ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2017 року Справа № 904/10330/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сизько І.А. (доповідач),

суддів: Кузнецової І.Л., Широбокової Л.П.,

при секретарі судового засідання: Мацекос І.М.,

за участю представників сторін:

від позивача: П'ятигорець Ю. О., довіреність № б/н від 30.11.2016р.;

від відповідача-2: Семикіна Л. В., довіреність №34 від 14.06.2016 р.;

представники відповідача-1 та третьої особи у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "СОКАР Україна" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2017р. по справі №904/10330/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна група "Трансстройінвест", м. Дніпро

до відповідача-1: товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "СОКАР Україна", м. Київ

відповідача-2: товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова Інвестиційна Компанія "Енерго-Інвест", м. Дніпро

третя особа без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мамай Ірина Володимирівна, м.Київ

про визнання недійсними договорів

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна група "Трансстройінвест" (далі ТОВ "Інвестиційна група "Трансстройінвест") звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача-1: товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "СОКАР Україна" (далі ТОВ "Торговий дім "СОКАР Україна"), відповідача-2: товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова Інвестиційна Компанія "Енерго-Інвест" (далі ТОВ "ПІК "Енерго-Інвест"), за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мамай Ірини Володимирівни про:

- визнання недійсним нікчемного правочину - угоди про порядок погашення боргових зобов`язань, укладеної 15.11.2013р. між ТОВ "Торговий дім "СОКАР Україна" та ТОВ "ПІК "Енерго-Інвест";

- визнання недійсним договору поруки № 1-15-11-13-Д, укладеного 15.11.2013р. між ТОВ "Торговий дім "СОКАР Україна" та ТОВ "Інвестиційна група "Трансстройінвест";

- визнання недійсним договору іпотеки, укладеного 15.11.2013р. між ТОВ "Торговий дім "СОКАР Україна" та ТОВ "Інвестиційна група "Трансстройінвест", посвідченого 15.11.2013р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мамай І.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 6230;

- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек запису про іпотеку № 3406739 будівель та споруд загальною площею 1 307, 9 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна НОМЕР_1, внесеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мамай І.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 8010337 від 15.11.2013р.;

- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження № 3406775 будівель та споруд загальною площею 1 307, 9 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна НОМЕР_1, внесеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мамай І.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 8010428 від 15.11.2013р.

Позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 904/10330/16, розгляд справи призначений на 01.12.2016р.

28.11.2016р. позивачем подано заяву про зміну предмету позову, зокрема, п. 1 прохальної частини позовної заяви, а саме, позивач просив визнати недійсною угоду про порядок погашення боргових зобов`язань, укладену 15.11.2013р. між ТОВ "Торговий дім "СОКАР Україна" та ТОВ "ПІК "Енерго-Інвест"; решта пунктів прохальної частини позовної заяви залишились незмінними (а.с.85-88). Заяву прийнято господарським судом до розгляду.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2017р. по справі №904/10330/16 (суддя Рудовська І.А.) позовні вимоги задоволені повністю:

- визнано недійсною угоду про порядок погашення боргових зобов'язань від 15.11.2013 року, укладену між ТОВ "Торговий Дім "СОКАР Україна" та ТОВ "ПІК "Енерго-Інвест";

- визнано недійсним договір поруки № 1-15-11-13-Д від 15.11.2013 року, укладений між ТОВ "Торговий Дім "СОКАР Україна" та ТОВ "Інвестиційна Група "Трансстройінвест";

- визнано недійсним договір іпотеки від 15.11.2013 року, укладений між ТОВ "Торговий Дім "СОКАР Україна" та ТОВ "Інвестиційна Група "Трансстройінвест", посвідчений 15.11.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мамай І.В. та зареєстрований у реєстрі за № 6230;

- скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек запис про іпотеку №3406739 будівель та споруд загальною площею 1 307,9 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1, внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мамай І.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 8010337 від 15.11.2013 р.;

- скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про обтяження №3406775 будівель та споруд загальною площею 1 307,9 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1, внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мамай І.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 8010428 від 15.11.2013 р.;

- стягнуто з ТОВ "Торговий Дім "СОКАР Україна" на користь ТОВ "Інвестиційна Група "Трансстройінвест" 6 201,00 грн. судового збору;

- стягнуто з ТОВ "ПІК "Енерго-Інвест" на користь ТОВ "Інвестиційна Група "Трансстройінвест" 689,00 грн. судового збору.

Рішення господарського суду щодо визнання угоди про порядок погашення боргових зобов`язань від 15.11.2013р. недійсною мотивовано тим, що в момент вчинення даного правочину сторонами не додержано вимог законодавства, зокрема, ст. ст. 115, 121 Господарського процесуального кодексу України, ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження"; визнання недійсними договору іпотеки від 15.11.2013р. та договору поруки від 15.11.2013р. № 1-15-11-13-Д мотивовано господарським судом фактом визнання недійсним основного зобов`язання (угоди про порядок погашення боргових зобов`язань від 15.11.2013р.), в силу приписів ст. 548 Цивільного кодексу України недійсним визнається і зобов`язання, яке забезпечувало виконання основного зобов`язання; позовні вимоги про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записів про іпотеку та про обтяження задоволені з метою відновлення правового становища позивача, яке існувало до укладення недійсних правочинів.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ "Торговий дім "СОКАР Україна" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2017р. по справі №904/10330/16 та залишити позов ТОВ "Інвестиційна група "Трансстройінвест" без розгляду з урахуванням того, що позовну заяву та заяву про зміну предмету позову підписано від імені директора підприємства позивача не власноручно, а засобами факсиміле, що відповідно до роз`яснень, викладених у абзаці 4 п. 3.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" означає, що позовна заява не підписана взагалі та підлягає поверненню.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що судом при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовані обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення, не доведено обставини, які господарський суд визнав встановленими; угода про порядок погашення боргових зобов`язань від 15.11.2013р. є дійсною і спрямована на набуття, зміну цивільних прав та обов`язків її сторін, укладаючи її, сторони мали на меті врегулювати добровільне погашення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання відповідачем-2 перед відповідачем-1 обов'язків за договором поставки нафтопродуктів № 511-2012 від 12.10.2012р., існування якої сторонами не заперечується; правовідносини, що регулюються оспорюваними договорами та угодою були предметом судового розгляду по справі № 904/10272/14 за позовом ТОВ "Інвестиційна Група "Трансстройінвест" до ТОВ "Торговий дім "СОКАР Україна", треті особи: ТОВ "ПІК "Енерго-Інвест" та Державна виконавча служба України про припинення договорів поруки та іпотеки від 15.11.2013р., за результатом розгляду якої суди апеляційної та касаційної інстанцій не знайшли в укладених договорах поруки та іпотеки, як і в правовій конструкції угоди про порядок погашення боргових зобов`язань від 15.11.2013р. положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства на момент їх укладення; щодо підписання позовної заяви та заяви про зміну предмету позову не власноручно директором підприємства позивача, а за допомогою факсиміле, господарським судом не взяті до уваги доводи скаржника про надання копії Інструкції про порядок використання факсиміле директора при оформленні документів від 17.06.2013р. не при поданні позовної заяви, а вже під час розгляду справи судом.

У додаткових письмових поясненнях до апеляційної скарги скаржник зазначив, що угоду про порядок погашення боргових зобов`язань від 15.11.2013р. господарським судом помилково віднесено до мирової угоди з огляду на висновки, зроблені судами при розгляді справи № 904/7551/15, так, Вищий господарський суд України жодних тверджень щодо недійсності та/або нікчемності угоди у своєму рішенні не закріпив; господарським судом у оскаржуваному рішенні зазначено, що угодою від 15.11.2013р. сторони встановили порядок і строки виконання рішення суду про стягнення заборгованості за договором поставки після пред`явлення наказу до виконання, проте, даною угодою сторони дійшли згоди щодо ширшого кола прав та обов`язків, які є абсолютно не пов`язаними з предметом, сторонами та обставинами справи про стягнення заборгованості за договором поставки; суб`єктний склад угоди не обмежується лише сторонами у справі № 904/936/13 щодо стягнення заборгованості за договором поставки, угодою закріплювались зобов`язання щодо майна - предмета іпотеки, яке жодним чином не було предметом спору в межах справи № 904/936/13; в жодному судовому рішенні, зокрема і у справі № 904/7551/15, не міститься тверджень, які б закріплювали обставини або факти визнання угоди про порядок погашення боргових зобов`язань від 15.11.2013р. мировою угодою; позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права, оскільки при встановленні обставин, за яких правочин не вчинено, що стосується і мирових угод, які для набуття статусу вчиненого правочину потребують затвердження господарським судом, суд повинен відмовити в задоволенні позову, а наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

ТОВ "Інвестиційна група "Трансстройінвест" у запереченнях на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу відповідача-1 залишити без задоволення, зазначаючи, що судом рішення прийнято у повній відповідності до вимог закону та обставин справи, посилання скаржника на те, що угода мала на меті врегулювання добровільного погашення боргових зобов`язань - необґрунтовані, оскільки умовами угоди врегульовані ще й процесуально-правові питання щодо дій з виконавчим документом у відкритому виконавчому провадженні № 38380950 по справі № 904/936/13-г; договір іпотеки та договір поруки, як договори забезпечення, були укладені на виконання угоди про порядок погашення боргових зобов`язань від 15.11.2013р.; судами по справі № 904/7551/15 встановлено, що угода від 15.11.2013р. є мировою угодою, яка не затверджувалась судом, отже, угода до моменту її затвердження судом не породжує для сторін жодних юридичних наслідків, відповідно ст. 35 Господарського процесуального кодексу України вказані обставини є преюдиціальними для суду по цій справі; безпідставне посилання скаржника на справу № 904/10272/14, оскільки предметом розгляду цієї справи було визнання припиненими договорів поруки та іпотеки від 15.11.2013р. внаслідок невиконання ТОВ "Торговий дім "СОКАР України" п. 1.6 угоди від 15.11.2013р.; нормами Цивільного кодексу України (ч. 3 ст. 207) допускається у певних випадках інші способи підписання документів, зокрема, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання.

Відповідач-2 - ТОВ "ПІК "Егнерго-Інвест" у запереченнях на апеляційну скаргу також просить залишити її без задоволення, вказуючи на відповідність рішення господарського суду вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи, з наведенням правового обґрунтування аналогічного змісту заперечень позивача.

Третьою особою у справі відзив на апеляційну скаргу не надано, правом, передбаченим ст. 96 Господарського процесуального кодексу України, приватний нотаріус Мамай І.В. не скористалась.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.02.2017р. апеляційну скаргу ТОВ "Торговий дім "СОКАР Україна" по справі №904/10330/16 прийнято до розгляду колегією суддів у складі: головуючого судді: Сизько І.А. (доповідач), суддів: Джихур О.В., Кузнецової І.Л. та призначено до розгляду на 02.03.2017р.

В судовому засіданні 02.03.2017р. розгляд апеляційної скарги був відкладений на 23.03.2017р.

Розпорядженням в. о. керівника апарату суду Баранової А.В. від 22.03.2017р. №459/17, у зв'язку з відпусткою судді Джихур О.В. призначено автоматичну зміну колегії суддів у справі № 904/10330/16.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів у справі № 904/10330/16 від 22.03.2017р. для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді: Сизько І.А. (доповідач), суддів: Кузнецової І.Л., Широбокової Л.П.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 23.03.2017р. апеляційну скаргу ТОВ "Торговий дім "СОКАР Україна" прийнято до провадження вищевказаною колегією суддів.

22.03.2017р. на адресу Дніпропетровського апеляційного господарського суду надійшло клопотання ТОВ "Торговий дім "СОКАР Україна" про відкладення розгляду справи в зв`язку з участю представника в процесуальних діях, які проводяться органами досудового слідства в межах відкритого кримінального провадження.

Клопотання не підлягає задоволенню, оскільки:

- відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні;

- за клопотанням відповідача-1 розгляд справи вже відкладався судом апеляційної інстанції;

- не надано докази щодо підтвердження обставин, викладених в клопотанні про відкладення розгляду справи;

- юридична особа не обмежена колом осіб, які можуть представляти її інтереси в суді, тому апелянт не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою ст. 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

В судове засідання 23.03.2017р. представник відповідача-1, третя особа не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином (т.2 а.с.32-33).

Враховуючи факт належного сповіщення сторін та третьої особи про час та місце судового засідання, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу можливо розглянути в цьому судовому засіданні за відсутності представника відповідача-1 та третьої особи.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

12.10.2012р. між ТОВ "Торговий дім "СОКАР Україна" (постачальник) та ТОВ "ПІК "Енерго-Інвест" (покупець) був укладений договір поставки нафтопродуктів № 511-2012, відповідно п. 1.1 якого постачальник зобов'язався передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити нафтопродукти, згідно з умовами договору та додатковими угодами до нього.

У зв'язку з неналежним виконанням покупцем своїх зобов'язань за договором поставки нафтопродуктів, постачальник звернувся до господарського суду Дніпропетровської області за захистом свого порушеного права.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2013р. по справі №904/936/13-г позовні вимоги задоволено частково, з TOB "ПІК "Енерго-Інвест" на користь TOB "Торговий дім "СОКАР Україна" стягнуто 18 256 529,09 грн. основного боргу, 389 231,46 грн. додаткових витрат, пов'язаних з транспортуванням вантажу; провадження у справі в частині стягнення заборгованості в розмірі 5 000 000,00 грн. припинено на підставі п. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.04.2013р. по справі № 904/936/13-г рішення суду першої інстанції змінено, стягнуто з ТОВ "ПІК "Енерго-Інвест" на користь ТОВ "Торговий дім "СОКАР Україна" 18 256 529,09 грн. основного боргу, 1 207 752,29 грн. пені, 241 550,46 грн. 3 % річних, 30 022,03 грн. інфляційних втрат та 389 231,46 грн. додаткових витрат, пов'язаних з транспортуванням вантажу. В решті позову відмовлено, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

07.05.2013р. на виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2013р. та постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.04.2013р. видано наказ (а.с.21, т.1).

12.06.2013р. відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №38380950 на виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/936/13-г (а.с.22, т.1).

15.11.2013 року між ТОВ "Торговий дім "Сокар Україна" (кредитор) та ТОВ "Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест" (боржник) укладено угоду про порядок погашення боргових зобов'язань, за умовами якої боржник зобов'язався у строк до 31.05.2014 року погасити перед кредитором в повному обсязі наявний борг за договором поставки нафтопродуктів № 511-2012 від 12.10.2012 року, а також грошові кошти, стягнуті на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.04.2013 року у справі № 904/936/13-г.

В пунктах 1.2, 1.3 угоди сторони домовились, що загальна сума боргу станом на 15.11.2013 року складає 15 925 085,33 грн. Боржник зобов'язався погасити борг достроково або за наступним графіком:

- 01.12.2013-31.12.2013 року - 2 654 181,16 грн.;

- 01.01.2014-31.01.2014 року - 2 654 180,83 грн.;

- 01.02.2014-28.02.2014 року - 2 654 180,83 грн.;

- 01.03.2014-31.03.2014 року - 2 654 180,83 грн.;

- 01.04.2014-30.04.2014 року - 2 654 180,83 грн.;

- 01.05.2014-31.05.2014 року - 2 654 180,83 грн.

Умовами пунктів 1.4, 1.5 угоди передбачено, що в якості гарантії виконання зобов'язань боржником за угодою, сторони визначили укладення договору поруки, поручителем за яким є ТОВ "Інвестиційна група "Трансстройінвест"; поручитель в якості додаткового забезпечення належного виконання зобов'язань боржником надає в іпотеку кредитору нерухоме майно, а саме: будівлі та споруди, загальною площею 1 307,901 кв. м., розташовані у АДРЕСА_1.

В п. 1.6 угоди сторони домовились, що протягом двох робочих днів з дати підписання угоди кредитор зобов'язується відізвати з відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України виконавчий документ - наказ господарського суду Дніпропетровської області від 07.05.2013 року у справі № 904/936/13-г про стягнення з ТОВ "Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест" на користь ТОВ "Торговий дім "Сокар Україна" 20 125 085,33 грн.; до повного виконання боржником зобов'язань за угодою, але не пізніше ніж до 15.04.2014 року, кредитор зобов'язався не подавати даний виконавчий документ до виконавчої служби.

В п. 3.3 угоди визначено, що у випадку невиконання кредитором п. 1.6 угоди, сторони свідчать про недійсність майнової поруки з боку ТОВ "Інвестиційна група "Трансстройінвест".

15.11.2013р. між TOB "Інвестиційна група "Трансстройінвест" (поручитель) та TOB "Торговий дім "СОКАР Україна" (кредитор) укладено договір поруки №1-15-11-13-Д, за п. 1.1 якого поручитель поручився своїм майном, опис якого наведено в п. 1.2 цього договору, перед кредитором за виконання обов'язків ТОВ "ПІК "Енерго-Інвест" (боржник), що виникли з договору поставки нафтопродуктів № 511-2012 від 12.10.2012 року та угоди про порядок погашення боргових зобов'язань № 01-15/11/2013 від 15.11.2013 року (основні договори), укладених між кредитором і боржником.

Пунктом 1.2 договору поруки сторони погодили, що у випадку порушення боржником обов'язку за основними договорами, поручитель відповідає перед кредитором виключно наступним майном - нежитлові будівлі та споруди у складі: адміністративна будівля літ. А-2, А1-2, Ап-1, Аш-2, АИУ-1, ґанок літ. А, приямки літ. а1, а2, загальною площею 1 307,9 кв. м., гараж літ. Е, гараж літ. И, будівля охорони літ. Г, прохідна літ. Д-1, ганок літ. д, споруди №1-12, И, що належить поручителю на праві власності та знаходиться на земельній ділянці, площею 1 515 кв. м. за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1.

За п. 6.2 договору, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

15.11.2013р. між TOB "Торговий дім "СОКАР Україна" (іпотекодержатель) з TOB "Трансстройінвест" (іпотекодавець) укладено договір іпотеки, посвідчений 15.11.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мамай І.В. та зареєстрований в реєстрі за №6229 (а.с.28-37, т.1).

Умовами договору передбачено, що іпотекою забезпечені вимоги іпотекодержателя, що випливають з договору поставки нафтопродуктів № 511-2012 від 12.10.2012р. та угоди про порядок погашення боргових зобов'язань від 15.11.2013р., укладених між TOB "ПІК "Енерго-Інвест" (боржник) та іпотекодержателем (основні договори), та договору поруки № 1-15-11-13-Д від 15.11.2013р., укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем.

Згідно п. 1.3 договору іпотеки, іпотекодавець, з метою забезпечення виконання своїх зобов'язань перед іпотекодержателем, викладених в основному зобов'язанні, передає в іпотеку належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: будівлі та споруди, розташовані за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1, загальною площею 1 307,9 кв. м., зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1.

Відповідно п. 7.2, договір іпотеки припиняє чинність у разі: припинення основного зобов'язання, забезпеченого іпотекою; знищення (втрати) предмета іпотеки, якщо іпотекодавець не замінив або не відновив предмет іпотеки; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем на підставах, передбачених чинним законодавством України та цим договором, права власності на предмет іпотеки; в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

24.12.2013р., після укладення 15.11.2013р. угоди про порядок погашення боргових зобов'язань, договору поруки та договору іпотеки, внаслідок поданої відповідачем-1 заяви від 18.11.2013р. №01-18/11/13, відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 та ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №38380950, припинено чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення (а.с.42, т.1).

Посилаючись на те, що угода про порядок погашення боргових зобов'язань від 15.11.2013р. укладена відповідачем-1 і відповідачем-2 з порушенням вимог ст. ст. 115, 121 Господарського процесуального кодексу України та ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", є нікчемною угодою, що було встановлено судовими рішеннями у справі №904/7551/15, порушує права та майнові інтереси позивача внаслідок надання майнового забезпечення на виконання цієї угоди, позивач просив суд визнати угоду про порядок погашення боргових зобов'язань від 15.11.2013р. недійсною. Договір поруки та договір іпотеки, укладені відповідачем-1 з позивачем, на думку позивача, є недійсними в силу ч. 2 ст. 548 Цивільного кодексу України, як такі, що укладені на виконання недійсної угоди (а.с.3-9, т.1).

Статтею 115 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Частиною 3 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" регламентовано, що сторони мають право укласти мирову угоду про закінчення виконавчого провадження, яка визнається судом.

Питання затвердження мирової угоди, укладеної сторонами в процесі виконання судового рішення, як і питання надання відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання судового рішення, вирішується судом в порядку, передбаченому ст. 121 Господарським процесуальним кодексом України.

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно частин 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Задовольняючи позов в частині визнання угоди про порядок погашення боргових зобов'язань від 15.11.2013 року, укладеної між TOB "ПІК "Енерго-Інвест" та TOB "Торговий дім "СОКАР Україна", недійсною, суд першої інстанції виходив з того, що угода по суті є мировою угодою, яка судом не затверджувалась, отже, суперечить вимогам закону, оскільки в момент її вчинення не додержано вимог ст. ст. 115, 121 Господарського процесуального кодексу України та ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження".

Проте, з таким висновком погодитися не можна.

Право сторін у справі на укладання мирової угоди встановлено Господарським процесуальним кодексом України.

Відповідно ч. 4 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, про затвердження мирової угоди господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі.

Умови мирової угоди повинні безпосередньо стосуватися предмета позову, що виключає зазначення в ній дій, коштів чи майна, які не відносяться до цього предмета.

На відміну від звичайної угоди, мирова угода, що укладається в процесі виконавчого провадження, укладається у формі та на умовах, передбачених процесуальним законодавством, не лише змінює матеріально-правові відносини, а й припиняє процесуально-правові відносини; якщо мирова угода не виконується добровільно, вона виконується в порядку, встановленому для виконання судового акта.

Мирову угоду не можна розглядати як договір у цивільно-правовому розумінні і визнавати недійсною у позовному провадженні, оскільки порядок її укладання та затвердження регламентовано відповідними положеннями Господарського процесуального кодексу України (постанова Верховного Суду України від 20.01.2009 №24/489).

Згідно ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За положеннями ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

В силу вимог ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Укладена між відповідачами угода про порядок погашення боргових зобов'язань від 15.11.2013р., яка судом не затверджена, не може вважатись мировою угодою у розумінні ст. ст. 78, 121 Господарського процесуального кодексу України та є звичайним правочином.

Угода про порядок погашення боргових зобов'язань є самостійною угодою, а дії сторін свідчать про те, що оспорювана угода фактично була укладена та виконувалась сторонами. Так, на виконання умов угоди:

- відповідач-1 18.11.2013 року (в межах строку, передбаченого п. 1.6 угоди - 2 робочих дні з дати її підписання) відізвав з відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України наказ господарського суду Дніпропетровської області від 07.05.2013 року у справі № 904/936/13-г про стягнення з ТОВ "ПІК "Енерго-Інвест" на користь ТОВ "Торговий дім "Сокар Україна" 20 125 085, 33 грн., що встановлено судами в господарській справі №904/10272/14;

- відповідач-2 здійснив часткове погашення суми боргу, сплативши 2 055 273, 60 грн., що встановлено судами в господарській справі №904/7551/15;

- між позивачем та відповідачем-1 укладені 15.11.2013р. договори поруки та іпотеки.

Згідно ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Разом з тим, обставини, встановлені господарськими судами по справі №904/7551/15, не можуть бути преюдиціальними в розумінні ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України для даної справи.

По справі №904/7551/15 позовні вимоги були обґрунтовані тим, що відповідно до ст. 1053 Цивільного кодексу України, з врахуванням характеру та змісту угоди від 15.11.2013р., остання має характер позикового зобов'язання, що є наслідком застосування до неї положень ст. ст. 1046-1053 Цивільного кодексу України, які регулюють відносини за договором позики; в результаті укладення угоди відбулося припинення зобов'язання за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація) (ст. 604 Цивільного кодексу України).

Судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій по справі №904/7551/15 зазначено, що зі змісту угоди про порядок погашення боргових зобов'язань від 15.11.2013 року не вбачається, що сторонами досягнуто згоди щодо припинення дії первісного зобов'язання та виникнення щодо боргу позикового зобов'язання, як це робиться при новації, отже, новації боргу у позикове зобов'язання у цих відносинах не відбулося; встановлені судами обставини засвідчують, що предметом угоди є домовленість погасити заборгованість за договором, стягнуту в судовому порядку, яка є непогашеною на момент укладення угоди, в строк до 31.05.2014р. траншами, відповідно до встановленого сторонами графіку; уклавши угоду, сторони у такий спосіб домовились встановити порядок і строки виконання рішення суду про стягнення заборгованості за договором після пред'явлення наказу до виконання (п. 1.6 угоди).

Отже, господарськими судами по справі № 904/7551/15 встановлено, що угода є правочином щодо змін умов основного зобов'язання, і не має ознак новації.

Як роз'яснено в п. 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Частиною 1 ст. 546 Цивільного кодексу України регламентовано, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Матеріалами справи встановлено, що договір іпотеки та договір поруки є забезпеченням виконання зобов'язань TOB "ПІК "Енерго-Інвест" перед TOB "Торговий дім "СОКАР Україна" за угодою про порядок погашення боргових зобов'язань від 15.11.2013 р., що слідує з пунктів 1.4 та 1.5 угоди.

В силу викладеного вище, договір іпотеки та договір поруки від 15.11.2013 р., укладені між позивачем та відповідачем-1, безпідставно визнані господарським судом недійсними на підставі приписів ст. 548 Цивільного кодексу України у зв'язку з недійсністю зобов'язання, яке було забезпечено вказаними договорами.

Розглядаючи справу №904/10272/14 суди апеляційної та касаційної інстанцій дійшли висновку про відсутність підстав для припинення договорів поруки № 1-15-11-13-Д та іпотеки, укладених 15.11.2013 року між ТОВ "Торговий дім "Сокар Україна" та ТОВ "Інвестиційна група "Трансстройінвест", якими забезпечувалося виконання обов'язків ТОВ "ПІК "Енерго-Інвест", що виникли із договору поставки нафтопродуктів № 511-2012 від 12.10.2012 року та угоди про порядок погашення боргових зобов'язань від 15.11.2013 року, укладених між кредитором та боржником.

Також господарським судом безпідставно задоволено позовні вимоги про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записів про іпотеку № 3406739 та про обтяження № 3406775 будівель та споруд загальною площею 1 307,9 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1, внесених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мамай І.В. на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексні номери: № 8010337 та № 8010428 від 15.11.2013 р., враховуючи, що відсутні підстави для визнання договорів іпотеки та поруки від 15.11.2013 р., укладених між позивачем та відповідачем-1, недійсними.

Відповідно ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом правочину недійсним, покладається на позивача.

Колегія суддів наголошує, що угода може бути визнана недійсною з підстав, передбачених законом.

З матеріалів справи не вбачається, судом не встановлено та позивачем не доведено підстави визнання недійсною угоди про порядок погашення боргових зобов'язань від 15.11.2013р., як такої, що не відповідає чинному законодавству, також відсутнє встановлення її недійсності за результатами розгляду інших господарських спорів.

Не можна погодитись з твердженням позивача про недійсність цієї угоди внаслідок недотримання сторонами під час її укладання норм Господарського процесуального кодексу України, оскільки норми Господарського процесуального кодексу України не регулюють порядок укладання, зміни чи розірвання цивільних та господарських договорів.

Стосовно інших доводів позивача, викладених в запереченні на апеляційну скаргу, слід зауважити, що:

по-перше, постанова державного виконавця від 24.12.2013р. про закінчення виконавчого провадження на підставі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження") підтверджує лише факт закінчення виконавчого провадження за цією підставою, проте, не є належним доказом фактичного виконання рішення суду згідно з виконавчим документом. В матеріалах справи відсутні докази фактичного виконання в повному обсязі наказу суду по справі №904/936/13-г (а.с.21 т. 1);

по-друге, мирова угода може стосуватись лише прав і обов`язків сторін щодо предмету позову та не може вирішувати питання про права та обов`язки сторін, які можуть виникнути у майбутньому, а також стосуватись прав та обов`язків інших юридичних чи фізичних осіб, які не беруть участі у справі або, хоча й беруть таку участь, але не є учасниками мирової угоди;

по-третє, ст. 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину, що означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Щодо доводів скаржника про залишення позову без розгляду, то вони не приймаються, виходячи з наступного.

Відповідно п. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

За спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником позивача визначено ОСОБА_5, як зазначено у позовній заяві та заяві про зміну предмету позову (а.с.81, т. 1).

Відповідно Статуту ТОВ "Інвестиційна група "Трансстройінвест", наказу № 4 від 17.06.2013 р. та затвердженої в товаристві Інструкції про порядок використання факсиміле директора при оформленні документів від 17.06.2013 р., директор ОСОБА_5 мав право підписувати позовну заяву та заяву про зміну предмету позову, в тому числі шляхом проставлення факсиміле, яке відтворює власний його підпис, у зв'язку з неможливістю власноручного підписання позовної заяви на момент її подання до господарського суду через хворобу, що підтверджується довідкою Дніпропетровської міської поліклініки № 4 з діагнозом: забій правої кісті, надрив зв'язок промежево-зап'ясного суглобу.

З урахуванням викладеного та з огляду на неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, що за п. 4 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування рішення господарського суду, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2017р. по справі №904/10330/16 слід скасувати, в задоволенні позовних вимог ТОВ "Інвестиційна Група "Трансстройінвест" - відмовити.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "СОКАР Україна", м. Київ задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2017р. по справі №904/10330/16 скасувати.

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Припинити стягнення за наказами господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2017р. по справі №904/10330/16, виданими на виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2017р., про стягнення 6 201, 00 грн. судового збору з товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "СОКАР Україна", м. Київ та про стягнення 689, 00 грн. судового збору з товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест", м. Дніпро на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна Група "Трансстройінвест", м. Дніпро.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна Група "Трансстройінвест", м. Дніпро на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "СОКАР Україна", м. Київ 7 579, 00 грн. витрат по сплаті судового збору за апеляційною скаргою.

Виконання постанови доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя І.А. Сизько

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя Л.П. Широбокова

(Повний текст постанови складений 27.03.2017р.)