РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2017Справа №910/2864/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Собин»

до Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг»

про стягнення заборгованості в розмірі 25 000,00 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Малеванчук І.В., адвокат

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Собин» (далі - позивач) до Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 25 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.10.2013 Товариством з обмеженою відповідальністю «Собин» та Державним публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» укладено Договір відповідального зберігання № 10-13-1093/551. Відповідно до умов укладеного договору позивачем було надано відповідачу послуги із зберігання майна протягом дії договору на суму 394237,00 грн., які відповідачем в період з 06.11.2013 по 10.06.2015 були оплачені окремими платежами. Проте, відповідач не забрав зі складу позивача майно, яке передавалось на зберігання, у зв'язку з чим позивач нарахував та заявив до стягнення заборгованість за надані послуги зі зберігання за січень 2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2017 порушено провадження у справі № 910/2864/17, розгляд справи призначено на 20.03.2017.

10.03.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача 50000,00 грн. боргу за січень та лютий 2017 року, клопотання про долучення документів до матеріалів справи та клопотання про компенсацію витрат на правову допомогу.

Дослідивши у судовому засіданні 20.03.2017 заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, суд дійшов висновку про необхідність її прийняття, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Так, відповідно до абз. 1 п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Судом встановлено, що подана позивачем заява про збільшення розміру позовних вимог не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, тому приймається до розгляду.

Відтак, оскільки збільшення розміру позовних вимог, викладене позивачем у його письмовій заяві, прийняте господарським судом, то новою ціною позову, виходячи з якої розглядається спір є заборгованість в розмірі 50000,00 грн. заборгованості.

У судове засідання 20.03.2017 представник позивача з'явився, подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача явку повноважного представника в судове засідання 20.032.017 не забезпечив, вимог ухвали суду не виконав, відзиву на позовну заяву не подав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення (вручено 27.02.2017)

Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 20.03.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

24.10.2013 між Державним публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" (далі - поклажодавець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Собин" (далі - зберігач, позивач) укладено Договір відповідального зберігання №10-13-1093/551 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, за актом приймання-передачі, який є невід'ємною частиною цього договору поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання речові докази у кримінальному провадженні №0000149 від 23.04.2013 (далі - майно) у кількості, визначеною у додатках до договору "Перелік майна, яке передається на відповідальне зберігання".

Згідно з пунктом 1.2. договору майно буде знаходитись на зберіганні за адресою: Київська область, м. Переяслав-Хмельницький, вул. Героїв Дніпра, 38.

Майно, яке передається на зберігання, постановою слідчого Слідчого управління фінансових розслідувань Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів у м. Києва від 14.08.2013 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні від 03.04.2013 №0000149 (пункт 1.3 Договору).

Пунктом 3.1.2 Договору визначено, що поклажодавець зобов'язаний забрати у зберігача майно до закінчення строку дії договору; за пунктом 2.1.6 Договору повернення майна поклажодавцю здійснюється за актом приймання-передачі.

Відповідно до пункту 3.1.3 Договору поклажодавець зобов'язаний сплачувати зберігачу послуги за договором з розрахунку 15000,00 грн. за один місяць відповідно до виставлених рахунків.

Відповідно до п. 6.1 Договору, Договір набуває чинності з дати підписання акту приймання - передачі майна і діє до 31.12.2013р.

Додатковим договором від 27.12.2013 №1/713 сторони виклали пункт 6.1 Договору в такій редакції: "Договір набирає чинності з дати підписання акта приймання-передачі і діє до 01.07.2014", а додатковим договором від 11.06.2014 №2 282 - "Договір набирає чинності з дати підписання акта приймання-передачі і діє до 31.12.2014".

Згідно з додатковим договором від 02.06.2014 №3/315 сторони виклали підпункт 3.1.3 пункту 3.1 у такій редакції: "поклажодавець зобов'язаний сплачувати зберігачу послуги за Договором з розрахунку 19 891 грн. за один місяць відповідно до виставлених рахунків".

Додатковим договором від 31.12.2014 №5/666 сторони внесли до Договору такі зміни:

- поклажодавець зобов'язаний сплачувати зберігачу послуги за Договором з розрахунку 25000,00 грн. за один місяць відповідно до виставлених рахунків (підпункт 3.1.3 пункту 3.1 Договору);

- Договір набирає чинності з дати підписання акта приймання-передачі і діє до 31.06.2015 (пункт 6.1 Договору).

На виконання умов вказаного договору позивачем надано відповідачу послуги по зберіганню майна на суму 394237,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами: №ОУ-0000216 від 30.11.2013, № ОУ-0000231 від 31.12.2013, № 7 від 31.01.2014, № 31 від 28.02.2014, № 53 від 31.03.2014, № 75 від 30.04.2014, № 95 від 31.05.2014, № 121 від 30.06.2014, № 141 від 31.07.2014, № 149 від 31.08.2014, № 183 від 30.09.2014, № 188 від 31.10.2014, , № 206 від 30.11.2014, № 228 від 31.12.2014, № 3 від 31.01.2015, № 21 від 28.02.2015, № 39 від 31.03.2015, № 43 від 30.04.2015, № 43 від 30.04.2015, № 73 від 31.05.2015, № 77 від 30.06.2015, № 104 від 31.07.2015.

Подані позивачем копії банківських виписок підтверджують здійснення оплати поклажодавцем на рахунок зберігача за надані послуги зберігання в повному обсязі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.11.2015 у справі №910/25267/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Собин" до ДПАТ "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" про стягнення 75000,00 грн. за період з серпня 2015 по жовтень 2015 та за зустрічним позовом ДПАТ "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Собин" про визнання недійсним Договору, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2015 та Вищого господарського суду України від 15.03.2016, первісні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Собин" до ДПАТ "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" задоволено повністю, стягнуто з ДПАТ "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Собин" 75000,00 грн. боргу та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1218,00 грн., у задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.06.2016 у справі №910/3018/16, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2016 Вищого господарського суду України від 18.10.2016, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Собин" задоволено в повному обсязі та стягнуто з ДПАТ "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" на користь ТОВ "Собин" 175000,00 грн. за період зберігання майна з листопада 2015 по травень 2016 включно.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.01.2017 у справі 910/18870/16, стягнуто з Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Собин" 175000,00 грн. заборгованості за період зберігання майна з червня 2016 по грудень 2016 включно, 6500,00 грн. витрат на послуги адвоката та 2625,00 грн. судового збору.

Однак, станом на поточну дату, зазначене рішення не набрало законної сили, у зв'язку із поданням Державним публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва, яка ухвалою Київського апеляційного господарського суду прийнята до розгляду.

Звертаючись і з позовом до суду в даній справі, позивач зазначив, що відповідачем не оплачено послуги зі зберігання переданого майна (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) за період зберігання майна з січня 2017 по лютий 2017, в зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача 50 000,00 грн.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 936 ЦК України встановлює, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Частина 1 статті 938 ЦК України встановлює, що зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Згідно з частиною третьою статті 946 ЦК України якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов'язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

31.06.2015 Договір припинив свою дію, проте відповідач переданого на зберігання позивачу майна не забрав, протилежного сторонами не доведено.

В матеріалах справи наявний Лист вих. № 4 від 07.02.2017, відповідно до якого, позивачем було направлено на адресу відповідача Рахунок на оплату № 29 від 04.01.2017 на суму 25 000,00 грн. та Акт наданих послуг № 29 від 31.01.2017.

Також матеріали справи містять Лист вих.. № 8 від 01.03.2017 відповідно якого, позивачем було направлено Рахунок на оплату № 67 від 01.02.2017 на суму 25 000,00 грн. та Акт наданих послуг № 30 від 28.02.2017.

Разом з тим, зазначені акти № 30 та № 29 не підписані уповноваженим представником відповідача.

Однак, матеріали справи містять належні докази на підтвердження направлення зазначених листів відповідачу, а саме описи вкладення у цінні листи та фіскальні чеки.

Більше того, підпунктом 3.1.2 пункту 3.1 Договору визначено, що поклажодавець зобов'язаний забрати у зберігача майно до закінчення строку дії Договору.

Згідно з підпунктом 2.1.6 пункту 2.1 Договору повернення майна поклажодавцю здійснюється за актом приймання-передачі.

Разом з тим, доказів на підтвердження повернення майна зі зберігання сторонами суду не подано, а тому позивачем фактично надано послуги зберігання майна у період січень 2017 року по лютий 2017 року включно, у зв'язку з чим відповідач зобов'язаний оплатити зберігання майна.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою та сьомою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги зберігання майна за період з січня 2017 року по лютий 2017 року включно у сумі 50 000 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 5 ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за послуги адвоката, покладаються при задоволенні позову на відповідача.

На підтвердження понесених позивачем витрат на послуги адвоката, представником позивача було надано суду належним чином засвідчені копії Договору про надання правової допомоги № 03/01/17 від 01.03.2017, акт приймання-передачі наданих послуг № 06/03/17 від 06.03.2017, рахунок-фактура № 06/03 від 06.03.2017 на суму 3 200,00 грн., банківську виписку на підтвердження понесених позивачем витрат у розмірі 3 200,00 грн. та Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

З вказаних документів вбачається, що позивачем за послуги адвоката, пов'язані з даною справою, було сплачено 3 200,00 грн., а отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на послуги адвоката в сумі 3 200,00 грн., оскільки позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» (01601, м. Київ, вулиця Мечникова, будинок 16 А; ідентифікаційний код: 30401456) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Собин» (08400, Київська обл., місто Переяслав-Хмельницький, вулиця Героїв Дніпра, будинок 38; ідентифікаційний код: 36298149) заборгованість в розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. та витрати на послуги адвоката в розмірі 3 200 (три тисячі двісті) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 24.03.2017.

Суддя О.А. Грєхова