ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2017 року Справа № 923/30/17

Господарський суд Херсонської області у складі судді Литвинової В.В. при секретарі Горголь О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства "Геройське дослідно-промислове підприємство", с. Геройське Херсонської області

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська виробничо-будівельна компанія", м.Херсон

про внесення змін до договору та стягнення заборгованості в сумі 1 700 000,00 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: уповноважені представники: Згоранець О. С.;

від відповідача: уповноважений представник Сонько В. В.;

Державне підприємство "Геройське дослідно-промислове підприємство" (позивач) звернулося до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська виробничо-будівельна компанія" (відповідач), в якій просить внести зміни в пункт 3 договору № 7/03-14 від 04.04.2014, укладеного між сторонами, та викласти даний пункт шляхом підписання додаткової угоди в редакції позивача: "Договірна ціна солі за цим договором становить 850,00 (вісімсот п'ятдесят) грн. за одну тонну, включаючи ПДВ за урожай 2015 року і може бути змінено в подальшому за погодженням сторін" та стягнути з відповідача кошти в сумі 1 700 000,00 грн. в рахунок оплати за передану сіль морську осадну у кількості 2 000 тонн.

Розгляд справи відбувався поза межами строку, встановленого ст.69 ГПК України, на підставі ухвали суду від 03.03.2017 року.

В судовому засіданні 16 березня 2017 року оголошувалась перерва до 20 березня 2017 року, після чого розгляд справи було продовжено.

В судовому засіданні 20 березня 2017 року представник відповідача подав клопотання про призначення судової економічної експертизи та клопотання про призначення колегіального розгляду справи.

Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, які прибули в судове засідання, суд

в с т а н о в и в:

Державне підприємство "Геройське дослідно-промислове підприємство" (позивач, підприємство) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Херсонська виробничо-будівельна компанія" (відповідач, товариство) 04.04.2014р. уклали між собою договір купівлі - продажу солі майбутнього врожаю № 7/03-14, на умовах якого позивач зобов'язався передати у власність відповідача усю сіль морську осадну (навалом), яка буде вирощена та видобута відповідачем у 2014-2018рр, за ціною 250,00 грн. за 1 тону (з ПДВ), а позивач зобов'язався щомісячно, починаючи з квітня 2014 року здійснювати попередню оплату вартості цього товару, в узгодженому між позивачем та відповідачем розмірі, але не більш ніж 150 000,00 грн., щомісяця. Згідно з п.2, п.5.1. та п.7.1. цього договору сіль передається (відвантажується) відповідачу партіями, на підставі накладних (актів прийому - передачі), протягом десяти днів після закінчення видобутку солі, але, не пізніше 01 грудня кожного поточного року протягом періоду дії договору, на умовах самовивозу. Згідно з п. 6.4. цього договору остаточний розрахунок за товар (сіль врожаю певного року) здійснюється до 31 грудня кожного поточного року протягом періоду дії договору.

Відповідно до Постанови Одеського апеляційного господарського суду від 08.06.2016 р. у справі №923/115/16 за позовом ТОВ «Херсонська виробничо-будівельна компанія» до Державного підприємства «Геройське дослідно-промислове підприємство» підприємство зобов'язано передати відповідачу 2000,00 тон солі морської осадної

Враховуючи, що договір укладався в 2014 році, в ньому сторони зазначали ціну за одну тону солі морської, за цінами, що діяли на той момент, підприємство звернулось до суду, оскільки вважає за необхідне збільшити вартість солі морської осадної і стягнути з відповідача грошові кошти за 2000 тонни солі, що підлягають передачі за рішенням суду, виходячи з ціни, що діє на даний момент - 850,00 грн. за одну тонну.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В Постанові Одеського апеляційного господарського суду від 08.06.2016 р. у справі №923/115/16 за позовом ТОВ «Херсонська виробничо-будівельна компанія» до Державного підприємства «Геройське дослідно-промислове підприємство» надано оцінку бездіяльності Підприємства, яка полягала в порушенні обов'язку щодо надання графіка фінансування, який мав складатися, виходячи з виробничих потреб Підприємства (п.6.1 Договору).

У вищевказаному процесуальному документі зазначено, що п.6.1. договору зобов'язує саме Підприємство заявити про свої виробничі потреби, узгодити з Товариством та отримати авансування видобутку солі у розмірі не більшому ніж 150 000,00 грн. на місяць. Також зазначено, що Товариство листом від 14.04.2015 за № 14/04-2 просило Підприємство повідомити про заплановану кількість отримання врожаю 2015, графік відвантаження солі та надання для узгодження графіку фінансування з обґрунтуванням виробних потреб, однак вказаний лист Підприємство залишило без відповіді та задоволення, у зв'язку з чим Товариство не мало можливості здійснити авансування видобутку солі у 2015 році. Тобто не проведення авансування зумовлено саме порушенням зустрічних зобов'язань з боку Підприємства, які воно взяло на себе відповідно до умов договору.

Апеляційна інстанція звернула увагу на те, що пунктом 6.4. договору сторони узгодили проведення розрахунків Товариством і після передачі Підприємством всієї вирощеної солі. Тобто даним пунктом передбачена можливість та умови розрахунків між сторонами навіть без проведення авансування видобутку.

Також, судова колегія встановила, що Підприємство мало можливість у 2015 році відвантажити Товариству на виконання умов договору вирощену у 2015 році сіль в кількості 2000,00 тон.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Загальний порядок укладення, зміни і розірвання цивільно-правових договорів врегульовано Главою 53 Цивільного кодексу України. Порядок укладення, зміни і розірвання господарських договорів встановлено Главою 20 Господарського кодексу України

В силу приписів ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до абзацу 1 п. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Згідно п. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

З урахуванням положень даної норми можливість внесення змін до договору пов'язується не лише з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 цієї статті при істотній зміні обставин.

При цьому, оцінка зміни обставин як істотне повинна здійснюватись судом відповідно до критерію, що встановлений абзацом другим п. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України, а саме зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Матеріалами справи підтверджується, що 15 червня 2016 року підприємство звернулось до товариства з листом №85 та додатковою угодою до договору (а.с.58-60), в якій наполягало на зміні ціни соли у розмірі 1450,00 грн. за одну тону за урожай 2015 року.

Листом від 29.06.2016 р. №29/06-1 товариство не погодилось з запропонованими підприємством умовами щодо зміни ціни на сіль.

На думку суду, не є належним доказом у справі в обґрунтування зміни ціни на сіль Калькуляція вартості солі морської осадної (навал), яка надана позивачем до матеріалів справи, оскільки її затверджено у липні 2016 року (а.с.146), у лютому 2017 року (а.с.102), а сіль, яка має бути поставлена відповідачу за рішенням суду, є сіллю врожаю 2015 року.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Позивачем не було належним чином доведено наявність істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, не доведено того факту, що внаслідок настання цих обставин позивача значною мірою позбавлено того, на що він розраховував при укладенні договору.

Таким чином, вимоги про внесення змін до п.3 договору є необґрунтованими, нормативно та документально не підтвердженими.

Позовна вимога щодо стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 1700000,00 грн. в рахунок оплати за передану сіль морську осадну у кількості 2000,00 тон є безпідставною, оскільки сторонами не узгоджено ціну солі у розмірі 850,00 грн. за одну тонну, а також позивачем не доведено відповідними доказами факт передачі відповідачу солі морської осадної у кількості 2000,00 тон.

Суд, враховуючи обставини справи та надані до матеріалів справи докази, відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про призначення судової економічної експертизи у зв'язку з її недоцільністю.

Також суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про призначення колегіального розгляду справи у складі трьох суддів, оскільки об'єктивних причин для задоволення клопотання не вбачається: дана справа складності не викликає і призначення колегіального розгляду є недоцільним.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст..43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного рішення.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Судові витрати відповідно до ст..49 ГПК України покладаються на позивача.

На підставі вищевикладених норм права, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

в и р і ш и в:

1.Відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

2.Стягнути з Державного підприємства «Геройське дослідно-промислове підприємство» (75620, Херсонська область, Голопристанський район, с.Геройське, вул.Дубинди, 17) в доход державного бюджету (р/р № 3002 в ГУДКСУ у Херсонській області, МФО 852010, , одержувач УДКСУ у місті Херсоні, призначення платежу - судовий збір, код 03500045) 21722 грн. судового збору.

Повне рішення складено 23.03.2017р.

Суддя В.В.Литвинова