ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2017 р.Справа № 916/3134/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді В.Б. Туренко

суддів Л.В. Поліщук, С.В. Таран

при секретарі судового засідання: А.В. Земляк

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1

від відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕІН ЮКРЕІН»

на рішення господарського суду Одеської області від 01.02.2017 року

у справі № 916/3134/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія ФАВОРИТ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕІН ЮКРЕІН»

про стягнення 261638,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія ФАВОРИТ» звернулось до місцевого господарського суду з позовом (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 30.01.2017 року) до Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕІН ЮКРЕІН» про стягнення заборгованості за договорами оперативного лізингу (оренди) ЛО №209 та №210 в сумі 261638,30 грн., у тому числі 151440,00 грн. заборгованості за лізинговими платежами, 19166,45 грн. пені, 91031,85 грн. штрафу, судових витрат в сумі 1958,51 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем умов договорів оперативного лізингу (оренди) ЛО №209 та №210, у звязку з чим у останнього утворилась заборгованість в частині сплати лізингових платежів. Крім того, позивачем нараховано відповідачу пеню та штраф.

Відповідач у відзиві на позов, зазначив про його необґрунтованість та безпідставність.

Рішенням господарського суду Одеської області від 01.02.2017 року (суддя Степанова Л.В.), оформленим відповідно до вимог ст. 84 ГПК України 06.02.2017 року, позов задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач 15.02.2017 року звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати, у позові відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 24.02.2017 року апеляційну скаргу прийнято до провадження із призначенням до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, судова колегія зазначає наступне.

08.06.2012 року між ТОВ «Лізингова компанія «ФАВОРИТ» (Лізингодавець) та ТОВ «КРЕІН ЮКРЕІН» (Лізингоодержувач) укладені договори ЛО оперативного лізингу (оренди), а саме:

-№209, згідно умов якого Лізингодавець зобовязався набути у власність у ТОВ КРЕІН ЮКРЕІН та передати в наступне платне користування Лізингоодержувачу на визначений строк за встановлену плату (лізингові платежі) наступне майно: бетононасос SYМТЕС МКW-35SVН, серійний номер 287-4DR5 з комплектуючими (а.с. 22-29 т.1);

-№210, за змістом якого Лізингодавець зобовязався набути у власність у ТОВ КРЕІН ЮКРЕІН та передати в наступне платне користування Лізингоодержувачу на визначений строк за встановлену плату (лізингові платежі) наступне майно: бетононасос SYМТЕС МКW-35SVН, серійний номер 312-4DR5 з комплектуючими (а.с. 42-49 т.1).

Відповідно до п. 2.1. договорів №№209, 210 строк лізингу становить 36 місяців з дня підписання акту приймання-передачі обєкту лізингу.

За приписами п.п. 3.2., 3.3. договорів №№209, 210 загальна сума лізингових платежів, термін оплати (дата платежів та порядок сплати Лізингоодержувачем лізингових платежів Лізингодавцеві встановлюється договором та в "Графіку сплати лізингових платежів" (додаток 2), який є невід'ємною частиною договору. Сплата лізингових платежів здійснюється Лізингоодержувачем не пізніше дати платежу шляхом перерахування належної суми на поточний рахунок Лізингодавця. Лізингоодержувач зобовязаний здійснити на користь Лізингодавця попередню оплату лізингових платежів в термін та в сумі, визначеній додатком 2 до договору.

У п.п. 4.1., 4.2., 4.3. договорів №№209, 210 ТОВ Лізингова компанія ФАВОРИТ зобовязалось передати обєкти лізингу в строки та на умовах, передбачених в договорі поставки (купівлі-продажу) обєкту лізингу, укладеного позивачем з продавцем обєкту лізингу та відповідно до п.п. 1.2., 1.3. договорів №№209, 210. Строк передачі обєкту лізингу складає 35 робочих днів з моменту перерахування попередньої оплати лізингових платежів, але в будь якому разі не раніше отримання Лізингодавцем обєкту лізингу від продавця та не пізніше 7 календарних днів з дня отримання отримання обєкту лізингу. За умови передачі Лізингодавцем Лізингоодержувачем попередньої оплати лізингових платежів, сторони вносять зміни до "Графіку сплати лізингових платежів", а саме переносять дати платежу вперед на кількість днів перевищення. Місце передачі обєкту лізингу: 67806, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Теплична, 1. Сторони складають акт приймання передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів (додаток 3) ОСОБА_1 підписується комісією у складі представників двох сторін Лізингодавця та Лізингоодержувача.

Підпунктом 10.2.1. п. 10.2. договорів №№209, 210 сторони встановили, що у випадку прострочення термінів оплати лізингових платежів, передбачених п.3.2. договору, Лізингодавець має право вимагати від Лізингоодержувача сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від непогашеної суми заборгованості за лізинговими платежами за кожен день прострочення. У випадку прострочення заборгованості більше ніж на 30 календарних днів Лізингодавець має право вимагати від Лізингоодержувача окрім пені сплатити штраф у розмірі 0,5% від непогашеної суми заборгованості за лізинговими платежами за кожен день прострочення до моменту повного погашення заборгованості.

На виконання умов договорів №№209, 210 сторонами підписані додатки до договорів, а саме: додаток 1, 2 (Розрахунок лізингових платежів), 1а (Замовлення).

Крім того, під час дії договорів №№209, 210 сторонами укладались додаткові угоди, а саме: 01.08.2012 року додаткова угода та додаткова угода №1, 29.04.2014 року додаткова угода №2.

За твердження позивача, 29.04.2014 року між ним та відповідачем складені та підписані 2 акти приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів за якими на виконання договорів №№209, 210, ТОВ "ЛК "ФАВОРИТ" через ОСОБА_3, що діяв за довіреністю №59/5 від 29.04.2014 року передав ТОВ "КРЕІН ЮКРЕІН" бетононасос SYМТЕС МКW-35SVН, серійний номер 287-4DR5 з комплектуючими та бетононасос SYМТЕС МКW-35SVН, серійний номер 312-4DR5 з комплектуючими.

Факт передачі обєктів лізингу за договором №209 підтверджується актами надання послуг, а саме: №184 від 30.04.2014р., №234 від 31.05.2014р., №287 від 30.06.2014р., №335 від 31.07.2014р., №384 від 31.08.2014р., №433 від 30.09.2014р., №483 від 31.10.2014р., №528 від 30.11.2014р., №572 від 31.12.2014р., №15 від 31.01.2015р., №57 від 28.02.2015р., №97 від 31.03.2015р., №138 від 30.04.2015р., №180 від 31.05.2015р., №216 від 30.06.2015р., №242 від 31.07.2015р., №268 від 31.08.2015р., №292 від 30.09.2015р., №313 від 31.10.2015р., №333 від 30.11.2015р.№353 від 31.12.2015р., №13 від 31.01.2016р., №33 від 29.02.2016р., №52 від 31.03.2016р., №68 від 30.04.2016р., №77 від 31.05.2016р.

Про факт передачі обєктів лізингу за договором №210 свідчать наступні акти надання послуг: №185 від 30.04.2014р., №235 від 31.05.2014р., №288 від 30.06.2014р., №336 від 31.07.2014р., №385 від 31.08.2014р., №434 від 30.09.2014р., №484 від 31.10.2014р., №529 від 30.11.2014р., №573 від 31.12.2014р., №16 від 31.01.2015р., №58 від 28.02.2015р., №98 від 31.03.2015р., №139 від 30.04.2015р., №181 від 31.05.2015р., №217 від 30.06.2015р., №243 від 31.07.2015р., №269 від 31.08.2015р., №293 від 30.09.2015р., №314 від 31.10.2015р., №334 від 30.11.2015р., №354 від 31.12.2015р., №14 від 31.01.2016р., №34 від 29.02.2016р., №53 від 31.03.2016р., №69 від 30.04.2016р., №78 від 31.05.2016р.

Крім того, позивач зазначив, що 12.06.2015 року між ТОВ "Лізингова компанія "ФАВОРИТ" (Заставодавець), як законним власником обєктів лізингу та Публічним акціонерним товариством "Промислово-фінансовий банк" (Заставодержатель) укладено нотаріально посвідчений договір застави рухомого майна, згідно якого обєкти лізингу, а саме: бетононасос SYМТЕС МКW-35SVН, серійний номер 287-4DR5 з комплектуючими та бетононасос SYМТЕС МКW-35SVН, серійний номер 312-4DR5 з комплектуючими передані в заставу Банку в забезпечення виконання Заставодавцем перед Заставодержателем зобовязань за кредитним договором від 12.06.2015 року №08-2063/15. На виконання умов договору застави від 12.06.2015 року представниками Банку та директором ТОВ "КРЕІН ЮКРЕІН" ОСОБА_3 02.06.2015р., 02.12.2015р. та 02.06.2016р. складені та підписані акти перевірки предмета застави, відповідно до яких бетононасос SYМТЕС МКW-35SVН, серійний номер 287-4DR5 з комплектуючими та бетононасос SYМТЕС МКW-35SVН, серійний номер 312-4DR5 з комплектуючими знаходяться в наявності та зберігаються на території, яка орендується у ПП «ТЕПЛИЧНЕ» (а.с. 141-145 т.1).

Також позивач зазначив, що за умовами п. 8.1.2. договорів № №209, 210 за якими Лізингодавець має право перевіряти стан обєкту лізингу, уповноваженою особою позивача здійснено огляд обєктів лізингу (Бетононасосу SYМТЕС МКW-35SVН, серійний номер 287-4DR5 з комплектуючими та Бетононасосу SYМТЕС МКW-35SVН, серійний номер 312-4DR5 з комплектуючими) та складено акти перевірки, якими зафіксовано, що обєкти лізингу знаходяться на охоронюваній території та в експлуатації.

Як вказав позивач, відповідач в порушення умов договорів №№209, 210 не сплачує лізингові платежі, у звязку з чим за період з 08.06.2016 року по 26.10.2016 року у нього утворилась заборгованість, а саме: за договором №209 - 75720,00 грн., за договором №210 75720,00 грн., що загалом складає 151440,00 грн. Крім того, у звязку із неналежним виконання відповідачем умов договорів, позивачем нараховано відповідачу пеню у сумі 9591,71 грн. та штраф у сумі 45564,79 грн. за договором №209; пеню у сумі 9574,74 грн. та штраф у сумі 45467,06 грн. за договором №210, що загалом становить 19166,45 грн. пені, 91031,85 грн. штрафу.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначив, що в актах приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 29.04.2014 року вказано, що майно передавалося за адресою: м. Київ, вул. Волинська, 10, проте в п. 4.2 договорів №№209, 210 зазначено місце передачі обєкту лізингу інше, а саме: 67806, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Теплична, 1. Крім того в актах зазначено, що обєкти передавалися в оперативний лізинг ТОВ "РІК". Таким чином, акти, які підтверджують факт передачі обєктів у лізинг між позивачем та відповідачем не складалися з підстав відсутності такої передачі, а враховуючи, що фактичної передачі обєктів лізингу не відбулося, у відповідача відсутні зобов'язання щодо сплати лізингових платежів. Також відповідач заперечував проти одночасного нарахування пені та штрафу відповідно до п.10.2. договорів №№209, 210, оскільки з умов договорів вбачається, що штраф є також пенею і його застосування до відповідача суперечить положенням ст. 61 Конституції України, ст. 549 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у т.ч. із договорів.

Статтями 626, 628, 629 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

За змістом ст. 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, а саме: виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо.

Частиною 1 ст. 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За умовами ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. 193 Господарського Кодексу України, ст. 526 Цивільного Кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 292 Господарського Кодексу України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

У відповідності до ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Так, як вже зазначалось між позивачем та відповідачем 08.06.2012 року укладені договори ЛО оперативного лізингу (оренди) за №209 та за № 210.

Відповідно до п. 4.3. договорів лізингу № №209 210 після прибуття обєктів лізингу до місця передачі Лізингоодержувач зобовязаний в присутності Лізингодавця перевірити якість та комплектність обєктів лізингу, про що сторони складають акт, який підтверджує факт передачі предметів лізингу від Лізингодавця Лізингоодержувачу, комплектність та відповідність предметів лізингу техніко-економічним показникам, передбаченим договором поставки (купівлі-продажу) предметів лізингу.

29.04.2014 року між сторонами складені та підписані акти приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів за якими на виконання договорів ЛО №209 та №210 оперативного лізингу (оренди) позивач передав відповідачу бетононасос SYМТЕС МКW-35SVН, серійний номер 287-4DR5 з комплектуючими та бетононасос SYМТЕС МКW-35SVН, серійний номер 312-4DR5 з комплектуючими.

Стосовно тверджень відповідача, що в актах приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 29.04.2014 року зазначено, що майно передавалося за адресою: м. Київ, вул. Волинська, 10, проте в п. 4.2 договорів №209 та №210 зазначено місце передачі обєкту лізингу: 67806, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Теплична, 1, крім того в актах зазначено, що обєкти передавалися в оперативний лізинг ТОВ "РІК", судова колегія зазначає, що дійсно в актах є посилання на іншу адресу передачі обєктів лізингу та зазначений інший отримувач - ТОВ "РІК", однак в актах приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 29.04.2014 року визначено, що обєкти лізингу передаються через ОСОБА_3 згідно довіреності №59/5 від 29.04.2014 року, який згідно наявних в матеріалах справи документах є директором ТОВ "КРЕІН ЮКРЕІН", крім того в графі "Об'єкт основних засобів прийняв" також зазначено прізвище ОСОБА_3, також в зазначених актах міститься печатка ТОВ "КРЕІН ЮКРЕІН".

Дослідивши означені акти приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів, які складені представниками обох сторін, суд апеляційної інстанції зазначає, що вказані акти містять в собі всі необхідні умови (положення), які має містити в собі акт приймання-передачі, згідно п. 4.3 договорів лізингу №209 та №210.

Зміна місця передачі предметів лізингу за взаємною згодою сторін жодним чином не може спростовувати факту такої передачі. Взаємна згода сторін в даному випадку підтверджується сплатою ТОВ "КРЕІН ЮКРЕІН" протягом двох років лізингових платежів, щомісячним складанням актів надання послуг, що наявні в матеріалах справи.

Факт наявності у відповідача обєктів лізингу підтверджується складеними та підписаними актами перевірки предмета застави відповідно до яких бетононасос SYМТЕС МКW-35SVН, серійний номер 287-4DR5 з комплектуючими та бетононасос SYМТЕС МКW-35SVН, серійний номер 312-4DR5 з комплектуючими знаходяться в наявності та зберігаються на території, яка орендується у ПП "ТЕПЛИЧНЕ" на виконання умов договору застави рухомого майна від 12.06.2015 року.

Крім того, за умовами п. 8.1.2. договорів лізингу №№209, 210 уповноваженою особою позивача було здійснено огляд обєктів лізингу та складено акти перевірки, якими зафіксовано, що обєкти лізингу знаходяться на охоронюваній території та в експлуатації відповідача.

Як свідчать матеріали справи, відповідач з червня 2016 року по жовтень 2016 року не здійснював лізингові платежі, у звязку з чим у нього утворилась заборгованість у загальній сумі 151440,00грн., а саме: за договором №209 - 75720,00 грн., за договором №210 - 75720,00грн.

З урахуванням того, що відповідачем не надано доказів належного виконання умов договорів лізингу №№209, 210 в частині сплати лізингових платежів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у загальній сумі 151440,00 грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 19166,45 грн. пені та 91031,85 грн. штрафу, суд апеляційної інстанції зазначає слідуюче.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 230 Господарського кодексу України учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання штрафні (господарські) санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

За умовами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Так, у пп.10.2.1. п. 10.2. договорів лізингу №№209, 210 сторони встановили, що у випадку прострочення термінів оплати лізингових платежів, передбачених п. 3.2. договорів, Лізингодавець має право вимагати від Лізингоодержувача сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від непогашеної суми заборгованості за лізинговими платежами за кожен день прострочення. У випадку прострочення заборгованості більше ніж на 30 календарних днів Лізингодавець має право вимагати від Лізингоодержувача окрім пені сплатити штраф у розмірі 0,5% від непогашеної суми заборгованості за лізинговими платежами за кожен день прострочення до моменту повного погашення заборгованості.

Частинами 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено що штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В силу ч. 2 ст. 806 Цивільного кодексу України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Відповідно до п. 5.7. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» застосовуючи у вирішенні спорів, пов'язаних з невиконанням або неналежним виконанням договорів оренди (найму) положення статті 549 ЦК України, господарським судам слід виходити з того, що: одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно із зазначеною статтею ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто вони не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, і у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій; можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення господарських зобов'язань передбачено абзацом другим частини другої статті 231 ГК України; для учасників господарських відносин законодавством не встановлено обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із принципом свободи укладення договору, встановленим статтею 627 ЦК України, за змістом якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості

З огляду на наведене, посилання відповідача на неправомірне нарахування позивачем одночасно пені та штрафу відповідно до п. 10.2. договорів №№209, 210 є безпідставними, а відтак, судова колегія, перевіривши розрахунки штрафних санкцій позивача, дійшла висновку, що місцевий господарський суд цілком правомірно та обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача 19166,45 грн. пені та 91031,85грн. штрафу за період з 08.06.2016 року по 26.10.2016 року.

Крім того, правомірним є висновок суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача вартості проїзних документів для явки в судове засідання представника позивача у сумі 1958,51 грн.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують наведеного, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір за апеляційний перегляд у даному випадку не відшкодовується скаржнику.

Керуючись ст. ст. 99, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 01.02.2017 року у справі №916/3134/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено 03.04.2017 року

Головуючий суддя В.Б. Туренко

Суддя Л.В. Поліщук

Суддя С.В. Таран