РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2017Справа №910/87/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Едельвейс Україна»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Еко»
простягнення 10664 грн. 04 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Дрозд Т.О. - представник за довіреністю № 77 від 10.03.2017.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

03.01.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Едельвейс Україна» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко» про стягнення 10664 грн. 04 коп.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору поставки № 13654К від 01.01.2016 не здійснив оплату товару, поставленого позивачем за видатковими накладними № Ма0000056 від 25.05.2016, № Ин0000019 від 08.06.2016, № Ин0000033 від 15.06.2016, № Ил0000006 від 05.07.2016, № Ил0000023 від 13.07.2016, № Ил0000022 від 13.07.2016, № Ил0000049 від 27.07.2016 та № Ил0000051 від 27.07.2016, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 10664 грн. 04 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.01.2017 (суддя Головатюк Л.Д.) порушено провадження у справі № 910/87/17, розгляд справи призначено на 07.02.2017.

31.01.2017 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що 06.01.2017 та 16.01.2017 сплати позивачу грошові кошти у розмірі 10660 грн. 00 коп., у зв'язку з чим заборгованість за Договором поставки № 13654К від 01.01.2016 залишилась у розмірі 04 грн. 04 коп. При цьому, відповідач вказав на те, що позивачем не було дотримано досудового порядку врегулювання спору, що передбачено умовами Договору поставки № 13654К від 01.01.2016. Крім того, відповідач просив суд відкласти розгляд справи для мирного врегулювання спору.

Судове засідання, призначене на 07.02.2017, не відбулось.

Внаслідок проведеного повторного автоматизованого розподілу судових справ, справу № 910/87/17 передано на розгляд судді Отрош І.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2017 прийнято справу № 910/87/17 до провадження суддею Отрош І.М., розгляд справи призначено на 03.03.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 17.03.2017.

У судовому засіданні 17.03.2017 представник відповідача усно заявив клопотання про залишення позову без розгляду у зв'язку з неявкою представника позивача у судове засідання, надав усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечив.

Розглянувши клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, оскільки суд самостійно встановлює наявність підстав для залишення позову без розгляду (відповідно до ст. 81 Господарського процесуального кодексу України).

Представник позивача у судове засідання 17.03.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимог ухвал суду не виконав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 392.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, беручи до уваги відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в матеріалах справи доказами.

У судовому засіданні 17.03.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Еко» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Едельвейс Україна» (постачальник) укладено Договір поставки № 13654К, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця товар на підставі замовлення останнього та відповідно до специфікації, а покупець зобов'язується прийняти поставлений товар та оплатити його вартість у порядку і на умовах, погоджених сторонами у договорі.

Відповідно до п. 2.2 Договору поставки № 13654К від 01.01.2016 право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент приймання товару покупцем від постачальника. Підтвердженням приймання товару є підписання сторонами (їх уповноваженими представниками) накладної та іншої обов'язкової та визначеної чинним законодавством України товарно-супровідної та транспортно-супровідної документації на товар.

Згідно з п. 3.1 Договору поставки № 13654К від 01.01.2016 постачальник здійснює поставку товару у відповідності до узгодженої сторонами та посвідченої печатками сторін специфікації. Специфікація надається покупцю постачальником.

Відповідно до п. 5.1 Договору поставки № 13654К від 01.01.2016 товар за договором поставляється постачальником на умовах DDP згідно з міжнародними правилами тлумачення комерційних термінів Інкотермс (у редакції 2000) з урахуванням умов цього договору.

Відповідно до п. 5.11 Договору поставки № 13654К від 01.01.2016 у разі відповідності поставки товари умовам цього договору покупець підписує видаткову та товарно-транспортну накладну на поставлений товар. Дата поставки товару повинна відповідати даті виписки видаткової накладної на товар.

Згідно з п. 8.1.1 Договору поставки № 13654К від 01.01.2016 покупець оплачує поставлений постачальником товар по закінченню 50 календарних днів з дати поставки товару постачальником.

Відповідно до п. 8.6 Договору поставки № 13654К від 01.01.2016 загальна ціна договору складається з сум поставленого постачальником та прийнятого покупцем товару на умовах цього договору (за винятком повернутого), зазначених у видаткових накладних, які підписані уповноваженими представниками сторін.

Згідно з п. 12.1 Договору поставки № 13654К від 01.01.2016 договір набуває чинності з 01.01.2016 і діє до 31.12.2017 включно, а в частині невиконаних зобов'язань сторін, що виникли на момент дії договору, - до їх повного виконання.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою укладений між сторонами правочин є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

З аналізу Договору поставки № 13654К від 01.01.2016 вбачається, що він є рамковим договором, тобто таким, що укладений з метою багаторазового застосування, який містить загальні умови поставки товару постачальником, та при цьому погодження істотних умов (найменування товару, кількість, вартість, строків поставки, тощо) кожного окремого зобов'язання з поставки товару погоджується сторонами, зокрема, шляхом укладення відповідних видаткових накладних.

Судом встановлено, що між сторонами було укладено Специфікацію до Договору поставки № 13654К від 01.01.2016, якою сторони погодили найменування товару, що поставляється позивачем за Договором поставки № 13654К від 01.01.2016, кількість товару в упаковці та ціну товару.

Судом встановлено, що 25.05.2016 позивач поставив відповідачу товар на суму 1252 грн. 85 коп., що підтверджується видатковою накладною № Ма0000056 від 25.05.2016 на суму 1252 грн. 85 коп. та товарно-транспортною накладною № ЕуМа0000056 від 25.05.2016 на суму 1252 грн. 85 коп.; 08.06.2016 - товар на суму 2491 грн. 43 коп., що підтверджується видатковою накладною № Ин0000019 від 08.06.2016 на суму 2491 грн. 43 коп. та товарно-транспортною накладною №ЕуИн0000019 від 08.06.2016 на суму 2491 грн. 43 коп.; 15.06.2016 - товар на суму 1213 грн. 04 коп., що підтверджується видатковою накладною № Ин0000033 від 15.06.2016 на суму 1213 грн. 04 коп. та товарно-транспортною накладною № ЕуИн0000033 від 15.06.2013 на суму 1213 грн. 04 коп.; 05.07.2016 - товар на суму 1231 грн. 37 коп., що підтверджується видатковою накладною № Ил0000006 від 05.07.2016 на суму 1231 грн. 37 коп. та товарно-транспортною накладною № ЕуИл0000006 від 05.07.2016 на суму 1231 грн. 37 коп.; 13.07.2016 - товар на суму 1530 грн. 61 коп., що підтверджується видатковою накладною № Ил0000023 від 13.07.2016 на суму 1530 грн. 61 коп. та товарно-транспортною накладною № ЕуИл0000023 від 13.07.2016 на суму 1530 грн. 61 коп.; 13.07.2016 - товар на суму 1245 грн. 72 коп., що підтверджується видатковою накладною № Ил0000022 від 13.07.2016 на суму 1245 грн. 72 коп. та товарно-транспортною накладною № ЕуИл0000022 від 1245 грн. 72 коп.; 27.07.2016 - товар на суму 1239 грн. 56 коп., що підтверджується видатковою накладною № Ил0000049 від 27.07.2016 на суму 1239 грн. 56 коп. та товарно-транспортною накладною № ЕуИл0000049 від 27.07.2016 на суму 1239 грн. 56 коп.; 27.07.2016 - товар на суму 1556 грн. 69 коп., що підтверджується видатковою накладною № Ил0000051 від 27.07.2016 на суму 1556 грн. 69 коп. та товарно-транспортною накладною № ЕуИл0000051 від 27.07.2016 на суму 1556 грн. 69 коп.

Вказані видаткові накладні та товарно-транспорті накладні підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Едельвейс Україна» та штампом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко» (копії долучено позивачем до позовної заяви).

Крім того, позивачем долучено до позовної заяви копії довіреностей, якими було уповноважено представників відповідача на отримання товару, поставленого позивачем за Договором поставки № 13654К від 01.01.2016.

Факт поставки позивачем товару відповідачу за вказаними видатковими накладними відповідачем у відзиві на позовну заяву та у судових засіданнях не заперечувався.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 8.1.1 Договору поставки № 13654К від 01.01.2016 покупець оплачує поставлений постачальником товар по закінченню 50 календарних днів з дати поставки товару постачальником.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був оплатити товар, поставлений за видатковою накладною № Ма0000056 від 25.05.2016, у строк до 14.07.2016 включно; товар, поставлений за видатковою накладною № Ин0000019 від 08.06.2016, у строк до 27.07.2016 включно; товар, поставлений за видатковою накладною № Ин0000033 від 15.06.2016, в строк до 04.08.2016 включно; товар, поставлений за видатковою накладною № Ил0000006 від 05.07.2016, в строк до 24.08.2016 включно; товар, поставлений за видатковою накладною № Ил0000023 від 13.07.2016, в строк до 01.09.2016 включно; товар, поставлений за видатковою накладною № Ил0000022 від 13.07.2016, в строк до 01.09.2016 включно; товар, поставлений за видатковою накладною № Ил0000049 від 27.07.2016, в строк до 15.09.2016 включно; товар, поставлений за видатковою накладною № Ил0000051 від 27.07.2016, в строк до 15.09.2016 включно.

Суд зазначає, що неодноразово ухвалами від 13.02.2017 та від 03.03.2017 зобов'язував сторін надати суду докази здійснення відповідачем оплат за Договором поставки № 13654К від 01.01.2016 за весь період його дії.

Однак, сторони не виконали вимог ухвал суду, доказів здійснення відповідачем оплат (банківських виписок, платіжних доручень тощо), здійснених у період до дати звернення позивачем з даним позовом до суду не надали.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Так, позивачем долучено до позовної заяви копію акту звірки взаєморозрахунків (підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб позивача та відповідача), складеного між сторонами за Договором поставки № 13654К від 01.01.2016 за жовтень 2016 року, з якого вбачається, що станом на 01.10.2016 заборгованість відповідача з оплати товару, поставленого позивачем за Договором поставки № 13654К від 01.01.2016, становить 13664 грн. 04 коп.

Крім того, у вказаному акті звірки взаєморозрахунків зазначено, що 06.10.2016 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 3000 грн. 00 коп., у зв'язку з чим станом на 31.10.2016 заборгованість відповідача з оплати товару за Договором поставки № 13654К від 01.01.2016 становила 10664 грн. 04 коп. (сума боргу, яку позивач просить суд стягнути з відповідача).

Розмір заборгованості за Договором поставки № 13654К від 01.01.2016 у сумі 10664 грн. 04 коп. станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду відповідачем у відзиві на позовну заяву та у судових засіданнях не заперечувався.

Разом з тим, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що 06.01.2017 ат 16.01.2017 сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 10660 грн. 00 коп., у зв'язку з чим заборгованість за Договором поставки № 13654К від 01.01.2016 становить 4 грн. 04 коп.

Так, судом встановлено, що 06.01.2017 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 5500 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 65660 від 06.01.2017 на суму 5500 грн. 00 коп. (призначення платежу - оплата за заморожену продукцію за Договором № 13654К від 01.01.2016), та 16.01.2017 - грошові кошти у розмірі 5160 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 66155 від 16.01.2017 на суму 5160 грн. 00 коп. (призначення платежу - оплата за заморожену продукцію за Договором № 13654К від 01.01.2016).

Належним чином засвідчені копії вказаних платіжних доручень долучено відповідачем до матеріалів справи через канцелярію суду 31.01.2017.

Таким чином, після звернення позивача з даним позовом до суду (29.12.2016 - відповідно до відбитку печатки штампу поштового відділення на поштовому конверті, в якому позовна заява була надіслана до суду) відповідач сплатив позивачу грошові кошти у загальному розмірі 10660 грн. 00 коп.

Відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно з частиною 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Відповідно до п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18, господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Таким чином, оскільки грошові кошти у розмірі 10660 грн. 00 коп. (частина заборгованості) були сплачені відповідачем після звернення позивача з даним позовом до суду, суд вважає за необхідне припинити провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 10660 грн. 00 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко» у розмірі 04 грн. 04 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Едельвейс Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко» про стягнення 10664 грн. 04 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 04 грн. 04 коп.

Що стосується тверджень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, що позивач не звертався до нього щодо досудового врегулювання спору, суд зазначає, що Конституційний Суд України у Рішенні від 09.07.2002 у справі № 1-2/2002 зазначив, що положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Таким чином, позивач не зобов'язаний був врегульовувати спір у досудовому порядку, а може реалізувати своє право на захист безпосередньо шляхом звернення до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до п. 4.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 № 7 частиною другою статті 49 ГПК передбачено, що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною.

З огляду на те, що частина заборгованості (у сумі 10660 грн. 00 коп.) була сплачена відповідачем після звернення позивача з даним позовом до суду, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про припинення провадження у справі в частині стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 10660 грн. 00 коп., судовий збір в цій частині позовних вимог покладається на відповідача як на сторону внаслідок неправильних дій якої виник спір.

Судовий збір в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 04 грн 04 коп. покладається на відповідача (згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України).

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч.ч. 1, 2 ст. 49, ст. 75, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко» (03039, м. Київ, проспект Науки, буд. 8; ідентифікаційний код: 32104254) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Едельвейс Україна» (69124, Запорізька обл., м. Запоріжжя, Хортицьке шосе, буд. 34, кв. 136; ідентифікаційний код: 36711842) грошові кошти у розмірі 04 (чотири) грн. 04 коп. та судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

3. Припинити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко» грошових коштів у розмірі 10660 грн. 00 коп.

4. Після набранням рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 28.03 .2017

Суддя І.М. Отрош