КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2017 р. Справа№ 910/22844/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Дикунської С.Я.

секретар судового засідання Яценко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу (вх. №09-08.1/1861/17 від 02.03.2017) Товариства з обмеженою відповідальною «Вантажно-транспортне управління» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.01.2017

у справі № 910/22844/16 (суддя - Лиськов М.О. )

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вантажно-транспортне управління»

до 1.Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»

2. Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія»

про визнання недійсною додаткової угоди

за участю представників сторін:

від позивача: Пікалов О.С., довіреність б/н від 13.02.2017

від відповідача-1: Дубров Д.Г., довіреність №003373/17 від 16.01.2017

від відповідача-2: Овдієнко В.Ю., довіреність б/н від 04.01.2017

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вантажно-транспортне управління» (позивач у справі) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (відповідач-1 у справі) та до Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» (відповідач-2 у справі) про визнання недійсною додаткової угоди від 05.05.2008 до договору про відкриття кредитної лінії №07-МВ/08 від 16.01.2008, яка укладена між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Відкритим акціонерним товариством «Львівська вугільна компанія».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2016 порушено провадження у справі №910/22844/16 та призначено справу до розгляду.

26.12.2016 відповідач-2, Публічне акціонере товариство «Львівська вугільна компанія» подав клопотання про направлення справи за підсудністю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2017 матеріали справи №910/22844/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вантажно-транспортне управління» до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» та Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» про визнання недійсною додаткової угоди направлено за підсудністю до Господарського суду Львівської області.

Не погодившись з прийнятою ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2017, позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вантажно-транспортне управління», подав апеляційну скаргу (вх. №09-08.1/1861/17 від 02.03.2017), в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.01.2017 про направлення справи №910/22844/16 за підсудністю до Господарського суду Львівської області.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що постановою Вищого господарського суду України від 18.10.2016 у справі №914/2441/15 скасовано ухвалу Господарського суду Львівської області від 25.08.2015 про порушення справи про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» та передано справу на стадію підготовчого засідання до Господарського суду Львівської області, отже провадження у справі про банкрутство ще не порушено судом першої інстанції, що на думку апелянта, виключає існування підстав для передачі справи за виключною підсудністю відповідно до ст. 16 ГПК України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.03.2016 апеляційну скаргу (вх. №09-08.1/1861/17 від 02.03.2017) Товариства з обмеженою відповідальною «Вантажно-транспортне управління» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.01.2017 у справі №910/228441/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя -Жук Г.А., судді - Дикунська С.Я., Мальченко А.О. та призначено розгляд справи на 22.03.2017.

22.03.2017 до початку судового засідання від Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» надійшов відзив (вх. №09-11/5452/17) на апеляційну скаргу, в якому відповідач-2 просить залишити без змін ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.01.2017, оскільки стверджує, що фактично провадження у справі про банкрутство триває, що свідчить про порушення касаційного провадження по перегляду ухвал Господарського суду Львівської області у справі про банкрутство, на підтвердження чого надає копії ухвал Вищого господарського суду України, а тому, відповідач-2 стверджує, що справа за даним позовом повинна розглядатись судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, а саме Господарським судом Львівської області.

Через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від ПАТ «Альфа-Банк» надійшов відзив (вх. №09-11/5457/17) на апеляційну скаргу, в якому відповідач-1, також заперечує проти доводів апелянта та вважає оскаржувану ухвалу Господарського суду міста Києва законною та обґрунтованою.

У судовому засіданні 22.03.2017 представник позивача у справі підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.01.2017 про направлення справи №910/22844/16 за підсудністю до Господарського суду Львівської області.

Представники відповідачів у справі у судовому засіданні 22.03.2017 заперечили проти задоволення вимог апеляційної скарги, просили ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.01.2017 про направлення справи №910/22844/16 за підсудністю до Господарського суду Львівської області залишити без змін з підстав, викладених у відзивах на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом норм процесуального права при винесені оскаржуваної судової ухвали, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом спору у справі №910/22844/16 є вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «Вантажно-транспортне управління» про визнання недійсною додаткової угоди від 05.05.2008 до договору про відкриття кредитної лінії №07-МВ/08 від 16.01.2008, яка укладена між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (в подальшому Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк») та Відкритим акціонерним товариством «Львівська вугільна компанія» (в подальшому перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Львівська вугільна компанія»).

Направляючи справу №910/22844/16 за підсудністю, місцевий господарський суд зазначив, що оскільки в провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія», то відповідно до ст. 12, 15, 16 Господарського процесуального кодексу України розгляд усіх спорів, в тому числі спорів про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником здійснюється судом, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

З поданих сторонами документів, колегією суддів досліджено, що 25.08.2015 за результатами підготовчого засідання Господарським судом Львівської області, зокрема, порушено провадження у справі №914/2441/15 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія». Визнано вимоги кредитора Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» в розмірі 11 160 835,01 грн безспірними. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника - ПАТ «Львівська вугільна компанія». Введено процедуру розпорядження майном ПАТ «Львівська вугільна компанія». Розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Шутку Я.С. (а.с. 121-127 том 1).

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25.07.2016 у справі №914/2441/15 ухвалу Господарського суду Львівської області від 25.08.2015 у справі №914/2441/15 залишено без змін (а.с. 128-134 том 1).

Постановою Вищого господарського суду України від 18.10.2016 (а.с. 217-222 том 1) ухвалу Господарського суду Львівської області від 25.08.2015 у справі №914/2441/15 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.07.2016 скасовано. Справу №914/2441/15 передано на розгляд до Господарського суду Львівської області на стадію підготовчого засідання в іншому складі суду. Однак, до прийняття в установленому порядку рішення за результатами підготовчого засідання виконання обов'язків розпорядника майна та виконання обов'язків керівника Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» покладено Вищим господарським судом України на арбітражного керуючого Постоленка В.О.

Таким чином, зі змісту постанови Вищого господарського суду України, а також із поданих відповідачем-2 документів, вбачається, що провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» №914/2441/15 перебуває на стадії розпорядження майном, сформовано та затверджено реєстр вимог кредиторів. Сторонами не надано доказів, які б свідчили про припинення процедури розпорядження майном Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія», здійснення якої згідно постанови Вищого господарського суду України від 18.10.2016 покладено на арбітражного керуючого Постоленка В.О. чи доказів, які б свідчили про припинення провадження у справі №914/2441/15 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія».

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» зазначено, що термін «судом, встановленим законом» у пункті першому статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

Відповідно до положень статті 41 ГПК України господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом. Господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Згідно з пунктами 2, 7 частини першої статті 12 ГПК господарським судам підвідомчі справи про банкрутство; справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Таким чином, відповідно до положень чинного законодавства України справа повинна розглядатися судом, встановленим законом, тобто тим, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Загальні правила територіальної підсудності справ господарському суду встановлені ст. 15 ГПК України.

Разом з тим, стаття 16 Господарського процесуального кодексу України визначає випадки виключної підсудності. Так, згідно частини дев'ятої статті 16 ГПК України справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини першої статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями частини четвертої статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», відповідно до якої суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, тощо.

Системний аналіз положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів. Вказана правова позиція викладена в Постанові Верховного Cуду України від 13.04.2016 у справі 908/4804/14.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що на момент звернення позивача з даним позовом про визнання додаткової угоди недійсною, справа про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» триває, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірним висновок Господарського суду міста Києва про те, що даний спір за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вантажно-транспортне управління» до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» та до Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» про визнання недійсною додаткової угоди від 05.05.2008 до договору про відкриття кредитної лінії №07-МВ/08 від 16.01.2008 підсудний Господарському суду Львівської області, в якому перебуває провадження про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія». Доводи апеляційної скарги позивача не спростовуються такі висновки суду першої інстанції.

Відповідно до вимог статті 17 Господарського процесуального кодексу України, якщо справа не підсудна даному господарському суду, матеріали справи надсилаються господарським судом за встановленою підсудністю не пізніше п'яти днів з дня надходження позовної заяви або винесення ухвали про передачу справи.

Таким чином, Господарський суд міста Києва, встановивши, що справа №910/22844/16 не підсудна даному суду, правомірно направив матеріали справи №910/22844/16 за встановленою підсудністю до Господарського суду Львівської області.

Відтак, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність порушень місцевим господарським судом норм процесуального права при направленні матеріалів справи №910/22844/16 за встановленою підсудністю, а тому вважає прийняту ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.01.2017 законною та такою що відповідає приписам Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 12, 16, 17, 99, 101, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальною «Вантажно-транспортне управління» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.01.2017 у справі №910/22844/16 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.01.2017 у справі №910/22844/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/22844/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

С.Я. Дикунська