КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2017 р. Справа№ 910/23400/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Отрюха Б.В.

Разіної Т.І.

при секретарі судового засідання Громак В.О.

за участю представників сторін:

від позивача - Шемідько Г.В.,

від відповідача - Гаприченко Л.В.,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Офіс Бізнес Груп»

на рішення господарського суду міста Києва від 01.02.2017р.

по справі №910/23400/16 (суддя - Пукшин Л.Г. )

за позовом приватного акціонерного товариства «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Офіс Бізнес Груп»

про стягнення 5 350 317,96 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.02.2017р. по справі № 910/23400/16 позов задоволено повністю. Позов задоволено повністю. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «ОФІС БІЗНЕС ГРУП» на користь приватного акціонерного товариства «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» заборгованість за договором у розмірі 4 312 530,00 грн., пеню у розмірі 528 697,33 грн., інфляційні втрати у розмірі 198 376,38 грн., 3% річних у розмірі 51 962,45 грн., штраф 1% за порушення грошових зобов'язань у розмірі 43 125,30 грн., штраф 5% за порушення грошових зобов'язань на строк понад 10 календарних днів у розмірі 215 626,50 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 80 254,77 грн.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 01.02.2017 року по справі №910/23400/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції розглянув справу без участі представника відповідача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.02.2017р. апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Офіс Бізнес Груп» прийнято до провадження.

Приватне акціонерне товариство «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» заперечує проти апеляційної скарги, з підстав викладених у письмових поясненнях. Розпорядженням №09-53/976/17 від 15.03.2017р. призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/23400/16 у зв'язку з перебуванням судді Яковлєва М.Л. на лікарняному.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу суддів від 15.03.2017р., в зв'язку з перебуванням судді Яковлєва М.Л. на лікарняному, сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя Чорна Л.В. судді: Разіна Т.І., Отрюх Б.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.03.2017р. апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Офіс Бізнес Груп» прийнято до провадження у визначеному складі суду.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Офіс Бізнес Груп» заявлено клопотання про зупинення провадження у справі №910/23400/16 до розгляду справи господарським судом міста Києва позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Офіс Бізнес Груп» до ПАТ ВК «Укрнафтобуріння» про визнання частково недійсним договору №ПГ-С/16-005/41 від 20.05.2016р. купівлі-продажу природного газу.

Представник приватного акціонерного товариства «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» заперечує проти заявленого клопотання.

Відповідно до частини 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

У відповідності до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» статтею 79 ГПК встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

Зокрема, відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини друга - четверта статті 35 ГПК).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Дослідивши заявлене клопотання, Київський апеляційний господарський суд не знайшов підстав, які унеможливлюють розгляд даної справи без встановлення обставин у справі про оскарження правочину.

За таких обставин, клопотання про зупинення задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

20.05.2016р. між приватним акціонерним товариством «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «ОФІС БІЗНЕС ГРУП» (покупець) було укладено договір № ПГ-С/16-005/41 купівлі-продажу природного газу, за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець - прийняти і сплатити на умовах цього договору природний газ, надалі - Газ.

Продавець являється видобувним підприємством, код EIC: 56Х40Р.

Покупець не є кінцевим споживачем Газу, код EIC: 56Х106.

Згідно з п.1.3. договору плановий обсяг Газу, який продавець зобов'язується передати у зв'язному місяці - травні 2016 року, а покупець прийняти та оплатити, складає 750,00 тис. куб.м.

Згідно з п. 1.4. договору загальна вартість Газу, який продавець передає покупцю, визначається загальною вартістю обсягу фактично переданого Газу на підставі актів приймання-передачі газу, вказаних в п. 3.3. договору.

Згідно з п. 2.2. договору вартість газу, що передається згідно з п. 1.3. договору складає 4 312 530,0 грн. з ПДВ.

Згідно п. 2.4. договору оплата загальної вартості Газу проводиться на поточний рахунок продавця в такому порядку - 100% від загальної вартості Газу до 30 числа місяця, що слідує за звітним.

Передача фактичного обсягу газу за звітний місяць оформляється сторонами актом прийому-передачі Газу (п. 3.3. договору).

Згідно з п. 8.1. даний договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.05.2016р. в частині постачання газу, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

По акту приймання-передачі природного газу від 31.05.2016р. позивач передав, а відповідач прийняв 750,000 тис. куб. м. природного газу, вартістю 4 312 530,00 грн., в т.ч. ПДВ 20%.

Акт підписаний уповноваженими представниками та скріплений відтисками печаток сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві ціну проданого товару.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи умови договору купівлі-продажу строк оплати настав.

Доказів оплати на суму 4 312 530,00 грн., як і реагування на претензію від 01.09.2016р. №168/12-09/16, матеріали справи не містять і сторонами до суду не подано.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п. 5.4. договору за порушення покупцем грошових зобов'язань (умов та строків розрахунків) згідно з п.2.4. та п.2.5. договору, покупець сплачує на користь продавця, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, - пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу, та додатково - штраф у розмірі 1 % (один відсоток) від суми простроченого платежу, а у разі прострочення платежу на строк понад 10 календарних днів - додатково штраф у розмірі 5 % (п'ять відсотків) від суми простроченого платежу.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність нарахування інфляційних втрат, 3% річних, пені та штрафу, Київський апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що господарським судом міста Києва правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з'ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

Щодо доводів, наведених у апеляційній скарзі, то апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). Заявлені апелянтом клопотання про відкладення, як у суді першої, так і суді апеляційної інстанції, клопотання про зупинення провадження у справі судом розцінюється як зловживання процесуальним правом.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Зокрема, мають місце заявлення численних необґрунтованих відводів суддям господарських судів, нез'явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, подання необґрунтованих клопотань про вчинення судом процесуальних дій, подання зустрічних позовів без дотримання вимог Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), одночасного оскарження судових рішень в апеляційному і в касаційному порядку, подання апеляційних та касаційних скарг на судові акти, які не можуть бути оскаржені, тощо.

Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Водночас згідно з частиною третьою статті 22 ГПК сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. (інформаційний лист Вищого господарського суду України від 15.03.2010р. №01-08/140 «Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві»).

З наведених у даній постанові обставин, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду міста Києва від 01.02.2017р. у справі №910/23400/16.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 01.02.2017р. у справі №910/23400/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Матеріали справи № 910/23400/16 повернути до господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді Б.В. Отрюх

Т.І. Разіна