені позивачем доводи в обґрунтування позовних вимог з урахуванням обставин справи та вимог чинного законодавства, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним правочину щодо переходу права власності до Публічного акціонерного товариства "ВТБ БАНК" на спірне нежитлове приміщення в зв'язку з невідповідністю предмету позову встановленим законом способам захисту порушеного права, враховуючи також недоведеність позивачем факту порушення відповідачем порядку набуття права власності на нерухоме майно - предмет іпотеки, визначеного ст. 35, ст. 37 Закону "Про іпотеку".

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення господарського суду скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

З огляду на зазначене та керуючись 32-34, 43, 99, 101, 102, п.2 ст. 103, п. 1, 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ВТБ БАНК" задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 21.12.2016 у справі № 922/3812/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Стягнути з Приватного підприємства "ИНТЕРПОИСК" (61176, м. Харків, вул. Корчагінців, буд. 25, кв. 203, ) на користь Публічного акціонерного товариства "ВТБ БАНК" (01004, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка/вул. Пушкінська, буд. 8/26, ) витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги в розмірі 2274,00 грн.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Білецька А.М.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Гребенюк Н. В.