ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.04.2017р. Справа №905/246/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Заваллівський графіт", м.Київ

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Кіндратівський вогнетривкий завод",

м.Дружківка

про стягнення інфляції в сумі 104944,07 грн. та трьох відсотків річних в сумі 9430,33 грн.

Суддя Г.В. Левшина

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не зявився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Заваллівський графіт, м.Київ, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 акціонерного товариства Кіндратівський вогнетривкий завод, м.Дружківка, про стягнення інфляції в сумі 104944,07 грн. та трьох процентів річних в сумі 9430,33 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором №30-2012 від 03.07.2012р. в частині повної та своєчасної оплати вартості отриманої продукції, що встановлено рішенням господарського суду Донецької області від 16.04.2014р. по справі №905/8905/13.

Відповідач заперечень по суті позовних вимог не надав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, господарський суд встановив:

16.04.2014р. рішенням господарського суду Донецької області по справі №905/8905/13 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Заваллівський графіт", м.Київ до ОСОБА_1 акціонерного товариства "Кіндратівський вогнетривкий завод", м.Дружківка про стягнення заборгованості у розмірі 117904,06 грн. задоволено повністю: стягнуто з відповідача на користь позивача суму основного боргу за договором №30-2012 від 03.07.2012р. у розмірі 117904,06 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2358,08 грн.

Згідно вказаного рішення суду встановлено, що 03.07.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Заваллівський графіт, м.Київ (постачальником) та ОСОБА_1 акціонерним товариством Кіндратівський вогнетривкий завод, м.Дружківка (покупцем), укладено договір поставки №30-2012 (далі-Договір).

Відповідно до п.1.1 договору постачальник зобовязується поставити у порядку та в строки передбачені договором, а покупець оплатити та прийняти графіт марок ГЭ - 1(ГОСТ7478-75), далі товар.

Розділом 2 договору передбачено, що ціна товар, що постачається, встановлюється окремо за кожною партією товару шляхом підписання додатків до договору.

Відповідно до п.п.4.1, 4.2 договору передбачено, що постачальник поставляє товар покупцю на умовах FCA (Інкотермс-2010). Строк поставки товару протягом 10-ти робочих днів з моменту надходження грошових коштів у розмірі 50% від вартості узгодженої партії товару на рахунок постачальника за умови своєчасного прибуття транспорту.

Згідно до п.4.7 договору постачальник зобовязується передати покупцю документи: товарно- транспортні накладні; рахунок- фактуру; сертифікат (паспорт) якості та інші необхідні документи, а також видати покупцю податкову накладну у порядку у кількості та на умовах передбачених дійсним законодавством України.

Розділом 5 договору встановлено, що розрахунок здійснюється за поставлений товар на умовах 50% авансового платежу (передплати) за узгоджену партію товару відповідно до рахунку виставленого постачальником, шляхом перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок протягом 3 банківських днів з моменту виставлення рахунка. Решта 50% сплачується протягом 20 календарних днів з моменту відвантаження товару.

Пунктом 10.1 договору встановлено, що договір вступає в силу з моменту його підписання обома соронами та діє до 31 грудня 2012р.

Як встановлено рішенням суду, на виконання умов договору, позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру №ЗФ-0000592 від 02.10.2012р. на суму 355500,00 грн. та поставив товар - графіт ГЕ-1 у кількості 30 т. за накладними А №ЗФ-000703 від 26.10.2012р. на суму 255379,36 грн. та №ЗФ-000750 від 02.11.2012р. на суму 100274,70 грн.

Враховуючи положення укладеного договору та приймаючи до уваги підписання сторонами зазначених вище видаткових накладних, суд дійшов висновку щодо належного виконання позивачем обовязку по поставці ОСОБА_1 акціонерному товариству "Кіндратівський вогнетривкий завод", м.Дружківка продукції на загальну суму 355654,06 грн.

Проте, як було встановлено судом, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів в сумі 117904,06 грн. відповідач не виконав, внаслідок чого рішенням від 16.04.2014р. по справі №905/8905/13 стягнуто з відповідача на користь позивача суму основного боргу за договором №30-2012 від 03.07.2012р. у розмірі 117904,06 грн.

Вказане судове рішення набрало законної сили 05.05.2014р., про що свідчить наказ про виконання рішення суду.

Відповідно до ч.5 ст.124, п.9 ст.129 Конституції України, ст.115 Господарського процесуального кодексу України судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обовязковому виконанню на всій території України.

Згідно приписів ст.35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Оскільки рішенням господарського суду Донецької області від 16.04.2014р. по справі №905/8905/13, що набрало законної сили, встановлено факти наявності у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 117904,06 грн. та порушення відповідачем строків виконання грошового зобовязання, тому ці факти не повинні доводитися знову у відповідності зі ст.35 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов'язання та її приписи підлягають застосуванню тільки у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

Згідно п.7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач виконав рішення господарського суду від 16.04.2014р. по справі №905/8905/13 у повному обсязі лише 14.12.2016р., зокрема погасив заборгованість за договором №30-2012 від 03.07.2012р. у розмірі 117904,06 грн. та сплатив судовий збір в сумі 2358,08 грн., про що свідчать відповідні банківські виписки.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобовязань, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та предявлено до стягнення з відповідача за період з червня 2014р. по листопад 2016р. інфляцію в сумі 104944,07 грн. та три проценти річних в сумі 9430,33 грн. за період з 05.05.2014р. по 13.12.2016р.

За висновками суду, проведений позивачем розрахунок є невірним.

Зокрема, як встановлено, нарахування сум інфляції та трьох процентів річних проведене позивачем на суму 120262,14 грн. починаючи з 05.05.2014р.

Проте, згідно наданої до матеріалів справи банківської виписки відповідачем 16.10.2013р. було перераховано позивачу грошові кошти в сумі 10000,00 грн.

Крім цього, до суми 120262,14 грн. позивачем включено суму стягнутого судовим рішенням судового збору у розмірі 2358,08 грн., в той час як за своєю правовою природою судовий збір не є грошовим зобовязанням. Так, згідно п.1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

За таких обставин, виходячи з того, що грошове зобовязання, наявність порушення якого встановлена судовим рішенням по справі №905/8905/13 про стягнення з відповідача коштів, було повністю виконане лише 14.12.2016р., враховуючи, що таке невиконання відповідачем грошового зобовязання перед позивачем потребує відповідної компенсації згідно з вимогами частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають три проценти річних в сумі 8469,73 грн. за період з 05.05.2014р. по 14.12.2016р. та інфляція в сумі 94160,06 грн. за період з травня 2014р. по листопад 2016р., а решта позовних вимог є неправомірною та підлягає залишенню без задоволення.

Судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-3, 33, 35, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Заваллівський графіт, м.Київ до ОСОБА_1 акціонерного товариства Кіндратівський вогнетривкий завод, м.Дружківка про стягнення інфляції в сумі 104944,07 грн. та трьох процентів річних в сумі 9430,33 грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства Кіндратівський вогнетривкий завод (84293 Донецька область, м.Дружківка, селище міського типу Олексієво-Дружківка, вулиця Жовтнева, будинок 121-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Заваллівський графіт (01135 м.Київ, вулиця Шолуденка, будинок 6, ) три проценти річних в сумі 8469 грн. 73 коп. та інфляцію в сумі 94160 грн. 06 коп., судовий збір в сумі 1539 грн. 43 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 03.04.2017р. оголошено повний текст рішення.

Суддя Г.В. Левшина