ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" березня 2017 р. Справа № 924/71/17

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Димбовський В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам", с. Мишів, Іваничівського району, Волинської області

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Полонне

про визнання недійсним договору №1 підряду на навантаження-очищення врожаю цукрових буряків від 02.09.2016р., укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та дочірнім підприємством "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам"

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - за довіреністю №14/03 від 14.03.2017р.

від відповідача: ОСОБА_3 - за довіреністю від 04.01.2017р.

У судовому засіданні, відповідно до ст.85 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення (вступна та резолютивна частини) проголошено 27.03.2017р., оскільки у судовому засіданні 15.03.2017р. оголошувалась перерва.

Суть спору: позивач звернувся з позовом до суду про визнання недійсним договору №1 підряду на навантаження-очищення врожаю цукрових буряків від 02.09.2016р., укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та дочірнім підприємством "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам".

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на договір №1 від 02.09.2016р., який був укладений між дочірнім підприємством "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам" та ФОП ОСОБА_1 та, на думку позивача, є таким, що суперечить діючому законодавству, а тому повинен бути визнаний судом недійсним.

Посилаючись на п.п. 7.1, 7.4,7.5 Статуту ДП "Агрофірми Луга-Нова" ПП "Універсам" зазначив, що директор Дочірнього підприємства має право та повноваження укладати угоди, контракти лише за погодженням з вищим органом засновника, а саме, з власником ПП "Універсам" - ОСОБА_4 В даному випадку, погодження на підписання договору підряду на навантаження-очищення врожаю цукрових буряків від 02.09.2016р. власник ПП "Універсам" не надавав, а директор підписав спірний договір без відома вищого органу засновника. Позивач звернув увагу суду на те, що директор ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" ОСОБА_5 не мав повноважень на підписання зазначеної угоди, отже, діяв з перевищенням повноважень.

При цьому вважає, що ФОП ОСОБА_1 який запропонував для підписання неповноважній особі оспорюваний договір знав, що директор підписує угоду без погодження з вищим органом засновника, оскільки в договорі передбачено, що директор ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" діє саме на підставі Статуту, що підтверджує обізнаність контрагента із умовами Статуту Дочірнього підприємства.

Представник позивача у судовому засіданні 27.03.2017р. подав клопотання №24/03/17, у якому просить суд призначити проведення судової експертизи, на вирішення якої поставити наступні питання: яким способом виготовлений Акт №2 здачі-прийомки виконаних робіт (послуг) складений 13 жовтня 2016р., копія якого знаходиться в матеріалах справи, зокрема, визначити спосіб нанесення печатки ДП "Агрофірма "Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" на ньому; автентичність (відповідність) печатки Дочірнього підприємства "Агрофірма "Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам" на оригіналі Акту оригіналу печатки підприємства.

Зазначаючи, що у нього відсутній екземпляр Акту №2, мотивує своє клопотання тим, що на Акті наявний підпис невідомої особи, а також має сумнів щодо наявності відбитку оригінальної печатки ДП "АФ "Луга-Нова" на Акті №2 здачі-прийомки виконаних робіт (послуг) 13.10.2016р.

Суд, розглянувши подане клопотання про призначення судової експертизи, не знаходить підстав для його задоволення з врахуванням наступного.

Стаття 1 Закону України "Про судову експертизу" визначає, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас, згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань.

Постанова Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 23.03.2013р. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" роз'яснює, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення (п. 5 Постанови).

Як вбачається із клопотання №24/03/17, позивач просить суд призначити у справі судову експертизу Акту №2 здачі-прийомки виконаних робіт (послуг) від 13.10.2016р. у зв'язку із виникненням під час його візуального огляду сумнівів стосовно підписання уповноваженою особою та скріпленням печаткою підприємства. В той же час, позивачем в поданому клопотанні та представником в судовому засіданні не наведено об'єктивних обґрунтувань окрім суб'єктивних суджень і припущень та не надано жодних документальних доказів на підтвердження необхідності призначення такої експертизи, а тому суд приходить до висновку, що у нього відсутня дійсна потреба у спеціальних знаннях для оцінки доказів, наявних в матеріалах справи.

З огляду на наведене, враховуючи те, що необґрунтоване призначення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача та призначенні у справі судової експертизи Акту №2 здачі-прийомки виконаних робіт (послуг) від 13.10.2016р.

Представником відповідача 27.02.2017р. подано письмовий відзив, у якому зазначається, що оскаржуваний договір був укладений 02.09.2016р., а акт здачі-прийомки був укладений 13.10.2016р., тобто через півтора місяця після укладення договору, а це, на його думку, свідчить про тривалість надання послуг, і за такий період часу позивач фактично прийняв на обробку 20000,00 тонн цукрового буряка, навантаженого відповідачем. За цей період часу жодних претензій від керівництва ПП "Універсам" та його засновника не надходило, а претензії щодо дійсності правочину виникли лише після того як ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по оплаті наданих послуг.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача заперечує проти задоволення позову з підстав, наведених у відзиві на позов від 27.02.2017р.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

02.09.2016р. між дочірнім підприємством "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам", в особі директора ОСОБА_5, який діє на підставі Статуту (Замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Виконавець) укладено договір підряду на навантаження-очищення врожаю цукрових буряків.

Відповідно до п. 1.1 договору Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов'язання виконати роботу по навантаженню-очищенню цукрових буряків (сільськогосподарських робіт) врожаю 2016 року технікою та силами екіпажів Виконавця на пальному Замовника.

Виконавець зобов'язується, відповідно до п. п. 3.1.6 та 3.1.12 договору, почати навантажувальні роботи з 05.09.2016р. та після закінчення навантаження-очищення цукрових буряків належним чином (з підписами уповноважених представників Виконавця, Замовника та відбитком печатки) оформити акти про кількість навантажених цукрових буряків.

Згідно з п. п. 3.2.7, 3.2.8 договору Замовник зобов'язаний підписати Акт прийомки-передачі виконаних робіт на протязі двох днів з моменту надання його Виконавцем, або в цей же строк направити Виконавцю мотивовану відмову від підписання Акту та здійснювати своєчасну оплату Виконавцю за виконані роботи відповідно до умов цього договору.

Договір складено у двох примірниках, кожен з яких мас однакову юридичну силу і набуває чинності з моменту його підписання і діє до закінчення виконаних робіт (п. 7.1 договору).

Договір підписаний представником позивача - ОСОБА_5 та відповідачем - ОСОБА_1, скріплений відтисками печаток сторін.

13.10.2016р. між представниками сторін складено акт №2 здачі-прийомки виконаних робіт (послуг), відповідно до якого Виконавець - ФОП ОСОБА_1 здав, а Замовник - ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" прийняв виконані роботи - погрузка цукрового буряка кількістю 20000,00 т., ціна робіт склала 460000,00 грн. У акті зазначено, що сторони не мають ніяких претензій одна до одної.

Акт підписаний представниками сторін, скріплений відтисками їх печаток.

Згідно з п. п. 7.4, 7.5 статуту дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам", зареєстрованого 11.03.2008р., директор Дочірнього Підприємства підзвітний вищому органу Засновника (приватного підприємства "Універсам"); директор Дочірнього Підприємства організовує всю роботу Дочірнього Підприємства, діє без довіреності за погодженням з вищим органом Засновника укладає угоди, контракти від імені Дочірнього Підприємства, приймає рішення про використання майна Дочірнього Підприємства та його фінансових засобів, представляє його у всіх установах, організаціях, підприємствах, видає довіреності, накази, розпорядження та вказівки, відкриває рахунки в банках, затверджує посадовий розклад за погодженням вищого органу Засновника.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № станом на 02.09.2016р. керівником дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам" був ОСОБА_5, який не мав обмежень щодо представництва від імені юридичної особи.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, оцінюючи їх у сукупності, судом приймається до уваги наступне.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з вимогами частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину, у відповідності до ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, виходячи із вимог частини другої вказаної статті, особа, яка вчиняє правочн, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Спір між сторонами у справі виник на підставі того, що позивач вважає, що його представник - ОСОБА_5 мав обмеження щодо підписання угод, зокрема - не мав повноважень на підписання договору від 02.09.2016р., на підставі чого просить суд визнати вищезазначений договір недійсним.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що доводи позивача про підзвітність директора ДП "Агрофірма Луга-Нова" вищому органу ПП "Універсам" та необхідність погодження вищого органу ПП "Універсам" на укладання договору від 02.09.2016р. не заслуговують на увагу та спростовуються наявним в матеріалах справи витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №, у якому містяться дані, що станом на 02.09.2016р. керівником дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам" був ОСОБА_5, який не мав обмежень щодо представництва від імені юридичної особи.

Нормами ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено свободу договору, тобто, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину, як встановлено ч. 1 ст. 215, ч. 2 ст. 203 ЦК України, є зокрема вчинення правочину особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Поняття цивільної дієздатності юридичної особи надається у положеннях статті 92 ЦК України. Так, згідно з частинами 1, 3 статті 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обовязків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону; порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобовязана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Позивач в обґрунтування позову наголошує на тому, що договір №1 від 02.09.2016р. вчинений його представником з перевищенням повноважень.

Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, відповідно до положень частини 1 статті 241 ЦК України, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обовязки з моменту вчинення цього правочину.

Із аналізу змісту частини першої статті 241 ЦК випливає, що законодавець не ставить схвалення правочину в обовязкову залежність від наявності рішень окремих органів управління товариства, оскільки підтвердженням такого схвалення закон визначає вчинені на його виконання дії особи, в інтересах якої його було укладено. Такі дії повинні свідчити про прийняття правочину до виконання.

Пленум Вищого господарського суду України, у постанові від 29.05.2011р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" (п. 3.4) розяснив, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи зясовувати повязані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Посилання позивача на не зазначення у акті від 13.10.2016р. особи, яка його підписала та наявність сумнівів щодо того, чи скріплювався акт оригінальною печаткою, судом не приймаються, оскільки візуально підписи на договорі від 02.09.2016р. біля ініціалів "ОСОБА_5В." та на акті від 13.10.2016р. не відрізняються, при цьому акт містить усі реквізити позивача та відтиск печатки, яка відповідає відтиску печатки, якою скріплений договір від 02.09.2016р. та позовна заява №25/01/2017 від 25.01.2017р. від ДП "Агрофірма "Луга-Нова" ПП "Універсам". Більше того, позивач не подав в матеріали справи будь-яких доказів на підтвердження незаконного використання печатки, наявності службового розслідування за фактом незаконного використання печатки, факту втрати печатки чи вибуття печатки з його володіння, доказів викрадення печатки, що зумовлює висновок про засвідчення позивачем підпису замовника - ДП "Агрофірма "Луга-Нова" ПП "Універсам" на акті від 13.10.2016р.

Як свідчать матеріали справи, зокрема акт №2 від 13.10.2016р., позивач прийняв роботи по погрузці цукрового буряка кількістю 20000,00 т., які були виконані у період з дати підписання договору - 02.09.2016р. по дату підписання акту - 13.10.2016р. Тобто зазначені роботи носили тривалий характер. При цьому протягом 02.09.2016р. - 13.10.2016р. позивач не заперечував проти виконання відповідачем робіт по погрузці. У зв'язку з цим судом враховується, що у позивача не було претензій щодо виконаних відповідачем робіт до 25.01.2017р. (дати надходження позовної заяви до суду).

Отже, відповідач виконав умови договору, здійснивши погрузку цукрового буряка кількістю 20000,00 т., а позивач фактично прийняв до виконання оспорюваний правочин, підписавши акт здачі-прийомки виконаних робіт (послуг), не заперечуючи щодо якості та кількості виконаних робіт, про що зазначається у акті.

З огляду на викладене вище, навіть у випадку перевищення повноважень представником позивача при підписанні договору, наступне його схвалення унеможливлює визнання такого правочину недійсним.

Аналогічної правової позиції щодо схвалення правочину дотримується Верховний Суд України, яку викладено у постанові від 06.04.2016р. у справі №922/796/15.

Згідно із ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В порушення наведених норм закону позивач не довів обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Беручи до уваги наведені вище положення закону, враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, суд дійшов висновку щодо відсутності належних правових підстав для задоволення позову. Тому у позові належить відмовити.

Згідно ст. 49 ГПК України, витрати по оплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам", с. Мишів, Іваничівського району, Волинської області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Полонне про визнання недійсним договору №1 підряду на навантаження-очищення врожаю цукрових буряків від 02.09.2016р., укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та дочірнім підприємством "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам" відмовити.

Повне рішення складено 30 березня 2017 року.

Суддя В.В. Димбовський

Віддруковано 3 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу,

3 - відповідачу.