ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2017 р. Справа № 925/250/17

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвестпрайм», м. Черкаси, вул. Хрещатик, 189, оф. 4

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - державне підприємство «Дослідне господарство «Червоний землероб» Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної Академії аграрних наук України, Кіровоградська область, Бобринецький район, с. Чарівне

про стягнення 101 225,89 грн. заборгованості та санкцій,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - підприємець - особисто,

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвестпрайм», за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - державного підприємства «Дослідне господарство «Червоний землероб» Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної Академії аграрних наук України - про стягнення заборгованості за прострочення виконання грошового зобов'язання згідно договору про відступлення права вимоги від 31.08.2016р. №31/08/16 в розмірі 101 225,89 грн., в тому числі 95 016,00 грн. боргу, 4 664,90 грн. пені, 499,81 грн. 3% річних, 1 045,18 грн. інфляційних та відшкодування судових витрат.

У судовому засіданні:

позивач позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві; просив позов задовольнити.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, відзив на позов не надав, представника у судове засідання вдруге не направив, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалу суду від 10.03.2017р. про порушення провадження у справі вручено уповноваженому представнику відповідача 14.03.2017р., що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення.

Третя особа, належним чином повідомлена про дату та час судового засідання, представника у судове засідання не направила, про причини неявки суд не повідомила.

За змістом ст. 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Суд вважає, що судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи.

Неподання відповідачем відзиву на позовну заяву та нез'явлення представника відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними доказами відповідно до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України. Адреса відповідача відповідає адресі, вказаній в реєстраційних документах. Місце проведення господарської діяльності відповідно до положень ст. 93 Цивільного кодексу України відповідає адресі реєстрації. Доказів проведення розрахунку з позивачем - не надано.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи позивача, судом встановлено такі взаємовідносини сторін та обставини:

31.08.2016р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Первісний кредитор - Позивач по справі), товариством з обмеженою відповідальністю «Агроінвестпрайм» (Новий кредитор - Відповідач по справі) та державним підприємством «Дослідне господарство «Червоний землероб» Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної Академії аграрних наук України (Боржник) було укладено договір №31/08/16 про відступлення права вимоги (далі - Договір, а.с. 14-17), за умовами якого Первісний кредитор за плату передав, а Новий кредитор набув всі права грошових вимог, що належать Первісному кредитору в момент укладання даного Договору на підставі договору про надання послуг №1а від 04.04.2016p., який укладений між Первісним кредитором та Боржником.

Відповідно до п. 2.5. Договору сторони погодили, що кошти, сплачені Новим кредитором на користь Первісного кредитора, згідно з платіжними дорученнями - №12 від 14.04.2016р. на суму 30000 грн.,

№24 від 26.04.2016р. на суму 50000 грн.,

№28 від 29.04.2016р. на суму 50000 грн.,

№47 від 11.05.2016р. на суму 50000 грн.,

№49 від 13.05.2016р. на суму 50000 грн.,

№67 від 19.05.2016р. на суму 40000 грн., що всього становить

270000 грн., зараховуються в рахунок сплати ціни відступлення, яка вказана в п. 2.1. даного Договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору ціна відступлення права основного зобов'язання становить 515016 грн.

На виконання умов Договору Відповідачем на користь Позивача було перераховано кошти в сумі 150000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №37 від 23.11.2016р. на суму 50000 грн. та №289 від 16.12.2016р. на суму 100000 грн. (а.с. 20-21).

Залишок заборгованості по Договору становить 95016 грн. (245016 грн.-150000 грн.).

Строк виконання договірних зобов'язань встановлений п.2.2. Договору - до 31 грудня 2016 року включно.

На виконання умов Договору Позивач підтвердив дійсність зобов'язання по оплаті та передав Відповідачу договір про надання послуг №1а від 04.04.2016р. та акт прийому-передачі виконаних робіт №1 від 30.06.2016p., що підтверджується актом прийому-передачі документів по Договору про відступлення права вимоги №31/08/16 від 31.08.2016р. (а.с. 19).

31.08.2016р. на виконання умов Договору між Позивачем та Відповідачем підписаний акт прийому-передачі права вимоги по Договору про відступлення права вимоги №31/08/16 від 31.08.2016р. (а.с. 18).

Відповідач грошові зобов'язання по Договору перед позивачем в повному обсязі та в установлений строк не виконав та ігнорує звернення Позивача.

За розрахунком Позивача, станом на 09.03.2017р. заборгованість Відповідача перед Позивачем по Договору складає 95016 грн.

На запитання головуючого позивач заявив:

про відсутність будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів і пояснень;

про відсутність потреби у витребуванні інших доказів від учасників провадження у справі та інших осіб;

про можливість завершення дослідження обставин справи.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та за своїм внутрішнім переконанням, заслухавши пояснення позивача, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких правових підстав та мотивів.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Сторони є суб'єктами господарювання на ринку послуг.

Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ - положення ст. 93 ЦК України.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобов'язання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Зобов'язанням, згідно статті 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.

В силу положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вказані норми кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України.

Договір, згідно статті 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Договір про відступлення права вимоги від 31.08.2016р. №31/08/16 не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним та не розірваний в установленому порядку. Суд також враховує презумпцію правомірності правочину (положення ст. 204 ЦК України). Спору в цій частині немає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 512 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні може відбутися внаслідок переданням ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд вважає обґрунтованим та доведеним право Позивача на стягнення з Відповідача основної суми заборгованості за зобов'язанням у розмірі 95 016 грн. Позов в цій частині підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Штрафними санкціями у відповідності з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Аналізуючи вимоги та доводи Позивача щодо стягнення господарських санкцій з Відповідача за неналежне виконання зобов'язань, суд приходить до наступних висновків.

Позивач з посиланням на положення ст.ст. 230-232 Господарського кодексу України нараховує відповідачу 4 664,90 грн. пені за період з 01.01.2017р. по 05.03.2017р. з посиланням на облікову ставку НацБанку України та приписи ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 ЦК України.

Грошові зобов'язання, як і будь-які інші цивільно-правові або господарські зобов'язання, можуть виникати з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України і статтею 174 ГК України.

Суд бере до уваги, що вимоги про сплату пені та передбачених частиною другою статті 625 ЦК України інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань.

Оскільки правова природа пені, згаданих нарахувань та процентів річних є різною то відповідно підстави для їх нарахування є різними і по-різному здійснюється нарахування цих сум.

Пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Зокрема, нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено статтею 14 Закону України «Про державний матеріальний резерв», статтею 36 Закону України «Про телекомунікації», статтею 1 Закону України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій». У таких випадках нарахування пені здійснюється не на підставі Закону України «Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань», а на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини.

Досліджений в судовому засіданні договір про відступлення права вимоги від 31.08.2016р. №31/08/16 умов про забезпечення виконання зобов'язання у вигляді пені не містить.

Закон України «Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань» не встановлює відповідальність особи у вигляді пені, а лише обмежує верхній розмір пені.

Відтак, вимоги про стягнення пені безпідставні і задоволенню не підлягають. В цій частині позову належить відмовити.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

На суму інфляційних нарахувань не нараховуються проценти.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем нараховано Відповідачу за період з 01.01.2017р. по 05.03.2017р.: 499,81 грн. - 3% річних та 1 045,18 грн. інфляційних за квітень 2016 (період з 01.01.2017р. по 05.03.2017р.), які просить стягнути з відповідача. Розрахунок перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Еліт:Ліга-Закон». Розрахунок виконано вірно та не перевищує суми можливого нарахування. Стягненню підлягає 499,81 грн. 3% річних та 1 045,18 грн. інфляційних.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов'язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права.

Суд вважає, що позивачем використано належний спосіб захисту свого порушеного права чи інтересу відповідно до положень ст.ст. 15-16 ЦК України.

Суд зазначає, що проведення оплати боргу відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання заперечень суду по суті спору чи доказів про проведення розрахунку. Відповідач не надав доказів об'єктивної неможливості заперечення вимог чи погашення боргу.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати належить покласти на Відповідача та стягнути на користь Позивача 1 600,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвестпрайм», м. Черкаси, вул. Хрещатик, 189, оф. 4, , номер рахунку в банку невідомий

на користь позивача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків НОМЕР_1, номер рахунку в банку невідомий,

95 016,00 грн. боргу, 499,81 грн. 3% річних, 1 045,18 грн. інфляційних та 1600,00 грн. судового збору.

В решті вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 03.04.2017р.

Суддя Г.М. Скиба