ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2017 справа № 908/2977/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: ОСОБА_4, довіреність №820 від 30.12.2016р. ОСОБА_5, довіреність №7 від 04.01.2017р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Державна продовольчо зернова корпорація України, м.Київ
на рішення господарського суду Запорізької області
від24.01.2017р. (повний текст підписано 03.02.2017р.)
у справі№ 908/2977/16 (суддя Азізбекян Т.А.)
за позовомПублічного акціонерного товариства Державна продовольчо зернова корпорація України, м.Київ
доОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю УкрАгро-Продукт, м. Запоріжжя
простягнення 249824,57грн.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство Державна продовольчо зернова корпорація України, м.Київ, позивач звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до відповідача, ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю УкрАгроПродукт, м.Запоріжжя про стягнення 249824,57грн., які складаються з 207683,05грн. штрафних санкцій, передбачених договором, 28013,30грн. інфляційних та 14128,22грн. 3 % річних.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 24.01.2017р. (повний текст підписано 03.02.2017р.) у справі №908/2977/16 у задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішення суду мотивоване порушенням позивачем умов пункту 5.8 договору №246 про виконання робіт по переробці зерна від 09.07.2015р. щодо надання рахунків, що виключає факт прострочення оплати відповідачем вартості виконаних робіт (наданих послуг) і, відповідно, підстави для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої пунктом 6.3 договору та ст.625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство Державна продовольчо зернова корпорація України звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 24.01.2017р. (повний текст підписано 03.02.2017р.) у справі №908/2977/16 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права, за наслідками неповного зясування обставин, які мають значення для справи. Зокрема, скаржник зазначає, що твердження суду щодо неможливості встановити будь-яке відношення документів, зазначених у реєстрах, до виконання сторонами умов спірного договору є необґрунтованим, оскільки можна здійснити ідентифікацію шляхом зіставлення даних реєстру документів та реквізитів долучених до матеріалів копій рахунків. Позивач також зазначає про те, що наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обовязку вчасно розрахуватися за виконані послуги.

Крім того, апелянт наголошує, що відповідач, підписавши акт про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.09.2016р., підтвердив наявність заборгованості за договором у розмірі штрафних санкцій 207683,05грн.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 01.03.2017р. (головуючий Зубченко І.В., судді Попков Д.О., Радіонова О.О.) прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд справи призначено на 28.03.2017р.

Від відповідача на поштову адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, який розглянутий судовою колегією та долучений до матеріалів справи.

У звязку з неможливістю розгляду справи 28.03.2017р. суддями членами колегії - Радіоновою О.О. та Попковим Д.О. з визначених у розпорядженні причин, на підставі розпорядження керівника апарату суду, в результаті автоматичної зміни було сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий Зубченко І.В., судді Колядко Т.М., Ломовцева Н.В.

Представник позивача в судовому засіданні 28.03.2017р. підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, що були в ній викладені. Представник відповідача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, просив рішення господарського суду Запорізької області залишити без змін.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

09.07.2015р. між Публічним акціонерним товариством Державна продовольчо зернова корпорація України (далі - переробник) та ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю Укр-Агро-Продукт (далі - замовник) укладений договір №246 про виконання робіт по переробці зерна (далі договір).

Відповідно до п.1.1 договору замовник передає переробнику власну сировину (зерно) для переробки на підприємстві переробника (вид сировини; вага; відповідна нормативна документація ГОСТ, ДСТУ; вид переробки; вид упаковки).

Сторони домовилися про те, що згідно ч.2 ст.628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цей договір є змішаним, в якому містяться елементи договору про надання послуг та договору підряду. До відносин сторін за цим договором застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори про надання послуг і підряду, елементи яких містяться в цьому договорі. Цей договір є підставою виникнення єдиного зобовязання (п.1.3).

За умовами пункту 3.2.7 переробник щомісяця протягом 10 днів місяця, наступного за звітом, надає замовнику матеріали (Ф №34, 117, акти прийому передачі виконаних робіт) про фактично перероблені обсяги зернової сировини, виробленої готової продукції, отримання побічних продуктів відходів, але не менше розрахункових виходів. Замовник зобовязаний підписати акт протягом 5 робочих днів з дати його отримання, або надати обґрунтовану відмову від його підписання.

Оплата вартості фактично виконаних робіт переробника проводиться замовником у безготівковій формі на підставі наданих рахунків відповідно до актів прийому передачі виконаних робіт, протягом тридцяти календарних днів з моменту отримання рахунку. Загальна вартість виконаних робіт за цим договором складається з сум актів прийому передачі виконаних робіт, підписаних сторонами протягом строку дії цього договору (п.5.8).

Згідно з п.5.9 надання послуг (виконання робіт) оформляється актом прийому передачі виконаних робіт, який надається переробником в двох екземплярах та підписується замовником до 5 го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Пунктом 6.3 договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати згідно умов даного договору, замовник сплачує переробнику на вимогу останнього пеню у розмірі 0,3% від суми заборгованості за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості товару за даним договором.

Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2015р., а в частині розрахунків до повного виконання умов цього договору. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час його дії (п.8.1, 8.2).

Договір підписаний з обох сторін, підписи скріплені печатками підприємств.

Сторонами до договору договору №246 від 09.07.2015р. підписувалися додаткові угоди, зокрема, щодо продовження строку дії договору. Так, додатковою угодою №2 від 11.09.2015р. продовжено термін дії договору до 31.12.2016р.; додатковою угодою №3 від 25.12.2015р. - до 31.03.2016р.; додатковою угодою №4 від 25.03.2016р. - до 31.05.2016р.; додатковою угодою №5 від 30.05.2016р. - до 30.06.2016р.; додатковою угодою №6 від 29.06.2016р. - до 29.07.2016р.

На підтвердження виконання умов договору №246 від 09.07.2015р. позивачем надані наступні акти здачі прийняття робіт (надання послуг): №00028 від 31.07.2015р. на суму 20775,20грн.; №00053 від 15.08.2015р. на суму 134852,64грн.; №00000260 від 18.08.2015р. на суму 33903,95грн.; №00000261 від 19.08.2015р. на суму 7089,42грн.; №00000262 від 18.08.2015р. на суму 8067,80грн.; №00000263 від 19.08.2015р. на суму 6491,04грн.; №00000264 від 19.08.2015р. на суму 25828,95грн.; №00000265 від 20.08.2015р. на суму 8687,78грн.; №00000266 від 20.08.2015р. на суму 2219,14грн.; №00000267 від 25.08.2015р. на суму 17242,77грн.; №00000268 від 25.08.2015р. на суму 307,99грн.; №00000269 від 26.08.2015р. на суму 1198,37грн.; №00000271 від 27.08.2015р. на суму 1367,97грн.; №00070 від 30.09.2015р. на суму 288435,22грн.; №00085 від 31.10.2015р. на суму 328309,36грн.; №00087 від 30.11.2015р. на суму 346692,40грн.; №00096 від 31.12.2015р. на суму 139236,58грн.; №00006 від 31.01.2016р. на суму 31787,20грн.; №00010 від 29.02.2016р. на суму 100869,48грн.; №00013 від 31.03.2016р. на суму 351584,83грн.; №00018 від 30.04.2016р. на суму 108914,08грн.; №00022 від 31.05.2016р. на суму 66079,94грн.; №00044 від 30.06.2016р. на суму 99127,49грн.; №00046 від 31.07.2016р. на суму 75161,33грн.

Зазначені акти підписані з обох сторін без зауважень, підписи скріплені печатками підприємств. Факт виконання позивачем робіт (надання послуг) за вказаними актами здачі прийняття робіт (надання послуг) відповідачем не оспорюється.

На підтвердження здійснення відповідачем оплати вартості прийнятих робіт (наданих послуг) в матеріалах справи наявні наступні платіжні доручення: №4638 від 01.06.2016р. на суму 8914,08грн.; №4618 від 31.05.2016р. на суму 100000,00грн.; №4756 від 09.06.2016р. на суму 50000,00грн.; №4826 від 14.06.2016р. на суму 50000,00грн.; №4882 від 17.06.2016р. на суму 50000,00грн.; №4857 від 16.06.2016р. на суму 100000,00грн.; №4987 від 29.06.2016р. на суму 150000,00грн.; №4916 від 22.06.2016р. на суму 50000,00грн.; №5166 від 14.07.2016р. на суму 82111,80грн.; №4998 від 30.06.2016р. на суму 595000,00грн.; №5226 від 18.07.2016р. на суму 50000,00грн.; №5174 від 14.07.2016р. на суму 99127,49грн.; №5223 від 18.07.2016р. на суму 50000,00грн.; №6100 від 22.09.2016р. на суму 26662,43грн.; №6272 від 07.10.2016р. на суму 48498,90грн. Зазначені платіжні доручення мають посилання на договір №246 від 09.07.2015р.

Крім того, позивачем наданий акт про зарахування зустрічних однорідних вимог від 03.08.2016р., в тому числі за спірним договором на суму 694320,53грн. З огляду на що позивач зазначає про повний розрахунок відповідача за прийняті роботи.

Разом з тим, Публічне акціонерне товариство Державна продовольчо зернова корпорація України зазначає про порушення ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю УкрАгро-Продукт строків здійснення розрахунків, узгоджених сторонами в договорі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на адресу відповідача направлялись претензії №437 від 15.10.2015р. та №548 від 23.12.2015р., а також листвимога №22/3 від 27.01.2016р.

Невиконання ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю УкрАгро-Продукт вимог, викладених у зазначених документах, стало причиною звернення Публічного акціонерного товариства Державна продовольчо зернова корпорація України з відповідним позовом до суду.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Оцінивши спірний договір, з якого виникли цивільні права та обовязки сторін, судова колегія дійшла висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є змішаним договором, який містить елементи договору підряду та договору про надання послуг.

Як вбачається зі ст.628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно зі ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст.525, 526 ЦК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом.

За приписами ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Звертаючись з позовною заявою, Публічне акціонерне товариство Державна продовольчозернова корпорація України просить стягнути з ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю УкрАгроПродукт 207683,05грн. штрафних санкцій, передбачених договором, 28013,30грн. інфляційних та 14128,22грн. 3 % річних за прострочення останнім оплати вартості прийнятих робіт (наданих послуг).

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 5.8 спірного договору передбачено, що оплата вартості фактично виконаних робіт переробника проводиться замовником у безготівковій формі на підставі наданих рахунків відповідно до актів прийому передачі виконаних робіт, протягом 30 ти календарних днів з моменту отримання рахунку.

Відповідно до п.6.3 договору у випадку несвоєчасної оплати згідно умов договору, замовник сплачує переробнику на вимогу останнього пеню у розмірі 0,3% від суми заборгованості за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості товару за даним договором.

Положеннями ст.230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання чи неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За приписами ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Проаналізувавши умови договору (зокрема, умови п.6.3), судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що за згодою сторін оплата вартості фактично виконаних робіт переробника поставлена в залежність від моменту отримання замовником рахунків.

Відповідачем факт отримання рахунків на виконання договору №246 від 09.07.2015р. заперечується. В матеріалах справи наявні копії реєстрів документів за період серпень 2015р. липень 2016р. (помольні квитанції, рахунки, акти здачі-прийняття робіт), переданих позивачем ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю УкрАгро-Продукт. Разом з тим, на підставі аналізу зазначених реєстрів судова колегія, як і господарський суд Запорізької області, не вбачає можливості встановлення відношення визначених в них документів до виконання сторонами умов договору №246 від 09.07.2015р. та факту одержання замовником рахунків на оплату вартості виконаних робіт (наданих послуг) за спірним договором. Надані позивачем реєстри не містять посилання на відповідний договір, якого вони стосуються, та не містять конкретної дати передання документів.

Посилання апелянта на можливість здійснення ідентифікації шляхом зіставлення даних реєстру документів та реквізитів долучених до матеріалів копій рахунків судовою колегією не приймається з огляду на відсутність в матеріалах справи відповідних рахунків на оплату. При цьому Донецький апеляційний господарський суд приймає до уваги, що між сторонами в спірний період було підписано низку договорів, що не спростовується позивачем, що в свою чергу виключає можливість віднесення визначених у реєстрах документів до спірного договору.

Згідно з п.4 ст.129 Конституції України, статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК України).

Отже, судова колегія дійшла висновку, що надані позивачем реєстри документів не підтверджують факт одержання рахунків відповідачем.

Апелянт зазначає про те, що наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обовязку вчасно розрахуватися за виконані роботи (надані послуги). Однак, позивачем не враховано, що сторонами в договорі узгоджено строк для оплати, який безпосередньо залежить від моменту отримання відповідачем рахунку на оплату, а факт отримання рахунків позивачем не доведено.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про порушення позивачем вимог пункту 5.8 договору №246 від 09.07.2015р. щодо направлення на адресу відповідача рахунків на оплату, що виключає факт прострочення відповідачем оплати виконаних робіт (прийнятих послуг) і, відповідно, виключає наявність підстав для притягнення відповідача до відповідальності, передбаченої пунктом 6.3 договору та ст.625 ЦК України.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач наголошує, що, підписавши акт про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.09.2016р., відповідач підтвердив наявність заборгованості за договором у розмірі штрафних санкцій 207683,05грн., що в свою чергу є підставою для притягнення останнього до відповідальності у зазначеному розмірі. Разом з тим, за приписами ст.43 ГПК України, визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обовязковим. Крім того, судова колегія враховує обставини, які були викладені раніше.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 24.01.2017р. (повний текст підписано 03.02.2017р.) у справі №908/2977/16 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає приписам ст.43 ГПК України, підстав для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги за наведеними в ній мотивами не вбачається.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору при зверненні з апеляційною скаргою підлягають віднесенню на заявника скарги.

Керуючись ст.ст.43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Державна продовольчо зернова корпорація України, м.Київ на рішення господарського суду Запорізької області від 24.01.2017р. (повний текст підписано 03.02.2017р.) у справі №908/2977/16 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 24.01.2017р. (повний текст підписано 03.02.2017р.) у справі №908/2977/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий І.В. Зубченко

Судді: Т.М. Колядко

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.: 1 - позивачу; 1 - відповідачу; 1 - у справу; 1 ДАГС; 1 ГСЗО