КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2017 р. Справа№ 910/15309/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Кропивної Л.В.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Верьовкін С.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Сидоренко А.С. (дов. № 14-100 від 18.04.2014 р.);

від відповідача: Богдан С.В. (дов. № 128 від 30.12.2016 р.);

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут"

на рішення господарського суду міста Києва від 02.11.2016 року

у справі № 910/15309/16 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут"

про стягнення 5 350 025,08 грн.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" про стягнення 5 350 025, 08 грн., з яких 4 748 278, 54 грн. - пеня, 317 404, 22 грн. - 3% річних та 284 342, 32 грн. інфляційні втрати, відповідно до договору № 15-741-Н купівлі-продажу природного газу від 30.06.2015 р.

Рішенням господарського суду Київської області від 02.11.2016 р. позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено повністю, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню в розмірі 4 748 278, 54 грн., 317 404, 22 грн. - 3% річних, 284 342, 32 грн. інфляційні втрати.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що оплата за отриманий у період липень - грудень 2015 року на підставі договору газ мала бути здійснена відповідачем шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки, а у разі неповної оплати відповідач був зобов'язаний остаточно розрахуватися до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, чого відповідачем дотримано не було, тому, виходячи з положень ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, ч. 2 ст. 193 ГК України, відповідач є порушником грошового зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 02.11.2016 р. у справі № 910/15309/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказав на те, що судом не досліджено п. 3.4. договору, а саме примірники підписаних актів позивач за жоден місяць відповідачу не повернув, доказів надсилання чи передачі належним чином оформлених зі своєї сторони оригіналів даних актів на вимогу суду позивач також не надав. Крім того, апелянт зазначає, що заявлені позивачем позовні вимоги та оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованими та безпідставними з огляду на особливості правовідносин на ринку природного газу та специфіку проведення взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу. Скаржник також вказав, що нарахування штрафних та фінансових санкцій на суму боргу не може вважатись правомірними, оскільки нормами спеціального законодавства, що регулюють бюджетні правовідносини, не передбачено право здійснювати такі нарахування.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.11.2016 р. апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження у справі № 910/15309/16.

11.01.2017 р. через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить рішення господарського суду міста Києва від 02.11.2016 р. у справі № 910/15309/16 залишити без змін, а скаргу відповідача без задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.02.2017 р. апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" прийнято до розгляду в складі колегії суддів - головуючий суддя: Руденко М.А., судді: Кропивна Л.В., Пономаренко Є.Ю. та призначено розгляд апеляційної скарги.

07.03.2017 р. через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшло клопотання про доручення до справи документів.

20.03.2017 р. через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшли додаткові пояснення.

В судових засіданнях були оголошені перерви.

В судовому засіданні 21.03.2017 року представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.

В судовому засіданні 21.03.2017 року представник позивача вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 30.06.2015 р. між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (позивач, продавець) та ТОВ "Київоблгаз Збут" (відповідач, покупець) укладено договір № 15-741-Н купівлі-продажу природного газу (договір), за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупця у 2015 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору (пункт 1.1 договору, том 1, а.с. 12).

Продавець передає покупцю у період з 01.07.2015 р. по 31.12.2015 р. газ в обсязі до 472 900, 00 тис. куб.м., у тому числі по місяцям кварталів: липень 2015 року - 18 300, 000 тис. куб.м.; серпень 2015 року - 18 600, 000 тис. куб.м.; вересень 2015 року - 28 000, 000 тис. куб.м.; жовтень 2015 року - 90 000, 000 тис. куб.м.; листопад 2015 року - 128 000, 000 тис. куб.м.; грудень 2015 року - 190 000, 000 тис. куб.м. (пункт 2.1 Договору).

Відповідно до п.3.1 договору продавець передає покупцю у загальному потоці газ:

- у разі передачі газу власного видобутку - у пунктах приймання-передачі газу від газодобувних підприємств та від підземних сховищ газу (далі - ПСГ) у газотранспортну систему;

- у разі передачі імпортованого газу (за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України») - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцю у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (пункт 3.3 Договору).

Згідно з п. 3.4 договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцю підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцю один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до пункту 5.1 договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 04.11.2015 р.) ціни (граничні роздрібні ціни) на природний газ установлюються Кабінетом Міністрів України та па період з 01.10.2015 р. по 31.03.2016 р. (включно) становлять:

5.1.1: у разі використання природного газу для приготування їжі та/або підігріву води - 7 188, 0000 грн. за 1000 куб.м, в т.ч. ПДВ 20%.

5.1.2: у разі використання природного газу для індивідуального опалення або комплексного споживання (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігрів води):

- за обсяг, використаний до 1 200 куб.м природного газу (включно) на період з 01.10.2015 р. по 31.03.2016 р. (включно), - 3600,000 грн. за 1000 куб.м, в т.ч. ПДВ 20%;

- за обсяг, використаний понад 1 200 куб.м природного газу на період з 01.10.2015 р. по 31.03.2016 р. (включно), - 7188,000 грн. за 1000 куб.м, в т.ч. ПДВ 20%.

Згідно з п. 5.2. договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 04.11.2015 р.) ціни за 1000 куб. м. природного газу без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ (4%), тарифів на транспортування і розподіл природного газу, торгової націнки постачальника газу із спеціальними обов'язками з 01 жовтня 2015 р. по 31 березня 2016 р. (включно) становлять:

5.2.1: газ, що використовується населенням для приготування їжі та/або підігріву води - 5 045,5769 гривень за 1000 куб.м, крім того ПДВ 20%;

5.2.2: газ, що використовується населенням для індивідуального опалення або комплексного споживання (індивідуальне опалення, підігрів їжі та/або підігрів води):

- за обсяг, використаний до 1 200 куб.м природного газу (включно) на період з 01.10.2015 р. по 31.03.2016р. (включно), - 2 170,5769 грн. за 1000 куб.м, крім того ПДВ 20%;

- за обсяг, використаний понад 1 200 куб.м природного газу на період з 01.10.2015 р. по 31.03.2016 р. (включно), - 5 045,5769 грн. за 1000 куб.м, крім того ПДВ 20%.

У разі зміни ціни на природний газ та/або зміни тарифів на транспортування та розподіл газу, торгової націнки, вони є обов'язковими для сторін за Договором з моменту введення їх в дію, про що сторонами підписується додаткова угода до Договору (п. 5.3 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 15.10.2015 р.).

Загальна сума вартості природного газу за Договором становить - 2 203 441 937,71 грн., крім того ПДВ - 20 %, усього з ПДВ - 2 644 130 325, 25 грн. (п.5.4 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 15.10.2015 р.).

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць (пункт 6.1 Договору).

За приписами п. 11 договору, останній набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 р., а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

18.12.2015р. між сторонами укладено додаткову угоду № 3, відповідно до якої п. 6.2 договору сторони виклали в наступній редакції: кошти, які надійшли від продавця, будуть зараховані як переплата за умови відсутності заборгованості за цим договором або якщо погашення такої заборгованості передбачено спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписаними сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. № 20 (том 1, а.с. 22).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач поставив, а відповідач прийняв протягом липня - грудня 2015 року природний газ на загальну суму 1 154 706 766, 27 грн., що підтверджується підписаними актами приймання-передачі природного газу від 31.07.2015 р. на суму 89 348 464,66 грн., від 31.08.2015 р. на суму 80 970 512,32 грн., від 30.09.2015 р. на суму 88 207 167,13 грн.. від 31.10.2015 р. на суму 200 333 739,71 грн., від 30.11.2015 р. на суму 28 363 563,11 грн., від 30.11.2015 р. на суму 261 948 316,04 грн., від 31.12.2015 р. на суму 405 535 003,30 грн. ( том 1, а.с. 23-29).

Звертаючись з позовом до суду, позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що відповідач в порушення умов договору здійснив оплату спожитого природного газу з порушенням строків, тому просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 4 748 278,54 грн., 3% річних у розмірі 317 404, 22 грн. та інфляційні втрати у розмірі 284 342,32 грн.

Задовольняючи позовні вимоги повністю, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що оплата за отриманий у період липень - грудень 2015 року на підставі договору газ мала бути здійснена відповідачем шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки, а у разі неповної оплати відповідач був зобов'язаний остаточно розрахуватися до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, чого відповідачем дотримано не було, тому, виходячи з положень ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, ч. 2 ст. 193 ГК України, відповідач є порушником грошового зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання, які мають ознаки договору купівлі-продажу, згідно якого в силу вимог ст. 655 ЦК України одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1, 2 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з п. 3.4 договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцю підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцю один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 6.1 укладеного договору сторони передбачили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць

Положення пунктів 3.4., 6.1. договору свідчить, що розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу. Встановлюючи такий порядок розрахунків, сторони визначили взаємні права та обов'язки: відповідач зобов'язаний був надати підписані та скріплені печаткою акти приймання-передачі природного газу, а позивач - підписати та повернути зазначені акти, або надати письмову відмову від їх підписання. Доказів направлення (вручення, передачі) відповідачу підписаних актів приймання-передачі газу для здійснення розрахунків позивач не надав та матеріали справи не містять.

При цьому, колегія суддів вважає за можливе зазначити, що оскільки у договорі сторони визначили акт приймання-передачі газу істотним елементом встановлених між ними правовідносин, то договір, як джерело матеріального права, підлягає застосуванню у повному обсязі згідно зі ст.ст.6, 11 ЦК України. (зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 08.04.2014 у справі №3-7гс14).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду від 11.08.2016 р. у справі № 906/12/16.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.2. договору у разі якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині реалізації газу, покупець не здійснив повну оплату фактично отриманого за Договором природного газу, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Враховуючи зміст пункту 7.2. договору нарахування пені повинно здійснюватись на заборгованість, що існувала станом на дату закінчення строку договору (31 грудня 2015 р.), починаючи з 20.01.2016 р. (строк кінцевого розрахунку за спожитий газ).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи 18.09.2015 р. Головне управління Державної казначейської служби України в Київській області (сторона 1), Департамент фінансів Київської обласної державної адміністрації (сторона 2), товариство з обмеженою відповідальністю «Київгаз Збут» (сторона 3) та Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (сторона остання) уклали спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету № 1957, предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (том 1, а.с. 95).

За умовами пункту 2.2. спільного протокольного рішення, Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 12 591 072,00 грн. з приміткою: "Постанова Уряду від 11.01.2005 року № 20".

Пунктом 2.5 спільного протокольного рішення передбачено, що сторона 3 перераховує стороні останній кошти у сумі 12 591 072,00 грн. у тому числі ПДВ 2 098 512,00 грн. за природний газ наданий в 2015 році згідно договору № 15-741-Н від 30.06.2015 р. за таким записом в графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.2005 року, № 20, дата і номер спільного протокольного рішення, за природній газ 2015 року договір № 15-741-Н від 30.06.2015 р. в т.ч. ПДВ 2 098 512,00 грн.»

16.10.2015 р. Головне управління Державної казначейської служби України в Київській області (сторона 1), Департамент фінансів Київської обласної державної адміністрації (сторона 2), товариство з обмеженою відповідальністю «Київгаз Збут» (сторона 3) та Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (сторона остання) уклали спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету № 1957, предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (том 1, а.с. 99).

За умовами пункту 2.2. спільного протокольного рішення, Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 11 303 060,00 грн. з приміткою: "Постанова Уряду від 11.01.2005 року № 20".

Пунктом 2.5 спільного протокольного рішення передбачено, що сторона 3 перераховує стороні останній кошти у сумі 11 303 060,00 грн. у тому числі ПДВ 1 883 843,33 грн. за природний газ наданий в 2015 році згідно договору № 15-741-Н від 30.06.2015 р. за таким записом в графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.2005 року, № 20, дата і номер спільного протокольного рішення, за природній газ 2015 року договір № 15-741-Н від 30.06.2015 р. в т.ч. ПДВ 1 883 843,33 грн.»

20.11.2015 р. Головне управління Державної казначейської служби України в Київській області (сторона 1), Департамент фінансів Київської обласної державної адміністрації (сторона 2), товариство з обмеженою відповідальністю «Київгаз Збут» (сторона 3) та Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (сторона остання) уклали спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету № 1957, предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (том 1, а.с. 103).

За умовами пункту 2.2. спільного протокольного рішення, Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 90 096 300,00 грн. з приміткою: "Постанова Уряду від 11.01.2005 року № 20".

Пунктом 2.5 спільного протокольного рішення передбачено, що сторона 3 перераховує стороні останній кошти у сумі 90 096 300,00 грн. у тому числі ПДВ 15 016 050,00 грн. за природний газ наданий в 2015 році згідно договору № 15-741-Н від 30.06.2015 р. за таким записом в графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.2005 року, № 20, дата і номер спільного протокольного рішення, за природній газ 2015 року договір № 15-741-Н від 30.06.2015 р. в т.ч. ПДВ 15 016 050,00 грн.»

18.12.2015 р. Головне управління Державної казначейської служби України в Київській області (сторона 1), Департамент фінансів Київської обласної державної адміністрації (сторона 2), товариство з обмеженою відповідальністю «Київгаз Збут» (сторона 3) та Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (сторона остання) уклали спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету № 1957, предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (том 1, а.с. 107).

За умовами пункту 2.2. спільного протокольного рішення, Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 322 524 200,00 грн. з приміткою: "Постанова Уряду від 11.01.2005 року № 20" (том 1, а.с. 107).

Пунктом 2.5 спільного протокольного рішення передбачено, що сторона 3 перераховує стороні останній кошти у сумі 322 524 200,00 грн. у тому числі ПДВ 53 754 033,33 грн. за природний газ наданий в 2015 році згідно договору № 15-741-Н від 30.06.2015 р. за таким записом в графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.2005 року, № 20, дата і номер спільного протокольного рішення, за природній газ 2015 року договір № 15-741-Н від 30.06.2015 р. в т.ч. ПДВ 53 754 033,33 грн.»

20.01.2016 р. Головне управління Державної казначейської служби України в Київській області (сторона 1), Департамент фінансів Київської обласної державної адміністрації (сторона 2), товариство з обмеженою відповідальністю «Київгаз Збут» (сторона 3) та Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (сторона остання) уклали спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету № 1957, предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (том 1, а.с. 111).

За умовами пункту 2.2. спільного протокольного рішення, Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 123 074 00,00 грн. з приміткою: "Постанова Уряду від 11.01.2005 року № 20".

Пунктом 2.5 спільного протокольного рішення передбачено, що сторона 3 перераховує стороні останній кошти у сумі 123 074 00,00 грн. у тому числі ПДВ 20 512 333,33 грн. за природний газ наданий в 2015 році згідно договору № 15-741-Н від 30.06.2015 р. за таким записом в графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.2005 року, № 20, дата і номер спільного протокольного рішення, за природній газ 2015 року договір № 15-741-Н від 30.06.2015 р. в т.ч. ПДВ 20 512 333,33 грн.»

Як вбачається із матеріалів справи, спільні протокольні рішення підписано сторонами без зауважень.

На виконання спільних протокольних рішень здійснювались погашення заборгованості за природний газ за договором № 15-741-Н від 30.06.2015 р. на підставі платіжних доручень, які наявні в матеріалах справи. (том 1, а.с. 115-119)

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 Кодексу унормовано, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 Кодексу).

Частиною першою статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Таким чином, для застосування штрафних санкцій та відповідальності за прострочку виконання грошового зобов'язання необхідною умовою є факт невиконання або прострочки виконання зобов'язання.

Укладаючи спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету на надання пільг, субсидій і компенсацій населенню, позивач і відповідач керувалися не умовами договору, а спеціальними нормативно-правовими актами, якими передбачається процедура розрахунку і надання населенню не тільки теплової енергії, а і пільг, субсидій та компенсацій на оплату тепло-, водопостачання, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005, якою затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, наказом Міністерства фінансів України від 03.08.2015 р. № 493/688, яким затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.08.2015 № 493/688, цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок" та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року N 20. Розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку. Схеми розрахунків узгоджують відповідні департаменти фінансів спільно з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг). Відповідні органи Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) контролюють проведення розрахунків від початку розрахунків до зарахування податків до Державного бюджету України або на рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Згідно з п.п. 2.1 - 2.3. вищевказаного Порядку постачальники та/або транспортувальники ресурсів (товарів, послуг), які виявили бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку, складають щомісяця до 10 числа з розпорядниками коштів акти звіряння, а в разі проведення відповідних розрахунків з попередньої оплати ресурсів (товарів, послуг) на строк не більше одного місяця постачальники та/або транспортувальники ресурсів (товарів, послуг) визначають договірну величину споживання ресурсів (товарів, послуг), про що укладають відповідний договір з розпорядниками коштів. Один примірник акта звіряння або договору надається місцевому фінансовому органу для складання зведеного реєстру актів звіряння або договорів. Зведені реєстри актів звіряння або договорів підписуються керівниками місцевих фінансових органів, постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг) та надаються відповідним департаментам фінансів. Відповідні департаменти фінансів узагальнюють отримані дані та подають їх щомісяця до 20 числа Державній казначейській службі України (далі - Казначейство) та відповідним головним управлінням Державної казначейської служби України в областях, місті Києві (далі - головні управління Казначейства) у формі узгоджених з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг) спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків разом з відповідними зведеними реєстрами актів звіряння або реєстрами договорів за підписами керівників відповідних департаментів фінансів, постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг).

Відповідно до п. 2.6. Порядку розпорядники коштів за рахунок отриманих субвенцій із загального фонду Державного бюджету України здійснюють розрахунки за природний газ, теплопостачання та електроенергію шляхом перерахування коштів на рахунки постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг), відкриті в органах Казначейства, в разі проведення розрахунків за електроенергію - на поточні рахунки із спеціальним режимом використання енергопостачальників, відкриті в уповноваженому банку.

У пункті 3 вище наведених спільних протокольних рішень сторони передбачили порядок та строки проведення взаєморозрахунків, зокрема визначили, що усі учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків.

Таким чином, підписавши спільні протокольні рішення, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за надані послуги з транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами природного газу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду від 29.11.2016 р. у справі № 907/216/16, від 26.05.2016 р. у справі № 917/2361/15, від 22.11.2016 р. у справі № 926/502/16, від 11.10.2016 р. у справі № 922/666/16.

Крім того, як вбачається з п. 6.2. договору (в редакції додаткової угоди № 3 від 18.12.2015 р.) кошти, які надійшли від продавця, будуть зараховані як переплата за умови відсутності заборгованості за цим договором або якщо погашення такої заборгованості передбачено спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписаними сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. № 20.

Таким чином, сторони в договорі також передбачили, що кошти, які сплачені відповідно до спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписаними сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. № 20, є передоплатою по договору купівлі-продажу природного газу від 30.06.2015 р., а тому ці кошти не можуть вважатись простроченим виконанням грошового зобов'язання за договором.

Також, колегія суддів вважає зазначати, що Верховний Суд України, зокрема у постановах від 11.11.2015 у справі № 927/1733/14 та від 01.07.2015 у справі № 924/1230/14, дійшов висновку, що уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони у такий спосіб змінили порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до основного договору, та відмовились від застосування штрафних та інших фінансових санкцій за основним договором.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих за порушення відповідачем умов договору № 15-741-Н від 30.06.2015 р. без врахування положень спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, якими змінено порядок і строки проведення розрахунків, колегія суддів, враховуючи висновки Верховного Суду України щодо застосування у подібних правовідносинах ч. 2 ст. 625 ЦК України, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Місцевий господарський суд при прийнятті оскарженого рішення наведеного не врахував, не повністю з'ясував обставини, що мають значення для справи, натомість, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, виніс помилкове рішення.

Відповідно до ст. 104 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 02.11.2016р. підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" на рішення господарського суду міста Києва від 02.11.2016 року у справі № 910/15309/16 задовольнити.

Рішення господарського суду міста Києва від 02.11.2016 року у справі № 910/15309/16 скасувати, прийняти нове рішення, яким в позові публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" відмовити повністю.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" (04108, м. Київ, проспект Свободи, 2Г, літ А; ідентифікаційний код 3959294) 88 275,42 грн. витрат зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

Матеріали справи № 910/15309/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Л.В. Кропивна

Є.Ю. Пономаренко