ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2017 р.Справа № 922/485/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши справу

за позовом Державного науково-виробничого підприємства "Захід" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), м. Київ
до ТОВ "Компанія Євромет", м. Харків
про стягнення коштів у сумі 70 770,36 грн.
за участю представників:

позивача: Пархоменко О.О. за дов. б/н від 16.01.17 року;

відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Євромет" (далі - відповідач) звернулось Державне науково-виробниче підприємство "Захід" виконавчого органу Київської міської ради (далі - позивач). У позові останній просив суд стягнути з відповідача на свою користь 60 000,00 грн. заборгованості за договором поставки № 219, що був укладений між сторонами 17.06.2016 року. Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань по вказаному договору в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 5490,00 грн. пені, 900,36 грн. 3 % річних та 4380,00 грн. інфляційних нарахувань. Витрати по оплаті судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 08.02.2017 року позовна заява була прийнята судом до розгляду, порушено провадження по справі та її розгляд був призначений на 22.02.2017р. о 12:00.

У судовому засіданні 22.02.2017р. представник позивача зазначив, що відповідач частково сплатив заборгованість, у зв'язку із чим просив відкласти розгляд справи для надання позивачем суду доказів часткової оплати боргу відповідачем.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.02.2017р. за клопотанням представника позивача розгляд справи було відкладено на 15.03.2017р.

Ухвалою суду від 07.03.2017р. виправлено описку в ухвалі суду від 22.02.2017р., зазначено вірну дату на яку відкладено розгляд справи - 21.03.2017р.

15.03.2017 р. відповідач через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву разом з додатковими доказами (вх. №8816), які долучені судом до матеріалів справи.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти задоволення позову, зокрема посилаючись на те, що позивачем було поставлено товар неналежної якості, у зв'язку із чим після виявлення дефекту відповідачу необхідно було здійснювати ремонт обладнення та нести додаткові витрати. Вказує, що після неодноразового звернення до позивача з пропозицією щодо оплати частини вартості товару за вирахуванням вартості заміненого неякісного обладнання відповіді на пропозицію від позивача не отримав, у зв'язку із чим після отримання копії позовної заяви ним було здійснено перерахунок частини вартості товару та оплачено позивачу 47040,00 грн.

21.03.2017р. представником позивача через канцелярію до суду надано заяву про зменшення розміру позовних вимог. Так, у зв'язку із частковою оплатою відповідачем за платіжним дорученням №2542 від 03.02.2017 заборгованості за договором поставки №219 від 17.06.2016р. позивач просить стягнути з останнього основну суму заборгованості у розмірі 12960 грн, 3% річних у розмірі 900,36 грн, інфляційні нарахування 4380 грн та пеню у сумі 5490 грн.

Щодо заяви позивача про зменшення позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 22 ГПК позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог.

Під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову.

Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач.

Отже, у разі зменшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір. Питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначених законодавством.

Відповідно до п. 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року №18 зазначено, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд, приймає вищезазначену заяву до розгляду та подальший розгляд справи ведеться з урахуванням цієї заяви.

В судовому засіданні 21.03.2017 позивач підтримав позов в розмірі, зазначеному у заяві про зменшення позовних вимог, просив його задовольнити. З урахуванням зменшення позовних вимог також заявив усне клопотання про повернення судового збору на підставі ст.7 Закону України "Про судовий збір".

Представник відповідача у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення представника позивача , суд встановив наступне.

17.06.2016 року між Державним науково-виробничим підприємством "Захід" (аз надалі - Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Євромет" (надалі - Покупець) було укладено Договір поставки №219.

Відповідно до пункту 1.1. Договору Постачальник зобов'язався передати у власність Покупцеві, а Покупець прийняти та сплатити за частини верстату координатно-розточного (мод. 2Е450АФ30) (надалі-Товар), відповідно до специфікації на умовах викладених в цьому договорі.

Пунктом 1.2. Договору встановлена вартість твоару 60 000,00 грн, в тому числі ПДВ - 10 000 грн.

Строки поставки, вимоги якості, гарантійний термін на Товар (якщо на даний вид Товару передбачено гарантійний строк), узгоджуються в Додатках (специфікаціях) до цього Договору та є його невід'ємною частиною. (п.1.3. Договору).

Пунктом 2.2. Договору встановлено, що право власності на Товар переходить щ моменту поставки товару та підтверджується накладною, підписаною уповноваженими представниками сторін.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання своїх зобов'язань позивач поставив відповідачу за накладною №219/29-07-16 від 29.07.2016р Шкаф електричний №1 у кількості 1 шт., загальною вартістю 8500 грн; Шкаф електричний №2 у кількості 1 шт., загальною вартістю 6200 грн; Станина у кількості 1 шт., загальною вартістю 20000 грн; Стол у кількості 1 шт., загальною вартістю 1400 грн; Стол у кількості 1 шт., загальною вартістю 1800 грн; Шпиндельній узел у кількості 1 шт., загальною вартістю 4950 грн; Електродвигун головний у кількості 1 шт., загальною ватістю 2200 грн; Електродвигун подач у кількості 3 шт., загальною вартістю 2700 грн; Кабеля приєднання у кількості 5 шт., загальною вартістю 2250 грн. Всього з урахуванням ПДВ відповідачу було передано Товару на загальну суму 60 000 грн.

Згідно п.3.3 Договору сторони встановили, що після узгодження та підписання сторонами специфікації, Постачальник виставляє рахунок на загальну вартість специфікації та Покупець протягом трьох банківських днів після постачання товару здійснює платіж простим банківським переводом на поточний разунок Постачальника.

Таким чином, факт отримання Відповідачем товару підтверджується накладною №219/29-07-16 від 29.07.2016р. та не заперечується самим відповідачем.

Товар було прийнято відповідачем, вищевказана накладна була підписана уповноваженим представником відповідача без зауважень та заперечень.

Накладна №219/29-07-16 від 29.07.2016р. відповідає вимогам ст.9 Закону України від 16.07.1999р. № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку. Дана накладна є первинним документом, що фіксує здійснення господарської операції (поставка товару) та початок перебігу строку для оплати за поставлений товар.

Втім, відповідач за поставлений товар розрахувався частково 03.02.2017р. на суму 47 040 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2542, доданим до матеріалів справи.

Отже, заборгованість відповідача по сплаті товару поставленого за Договором становить 12960 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.265 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Станом на момент розгляду справи заборгованість в сумі 12960 грн. відповідачем сплачена не була.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором, або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За таких обставин та враховуючи доведеність факту порушення відповідачем умов діючого законодавства, позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 12 960 грн. правомірні, обґрунтовані, доведені матеріалами справи та такі що підлягають задоволенню.

Стосовно доводів відповідача про відсутність підстав для задоволення позову, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось вище, товар за вищевказаною накладною було прийнято відповідачем без зауважень, під час прийняття товару акт про фактичну якість і комплектність товару не складався, а тому акт складений відповідачем 31.10.2016 не є належним та допустимим доказом.

Також, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження передачі йому за вищенаведеними видатковими накладними товару неналежної якості.

За таких обставин, доводи відповідача є безпідставними, необґрунтованими та прийнятий відповідачем товар підлягає оплаті.

Згідно п.5.2. договору, сторонами передбачено, що у випадку порушення більш ніж на 30 календаних днів строки оплати товару, Покупець сплачує пеню у розмірі 0,05% від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більш подвійної облікової ставки НБУ, діючої у відповідному періоді.

У зв`язку із порушенням відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем щодо вчасної сплати оплати поставленого товару , останнім було нараховано відповідачу пеню в сумі 5490 грн.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання, мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши правильність нарахування позивачем пені в розмірі 5490 грн., суд дійшов висновку про те, що зроблене позивачем нарахування пені відповідає вимогам ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", тому позовні вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 900,36 грн. та інфляційних втрат у розмірі 4380 грн. то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність та правомірність нарахування позивачем 3% річних у розмірі 900,36 грн. та інфляційних втрат у розмірі 4380 грн., суд вважає, що вони нараховані вірно та у відповідності до норм діючого законодавства, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, стаття 7 Закону України "Про судовий збір" передбачає повернення судового збору, за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду, зокрема, у разі зменшення розміру позовних вимог.

Пленум Вищого господарського суду України у Постанові № 7 від 21.02.2013 року надав роз'яснення стосовно порядку повернення сплачених сум судового збору, з підстав передбачених ст. 7 Закону України.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог. Відтак, у зв'язку із заявленим з боку позивача у судовому засіданні усним клопотанням сума 1063,5 грн. сплаченого судового збору буде повернута позивачу за відповідною ухвалою суду .

На підставі наведеного, та положень ст. 49 ГПК України, суд покладає судові витрати на відповідача в розмірі 536, 50 грн.

На підставі вищевикладеного, ст.ст.525, 526, 530, 610-612, 625, 692, 712 Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Євромет" (61017, м.Харків, вул.Велика Панасівська, буд.95, кім.4,15-17, ) на користь Державного науково-виробничого підприємства "Захід" виконавчого органу Київської міської ради (03680, м.Київ, бул. Академіка Вернандського, 38, ) основну суму заборгованості у розмірі 12960 грн, 3% річних у розмірі 900,36 грн, інфляційні нарахування 4380 грн, пеню у сумі 5490 грн та судовий збір у сумі 536,50 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 27.03.2017 р.

Суддя С.Ч. Жельне