РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2017Справа №910/2152/17

За позовом Заступника Генерального прокурора України - Головного військового

прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОГ АЕРО ДЖЕТ"

про стягнення 10 320 184,00 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від прокурора: Голуб Є.В. (посвідчення № 029151 від 22.09.2014)

від позивача: не з'явився

від відповідача: Стецик Н.В. (довіреність б/н від 05.01.2017)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник Генерального прокурора України - Головного військового прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОГ АЕРО ДЖЕТ" про стягнення 10 320 184,00 грн., з яких: пеня у сумі 3 568 662,00 грн. та штраф у розмірі 7% у сумі 6 751 522,00 грн.

В обґрунтування поданого в інтересах держави позову прокурор посилається на порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором №286/1/16/35 про постачання для державних потреб палива рідинного та газу: олив мастильних,для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) від 15.12.2016 в частині поставки оплаченого позивачем продукції у строк визначений договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2017 порушено провадження у справі № 910/2152/17 та призначено її розгляд на 09.03.2017.

01.03.2017 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач позовні вимоги заперечив, посилаючись на те, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.12.2016 по справі №910/22893/16 було заборонено Міністерству оборони України та Товариству з обмеженою відповідальністю "ВОГ АЕРО ДЖЕТ" вчиняти будь-які дії спрямовані на виконання договору №286/1/16/35 від 15.12.2016, а тому вина відповідача у невиконанні договору відсутня. Крім того, оскарження відповідачем в апеляційному порядку ухвали Господарського суду міста Києва від 15.12.2016 по справі №910/22893/16 свідчить про те, що відповідачем вживались всі залежні від нього заходи, спрямовані на уникнення господарського правопорушення, а обставини що призвели до неможливості здійснити поставку дизельного палива на користь Міністерства оборони України виникли та існували поза волею відповідача.

09.03.2017 через відділ діловодства суду від прокуратури надійшли пояснення щодо та розрахунок штрафних санкцій.

В судовому засіданні 09.03.2017 оголошено перерву до 21.03.2017.

20.03.2017 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких відповідач окрім заперечень викладених у відзиві, зазначив, що виконання договору після закінчення бюджетного періоду суперечить законодавству та закінчення строку дії договору свідчить про припинення зобов'язань між сторонами.

21.03.2017 через відділ діловодства суду від прокуратури надійшли письмові пояснення на відзиві відповідача.

В судовому засіданні 21.03.2017 оголошено перерву до 30.03.2017.

30.03.2017 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про призначення колегіального розгляду справи.

В судове засідання 30.03.2017 з'явився прокурор та представник відповідача.

Представник позивача в судове засідання не з'явився.

Прокурор надав підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечив позовні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити клопотання про призначення колегіального розгляду справи.

Розглянувши заявлене ТОВ "ВОГ АЕРО ДЖЕТ" клопотання про призначення колегіального розгляду справи, суд відхилив його, з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 4-6 Господарського процесуального кодексу України, справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Однак, суд зазначає, що питання про необхідність та доцільність призначення колегіального розгляду конкретної справи вирішується судом із урахуванням категорії спору та обґрунтованості клопотання про призначення колегіального розгляду справи, а також з огляду на конкретні обставини, що свідчать про складність кожної конкретної справи.

З огляду на обставини справи, спірні матеріально-правові відносини, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про те, що категорія даного спору, а також його обставини, не зумовлюють істотної складності справи, у зв'язку із чим, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про призначення колегіального розгляду справи.

В судовому засіданні 30.03.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15.12.2016 між Міністерством оборони України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВОГ АЕРО ДЖЕТ" ( постачальник) було укладено договір №286/1/16/35 про постачання для державних потреб палива рідинного та газу: олив мастильних, для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України), надалі - договір, відповідно до умов якого, постачальник зобов'язується постачити у 2016 році паливо рідинне та газ; оливи мастильні (нафта, вугілля і нафтопродукти) (лот 5 - паливо дизельне Євро (арктичне) або еквівалент, а саме паливо дизельне ДТ-3-К5, клас 2) (далі - продукція) для потреб Міністерства оборони України згідно Специфікації, а замовник забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами згідно з нижчевикладеною специфікацією. Загальна вартість продукції складає 96450327,00 грн.

Ціна договору становить: без ПДВ 80 375 272 грн. 50 коп., крім того ПДВ 16 075 054 грн. 50 коп. Ціна договору, що підлягає оплаті становить 96 450 327 грн. 00 коп., у тому числі податок на додану вартість, вартість вантажних робіт в місцях завантаження та транспортні витрати. Ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін (п. 3.1. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору, розрахунок за фактично поставлену продукцію здійснюється протягом 30 банківських днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником до департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України належним чином оформлених документів, передбачених цим договором.

Згідно із п. 4.2. договору, постачальник зобов'язаний надати замовнику після постачання продукції наступні документи: рахунок-фактуру на відвантажену продукцію, акт прийому форма № 4, видаткову накладну, повідомлення-підтвердження (додаток 12.4.), копію паспорту якості на відвантажену продукцію, акт прийому-передачі (додаток 12.3.), без вищезазначених документів або відсутності у них встановленої інформації, оплата поставленої продукції не здійснюється.

Постачання продукції одержувачам замовника здійснює постачальник виключно за номенклатурою, у кількостях, в строки та за адресами, що зазначені в рознарядках Міністерства оборони України (п. 5.2. договору).

Відповідно до рознарядки Міністерства оборони України відповідач повинен поставити Міністерству оборони України паливо дизельне Євро (арктичне) у кількості 4674,00 тонн у строк до 25.12.2016 включно.

Витрати по навантаженню, транспортні витрати по доставці продукції до одержувачів Замовника включені у загальну вартість продукції (п. 5.3. договору).

Договір вважається виконаним, при умові постачання продукції не менше 99% від загального обсягу (п. 5.5. договору).

Згідно із пп. 6.3.1. п. 6.3 договору на відповідача покладено обов'язок забезпечити постачання продукції у строки, встановлені договором.

За порушення строків постачання продукції постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості (пп. 7.3.1. п. 7.3. договору).

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2016, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення (п. 10.1. договору).

Обґрунтовуючи позов, прокурор посилається на те, що відповідач неналежним чином виконує зобов'язання за договором в частині поставки продукції, у зв'язку із чим, прокурором заявлені вимоги про стягнення пені у сумі 3 568 662,00 грн., нарахованої за період з 26.12.2016 по 31.01.2017 та штрафу в розмірі 7% у сумі 6 751 522,00 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Частиною 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII, представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 № 3-рп/99 зі справи за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (далі - Рішення Конституційного Суду України), із врахуванням того, що, "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Так, в силу приписів ст. 3 Закону України "Про Збройні Сили України" № 1934-XII від 06.12.1991, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про Збройні Сили України", фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Статтею 10 Закону України "Про Збройні Сили України" передбачено, що Міністерство оборони України, зокрема, забезпечує життєдіяльність Збройних Сил України, їх функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність, підготовку до виконання покладених на них завдань, застосування, комплектування особовим складом та його підготовку, постачання озброєння та військової техніки, підтримання справності, технічної придатності та модернізації зазначеного озброєння і техніки, матеріальних, фінансових, інших ресурсів та майна згідно з потребами, визначеними Генеральним штабом Збройних Сил України в межах коштів, передбачених Державним бюджетом України, і здійснює контроль за їх ефективним використанням, організовує виконання робіт і надання послуг в інтересах Збройних Сил України.

Звернення з даним позовом до суду в інтересах держави в особі Міністерства оборони України обґрунтоване тим, що не здійснення поставки Міністерству оборони України продукції у кількості та строки, які передбачені умовами договору, призводить до несвоєчасного забезпечення потреб Збройних Сил України та зниження обороноздатності військових підрозділів.

З огляду на вищенаведене, звернення прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до господарського суду з даним позовом, направлено на захист їх охоронюваних законом інтересів.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом між Міністерством оборони України як замовником та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВОГ АЕРО ДЖЕТ" як постачальником було укладено договір №286/1/16/35 про постачання для державних потреб палива рідинного та газу: олив мастильних, для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) від 15.12.2016, згідно із умовами якого, відповідач зобов'язується постачити у 2016 році паливо рідинне та газ; оливи мастильні (нафта, вугілля і нафтопродукти) (лот 5 - паливо дизельне Євро (арктичне) або еквівалент, а саме паливо дизельне ДТ-3-К5, клас 2) на загальну суму 96450327,00 грн. для потреб Міністерства оборони України згідно Специфікації, а замовник забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами згідно з нижчевикладеною специфікацією.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до рознарядки Міністерства оборони України, як це передбачено п. 5.2. договору, відповідач повинен поставити Міністерству оборони України паливо дизельне Євро (арктичне) у кількості 4 674,00 тонн у строк до 25.12.2016 включно.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідачем в порушення умов договору не було здійснено поставки продукції, а саме: палива дизельного Євро (арктичне) у кількості 4 674,00 тонн.

Відповідач заперечуючи позовні вимоги посилається на відсутність своєї вини у невиконанні договору.

Так, згідно з частиною другою статті 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно з абзацом другим частини 1 статті 614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Отже, частина друга статті 218 ГК України встановлює загальне правило, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності за наявності його вини.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2016 у справі №910/22893/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Атлантік" до Міністерства оборони України, Товариства з обмеженою відповідальністю "Вог Аеро Джет" про визнання недійсним результатів відбору та визнання недійсним договору було вжито заходів до забезпечення позову шляхом заборони Міністерству оборони України та Товариству з обмеженою відповідальністю "Вог Аеро Джет" вчиняти будь-які дії спрямовані на виконання договору про постачання для державних потреб палива рідинного та газу; олив мастильних, для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) від 15.12.16. № 286/1/16/35 за результатами переговорної процедури на закупівлю палива дизельного ДТ-3-К5, клас 2: (номер процедури закупівлі в електронній системі: UA-2016-11-14-001643-а, опубліковане в електронній системі закупівель 22.11.16) за лотом 5.

20.12.2016 до Господарського суду міста Києва звернулось Міністерство оборони України із заявою про скасування заходів до забезпечення позову, вжитих ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2016 у справі № 910/22893/16.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2016 було скасовано заходи забезпечення позову, які вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2016 у справі № 910/22893/16.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.01.2017 було задоволено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вог Аеро Джет", скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.12.2016 про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 910/22893/16 та в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Атлантік" про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

В силу приписів ч. 1 ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Ухвала суду від 16.12.2016 про вжиття заходів до забезпечення позову у відповідності до Закону України "Про виконавче провадження" є виконавчим документом та мала виконуватись у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

За таких обставин, зважаючи на відсутність доказів пред'явлення вказаної ухвали до органів державної виконавчої служби, відповідач не був позбавлений можливості здійснювати виконання договору №286/1/16/35 про постачання для державних потреб палива рідинного та газу: олив мастильних, для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) від 15.12.2016.

При цьому, ухвалою суду Господарського суду міста Києва від 22.12.2016 було скасовано заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2016 у справі № 910/22893/16, у зв'язку із чим, посилання відповідача на неможливість виконання взятих на себе зобов'язань в частині поставки продукції є необґрунтованими.

Також суд зазначає, що отримання відповідачем ухвали суду від 22.12.2016 про скасування заходів до забезпечення позову лише 04.01.2017 не спростовує наведених вище обставин та не звільняє відповідача від виконання взятих на себе зобов'язань.

Доказів в підтвердження вжиття відповідачем заходів спрямованих на виконання договору №286/1/16/35 про постачання для державних потреб палива рідинного та газу: олив мастильних, для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) від 15.12.2016 матеріали справи не містять. Протилежного відповідачем не доведено.

Крім того, як підтверджено матеріалами справи, відповідачем не вчинялось будь-яких дій спрямованих на виконання договору також і після скасування Київським апеляційним господарським судом ухвали Господарського суду міста Києва від 16.12.2016 про вжиття заходів до забезпечення позову.

З урахуванням вищенаведеного, доводи відповідача про відсутність вини у невиконанні договору та вчинення ним дій спрямованих на виконання своїх зобов'язань не відповідають дійсним обставинам справи та визнаються судом необґрунтованими.

Щодо посилань відповідача на закінчення строку дії договору, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Пунктом 4 статті 631 Цивільного кодексу України передбачено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно із ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України, строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Разом з цим, главою 50 Цивільного кодексу України визначено підстави припинення зобов'язання, серед яких відсутня така підстава як закінчення строку дії договору.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що сторони в договорі домовились про поставку продукції за цим договором до 25.12.2016, а також визначили строк дії договору до 31.12.2016, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

Враховуючи наведені положення законодавства, можна зробити висновок, що строк дії договору та строк виконання зобов'язання за договором не є тотожними, а закінчення строку дії договору не є підставою припинення зобов'язань за договором, зокрема, в частині поставки продукції, а тому твердження відповідача про відсутність підстав для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання з поставки продукції поза межами строку дії договору є помилковими.

Наведене узгоджується із правовою позицією Вищого господарського суду України у постанові від 18.12.2014 по справі №910/19965/13.

Крім того, зі змісту договору вбачається, що у постачання продукції та оплата вартості поставленої продукції не залежить від певного бюджетного періоду.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Факт прострочення виконання відповідачем зобов'язання за договором №286/1/16/35 про постачання для державних потреб палива рідинного та газу: олив мастильних, для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) від 15.12.2016 щодо постачання продукції належним чином доведений та підтверджений матеріалами справи.

Приписами частини 1 статі 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

У відповідності до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Згідно із пп. 7.3.1. п. 7.3. договору сторони погодили, що за порушення строків постачання продукції відповідач сплачує МОУ пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості.

Відповідно до п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду від 15.03.2011 № 01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів", застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, штрафної санкції, передбаченої абзацом третім частини другої статті 231 Господарського кодексу України, допускається за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо, між іншим, порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Враховуючи наведене, з огляду на те, що однією із сторін договору є Міністерство оборони України, поставка здійснюється для державних потреб та фінансування оплати продукції здійснюється з державного бюджету, на правовідносини сторін поширюються норми статті 231 ГК України штрафні санкції за якою застосовуються або у передбачених нею розмірах, або за погодженням сторін.

З огляду на викладене, оскільки відповідачем допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання - постачання продукції та враховуючи приписи ст. 231 ГК України, пп. 7.3.1. п. 7.3. договору, позивачем правомірно нараховані пеня та штраф.

Розрахунок пені у сумі 3 568 662,00 грн., нарахованої за період з 26.12.2016 по 31.01.2017, є арифметично вірним, у зв'язку із чим суд задовольняє позов у цій частині.

Як підтверджено матеріалами справи, мало місце прострочення поставки продукції понад 30 днів, у зв'язку із чим, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу штраф у розмірі 7% від вартості договору, яка за умовами п. 1.1 договору становить 96450327,00 грн. Розрахунок штрафу у сумі 6 751 522,00 грн. є арифметично вірним, а тому вимоги у цій частині також підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги Заступника Генерального прокурора України - Головного військового прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОГ АЕРО ДЖЕТ" про стягнення 10 320 184,00 грн.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОГ АЕРО ДЖЕТ" (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, будинок 18, ідентифікаційний код 38092255) на користь Міністерства оборони України (03168, м Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6 ідентифікаційний код 00034022) пеню у розмірі 3568662,00 грн., штраф у розмірі 6751522,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОГ АЕРО ДЖЕТ" (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, будинок 18, ідентифікаційний код 38092255) на користь Генеральної прокуратури України (01011, м. Київ, вул. Різницька, будинок 13/15, ідентифікаційний код 00034051) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 154802,76 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 03.04.2017.

Суддя С.О. Турчин