ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

22.03.2017 Справа № 904/1204/15
Колегія суддів, розглянувши скаргу № 10-01/749 від 02.06.2016р. Приватного акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив" на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі:

за позовом Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив", м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області

про стягнення 519 631 368 грн. 71 коп.

Представники:

від позивача (стягувача): Камша О.В., дов. № 252 від 06.06.2016р.;

від відповідача (скаржника): Снітько Е.В., дов. № 10-01/1543 від 28.12.2016р.;

від Департаменту ДВС: Падалка А.В., дов. №949/20.3-03 від 29.12.2016р.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду від 05.08.2015р., залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.02.2016р. та постановою Вищого господарського суду України від 30.03.2016р., позовні вимоги задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача прострочену заборгованість по кредиту в сумі 24 955 292, 24 долари США, що за офіційним курсом долара США до гривні, встановленим НБУ станом на 08.04.2015р., становить 586 599 922 грн. 92 коп.; поточну заборгованість по сплаті процентів за період з 25.03.2015р. по 07.04.2015р. в сумі 140 720, 12 доларів США, що за офіційним курсом долара США до гривні, встановленим НБУ станом на 08.04.2015р., становить 3 307 771 грн. 78 коп.; прострочену заборгованість по сплаті процентів за період з 25.09.2013р. по 24.03.2015р. в сумі 5 263 190, 07 доларів США, що за офіційним курсом долара США до гривні, встановленим НБУ станом на 08.04.2015р., становить 123 716 719 грн. 47 коп.; 3% річних по кредиту за період з 01.10.2013р. по 07.04.2015р. в сумі 893 612,80 доларів США, що за офіційним курсом долара США до гривні, встановленим НБУ станом на 08.04.2015р., становить 21 005 291 грн. 97 коп.; 3% річних по процентам за період з 01.10.2013р. по 07.04.2015р. в сумі 112 244, 46 доларів США, що за офіційним курсом долара США до гривні, встановленим НБУ станом на 08.04.2015р., становить 2 638 422 грн. 00 коп.; пеню за несвоєчасне повернення кредиту за період з 12.02.2014р. по 15.08.2014р. в сумі 19 076 388 грн. 97 коп.; пеню за несвоєчасне повернення процентів за період з 12.02.2014р. по 12.02.2015р. в сумі 4 928 574 грн. 85 коп.; витрат по сплаті судового збору в розмірі 73 080 грн. 00 коп.

На виконання зазначеного рішення господарським судом 15.02.2016р. видано наказ.

02.06.2016р. від ПрАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" надійшла скарга на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України № 10-01/749 від 02.06.2016р., в якій скаржник просить суд:

- визнати недійсною та скасувати постанову про арешт майна боржника від 16.05.2016р. по виконавчому провадженню № 50654043, прийняту головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімовою А.Н. в частині накладення арешту на продукцію ПрАТ «Дніпровський завод мінеральних добрив» - мінеральні, рідинні, комплексні добрива, фосфогіпс;

- зняти арешт з окремого майна ПрАТ «Дніпровський завод мінеральних добрив», а саме продукції - мінеральних, рідинних, комплексних добрив, фосфогіпсу.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що чинним законодавством передбачено обов'язковість виконання договору сторонами (ст.ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України). При чому законодавець не передбачає арешт майна підприємства підставою для відмови від договірних зобов'язань. Таким чином, неможливість підприємством поставити контрагенту продукцію по договору - мінеральні добрива призведе до негативних чинників як для самого виробника-постачальника, так і для покупця. Виробник не отримає грошові кошти, що можуть бути залученими для погашення заборгованості по виконавчому провадженню, а покупець не отримає товар, що призведе до порушення господарського процесу, зриву строків посіву чи внесення добрива, погіршенню врожайності тощо. Беручи до уваги, що ПрАТ «ДЗМД» є постачальником мінеральних добрив в державному масштабі, неможливість реалізації продукції сільгоспвиробникам призведе до широкомасштабної кризи в даній сфері. Так як держава гарантує та захищає законом права юридичних осіб щодо невтручання в їх господарську діяльність, накладення арешту на все майно підприємства, а саме на продукцію ПрАТ «ДЗМД» прямо порушує права та законні інтереси підприємства скаржника та багатьох сільгоспвиробників України. Таким чином, позивач вважає дії державного виконавця по винесенню постанови про арешт майна боржника, а саме продукції ПрАТ «ДЗМД» -мінеральні, рідинні, комплексні добрива, фосфогіпс, незаконними та такими, що порушують права та законні інтереси працівників підприємства та третіх осіб.

Ухвалою господарського суду від 06.06.2016р. скаргу прийнято колегією судів у складі: головуючий суддя - Рудь І.А., судді Назаренко Н.Г., Кеся Н.Б., до розгляду та призначений її розгляд у судовому засіданні 30.06.2016р.

Ухвалою господарського суду від 30.06.2016р. розгляд скарги відкладений на 13.07.2016р.

Розпорядженням керівника апарату суду від 13.07.2016р. № 489 у зв'язку із перебуванням судді Кеся Н.Б. у відпустці, призначено повторний автоматичний розподіл справи № 904/1204/15 та згідно протоколу автоматичної заміни складу колегії суддів від 13.07.2016р. визначений склад колегії: головуючий суддя - Рудь І.А., судді Назаренко Н.Г., Новікова Р.Г.

Ухвалою господарського суду від 13.07.2016р.скаргу прийнято колегією суддів у новому складі.

В судовому засіданні 13.07.2016р. оголошено перерву до 02.08.2016р.

20.07.2016р. на адресу господарського суду надійшла апеляційна скарга Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 18.07.2016р. № 06-20/354-16 на ухвалу господарського суду від 13.07.2016р., прийняту за результатами розгляду скарги боржника № 10-01/747 від 02.06.2016р.

Ухвалою господарського суду від 22.07.2016р. зупинено провадження по розгляду скарги № 10-01/749 від 02.06.2016р. до повернення на адресу господарського суду матеріалів справи № 904/1204/15.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.08.2016р. апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2016р. у справі №904/1204/15 повернуто заявнику.

03.08.2016р. матеріали справи № 904/1204/15 повернуто на адресу господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою господарського суду від 08.08.2016р. поновлено провадження по розгляду скарги та призначений її розгляд в судовому засіданні на 20.09.2016р.

23.08.2016р. на адресу господарського суду надійшла апеляційна скарга Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 23.08.2016р. № № 06-20/354-16 на ухвалу господарського суду від 13.07.2016р., прийняту за результатами розгляду скарги боржника № 10-01/747 від 02.06.2016р., у зв'язку із чим 26.08.2016р. матеріали справи № 904/1204/15 направлено на адресу Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.09.2016р. апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено частково, ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2016р. частково скасовано та викладено другий абзац резолютивної частини вказаної ухвали у новій редакції.

Супровідним листом від 20.09.2016р. Дніпропетровським апеляційним господарським судом матеріали справи № 904/1204/15 направлено на адресу Вищого господарського суду України, у зв'язку із надходження касаційної скарги ПрАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.09.2016р.

Постановою Вищого господарського суду від 01.02.2017р. постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.09.2016р. у справі № 904/1204/15 скасовано, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2016р. залишено в силі.

08.02.2017р. матеріалів справи № 903/1204/15 повернуто на адресу господарського суду Вищим господарським судом України.

Ухвалою суду від 10.02.2017р. скаргу призначено до розгляду в засіданні на 23.02.2017р.

Представник позивача у судовому засіданні 23.02.2017р. надав суду усні пояснення та просив суд відмовити скаржнику у задоволенні скарги, посилаючись на те, що приймаючи постанову про арешт майна боржника від 16.05.2016р. державний виконавець діяв у спосіб, визначений Законом «Про виконавче провадження» та в межах наданих йому повноважень.

Представник Департаменту ДВС надав суду копії матеріалів виконавчого провадження та письмові пояснення на скаргу від 13.07.2016р. № 06-20/353-16, згідно з якими просив суд відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на те, що державним виконавцем накладено арешт на майно боржника у відповідності до вимог ЗУ «Про виконавче провадження» для забезпечення реального виконання рішення, оскільки останнім не надано документальне підтвердження повного виконання рішення у встановлені строки для самостійного виконання рішення.

23.02.2017р. в засіданні оголошено перерву до 22.03.2017р.

В судовому засіданні 22.03.2017р. представник скаржника підтримав викладені в скарзі вимоги; представники стягувача та Департаменту ДВС проти задоволення скарги заперечували.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та органу ДВС, колегія суддів вважає, що скарга Приватного акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив" не підлягає задоволенню з наступних підстав

За умовами ст. 115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Закон України "Про виконавче провадження" визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 31.03.2016р. згідно заяви ПАТ „ВТБ Банк" від 23.03.2016р. № 957/16 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрите провадження з примусового виконання наказу господарського суду від 15.02.2016р. у справі № 904/1204/15, про що винесено відповідну постанову ВП № 50654043, в якій боржнику встановлений семиденний строк для самостійного виконання рішення з моменту винесення постанови.

16.05.2016р. державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на все майно, що належить боржнику Приватному акціонерному товариству "Дніпровський завод мінеральних добрив" у межах суми звернення стягнення 761 346 171 грн. 96 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинною на час здійснення оскаржуваних дій) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. (ч.1 ст. 6 ЗУ «Про виконавче провадження».)

Відповідно до ч. 1 та абз. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно п. 6 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей

Так, у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення (ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Разом з тим, ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» зазначає, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнений за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках га інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах (ч. 2 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження»).

Арешт майна боржника, як самостійний етап процедури звернення стягнення на майно регулюється положеннями ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження".

Статтею 57 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно ч. 3 ст. 57 3акону України «Про виконавче провадження» постановами, передбаченими ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна (п. 5 ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження»).

Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин (ч. 5 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження").

З наведеної норми Закону України "Про виконавче провадження" випливає, що арешт (опис) майна є частиною процедури зі звернення стягнення на майно.

Таким чином, арешт майна боржника є самостійним етапом процедури звернення стягнення на майно, та без наступних етапів (вилучення та примусової реалізації), кінцевого звернення стягнення на кошти та інше майно боржника ще не відбулось. Відповідних доказів боржником в матеріали справи не надано.

Як вказано вище 31.03.2016р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 50654043 та надано боржнику строк самостійно виконати рішення суду протягом 7 днів з моменту винесення (отримання) постанови. Боржником рішення у вказаний строк виконано не було.

Враховуючи вищевикладене, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімовою А.Н. під час винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.05.2016р. у виконавчому провадженні № 50654043 дотримано вимоги Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо посилань скаржника, що дії державного виконавця по винесенню постанови про арешт майна боржника, а саме продукції ПрАТ «ДЗМД» є такими, що порушують права та законні інтереси працівників підприємства та третіх осіб, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Аналогічні принципи містяться і в ст. 115 Господарського процесуального кодексу України і відповідно до яких, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2012р. у справі №18-рп/2012 унормовано, що відповідно до Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки; усі суб'єкти права власності рівні перед законом; захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території; обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (ч. 4 ст. 13, ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 55, ч. 5 ст. 124, п. 9 ч. 3 ст. 129).

За приписами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що передбачає право на справедливий суд, під терміном справедливий судовий розгляд розуміється у тому числі забезпечення реального виконання рішення, на що Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу держав - членів Ради Європи. Обовязок забезпечення механізмів реалізації права на справедливий суд покладено на держави-учасниці Конвенції.

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Колегія судів зазначає, що заборгованість скаржника перед стягувачем утворилось внаслідок його господарської діяльності, а не в силу якихось об'єктивних, незалежних від відповідача обставин. Сторони по справі знаходяться в рівнозначних економічних умовах.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини під терміном "власність" розуміє також грошові кошти, що підлягають оплаті за поставлений товар. Невиконанням обов'язку щодо повернення отриманих кредитних коштів відповідач порушує права позивача, безпідставно не перераховуючи кошти у власність позивача.

Скасування оскаржуваної постанови про арешт майна боржника в частині арешту вказаної скаржником продукції за вищезазначених обставин буде порушенням права позивача у розумінні ч.1 ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно п. 9.13. постанови Пленуму ВГСУ від 17.10.2012р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги на дії органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

За встановлених обставин, скарга ПрАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України № 10-01/749 від 02.06.2016р. задоволенню не підлягає.

На підставі вищезазначеного, керуючись Законом України „Про виконавче провадження", ст.ст. 86, 115, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

Скаргу № 10-01/749 від 02.06.2016р. Приватного акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив" на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відхилити.

Головуючий колегії Суддя Суддя І.А. Рудь Н.Г. Назаренко Р.Г. Новікова