РІШЕННЯ

21 березня 2017 рокуСправа № 921/816/16-г/11

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Сидорук А.М. розглянув справу

за позовом: Приватного підприємства "Компанія Янус біоекотехнологія", АДРЕСА_2

до відповідача 1: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_1

відповідача 2: Товариства з додатковою відповідальністю "Сервіс Тернопілля", вул. Енергетична-бічна, 5-А, м. Тернопіль

про визнання недійсним договору купівлі-продажу

За участю представників сторін:

Позивача: директор Бачинський В.В., виписка з наказу №2 від 27.11.1990 р.; уповноважений Покотило ЮВ., довіреність від 02.01.2017 р.;

Відповідача 1: представник ОСОБА_5, довіреність від 27.01.2016 р. №83;

Відповідача 2: не з'явився.

Суть справи: Приватне підприємство "Компанія Янус біоекотехнологія" звернулося до господарського суду Тернопільської області з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 27.03.2003 р., укладеного між відповідачем 1 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та відповідачем 2 товариством з додатковою відповідальністю "Сервіс Тернопілля".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний договір суперечить положенням ст. 656 ЦК України та не відповідає вимогам ч.ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України, оскільки ВАТ "Сервіс Тернопілля" (як продавець) на момент укладення 27.03.2003р. договору купівлі - продажу нежитлової будівлі адмінбудинку під літерою "А", площею 754 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 не був власником даного об'єкту нерухомого майна, не володів ним на законних підставах, що підтверджується матеріалами кримінального провадження №0001817, порушеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

В порядку ст. 77 ГПК України розгляд справи неодноразово відкладався, востаннє на 21.03.2017 р.

09.03.2017 р. на адресу суду від Головного управління національної поліції в Тернопільській області на вимогу ухвали суду від 17.02.2017 р. надійшли матеріали кримінального провадження № 0001817 від 09.05.2013 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. З матеріалів вказаного кримінального провадження вбачається, що 03.12.2015 р. старшим слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області - старшим лейтенантом поліції Бачинською Г.П. винесено постанову про закриття кримінального провадження по факту вчинення службового підроблення посадовими особами ВАТ "Сервіс Тернопілля" щодо продажу цілої будівлі адмінбудинку по АДРЕСА_2 у зв'язку з відсутністю складу злочину.

Представники позивача в судовому засіданні 21.03.2017 р. позов підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у ньому, а також у додаткових поясненнях від 15.02.2017 р. (вх.№5978 від 15.02.2017 р.). Так, зокрема, представники позивача посилаються на те, що в ході досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0001817 було встановлено, що відповідачу 2 ВАТ "Сервіс Тернопілля" четвертий поверх будівлі по АДРЕСА_2 ніколи не належав, а свідоцтво про право власності на цілу будівлю по АДРЕСА_2 було видано йому безпідставно, а також встановлено неправомірність продажу ФОП ОСОБА_2 цілої будівлі адмінбудинку по АДРЕСА_2 внаслідок помилкового оформлення документів про належність цілої будівлі ВАТ "Сервіс Тернопілля", у зв'язку з чим просять суд позовні вимоги задоволити та визнати недійсним договір купівлі-продажу від 27.03.2003 р.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні 21.03.2017 р. проти позовних вимог заперечив в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов від 01.02.2017 р. (вх.№4894 від 01.02.2017 р.). Представник відповідача 1 стверджує, що фізична особа-підприємець ФОП ОСОБА_2 придбав у ВАТ "Сервіс Тернопілля" на підставі договору купівлі-продажу від 27.03.2003 р. цегляну будівлю адмінбудинку під літ. "А", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 754, кв.м., однак у 2006 році підприємцем було проведено реконструкцію належних йому на праві приватної власності приміщень, в результаті чого їх площа збільшилась і склала 759,8 кв.м., а в подальшому цим приміщенням було присвоєно адресний номер - АДРЕСА_3 (розпорядження начальника управління містобудування, архітектури та кадастру за №76 від 19.06. 2012 р.) та у 2013 р. було здійснено реєстрацію права власності на вказані виробничо-торгові приміщення за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 759,8 кв.м. (Витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.02.2013 року серія ЕАА №094290, Свідоцтво про право власності серія НОМЕР_1).

Крім того, відповідач 1 просить суд провадження у справі припинити, так як даний спір вже був предметом розгляду у справі № 3/163-2313 та рішенням від 26.07.2007 р. відмовлено в позові ПП "Компанія Янус Біоекотехнологія" про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 27.03.2003 р.

Суд, розглянувши вищевказане клопотання відповідача 1, відхилив його з наступних підстав. Так, за змістом п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України не допускається розгляд господарським судом двох чи більше справ зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет чи з тих же підстав. Підставою позову є ті обставини, якими позивач обґрунтовує свою вимогу до відповідача, а не законодавчі чи інші нормативно-правові акти, на які він посилається.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги, що були предметом розгляду у справі №3/163-2613 приватне підприємство "Компанія Янус Біоекотехнологія" як на підставу позову посилалася на обставину, що ОСОБА_2 своїми діями чинить перешкоди в користуванні четвертим поверхом адмінбудинку, який належить на праві власності підприємству. Натомість, підставою даного позову позивачем зазначено обставини, встановлені Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Тернопільській області під час розслідування кримінального провадження №00001817, зокрема, факт відсутності у ВАТ "Сервіс Тернопілля" права власності на майно на момент його продажу 27.03.2003р. Отже, підстави даного позову є іншими, ніж у справі №3/163-2613, а тому відсутні підстави для припинення провадження у даній справі згідно п.2 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Відповідача 2 явку повноважного представника в судове засідання 21.03.2017 р. не забезпечив, відзиву на позов не подав, однак 17.01.2017 р. на адресу суду надійшло клопотання ТДВ "Сервіс Тернопілля" згідно якого останній просить суд розгляд справи здійснювати без участі їх повноважного представника.

Розглянувши матеріали справи, враховуючи пояснення представників позивача, відповідача 1, оцінивши представлені докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Рішенням господарського суду від 26.07.2007 р. у справі № 3/163-2313 за позовом приватного підприємства „Компанія Янус біоекотехнологія" до суб'єкта підприємницької діяльності - приватного підприємця ОСОБА_2 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача товариства з обмеженою відповідальністю „ Тернопільське міське бюро технічної інвентаризації" і третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача відкритого акціонерного товариства „Сервіс Тернопілля" про визнання недійним договору купівлі - продажу від 27.03.2003 р, укладеного між ВАТ "Сервіс Тернопілля" та СПД ОСОБА_2 щодо купівлі - продажу цегляної будівлі адмінбудинку, що зазначена в генплані під літерою А і знаходиться за адресою АДРЕСА_2, нежитловою площею 754 кв.м., в позові відмовлено.

Підставою вказаного позову було посилання позивачем на ту обставину, що ОСОБА_2 своїми діями чинив перешкоди в користуванні четвертим поверхом адмінбудинку, який належить на праві власності приватному підприємству „Компанія Янус біоекотехнологія".

Ухвалою суду від 09.02.2016 р. у справі 921/48/16-г/17 за позовом приватного підприємства "Компанія Янус Біоекотехнологія" до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 та товариства з додатковою відповідальністю "Сервіс Тернопілля" про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27.03.2003 р., як такого, що укладений всупереч вимог закону, зокрема, ст.215, ч.2 ст.203 ЦК України, позов залишено без розгляду на підставі п.5 ст. 81 ГПК України, у зв'язку з тим, що позивач вимоги суду не виконав та не надав відповідні письмові докази для встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, а саме: витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що належить на праві приватної власності ПП "Компанія Янус Біоекотехнологія" (приміщення четвертого поверху будівлі по АДРЕСА_2); документи на підтвердження доводів щодо відсутності у ВАТ "Сервіс Тернопілля" права власності станом на 2003 рік на спірне нерухоме майно.

Разом з тим, згідно ч. 4 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України після усунення обставин, які зумовили залишення позову без розгляду, позивач має право знову звернутися з ним до господарського суду в загальному порядку.

Отже, відповідно до позовних вимог позивач посилається на те, що його право порушено, оскільки на підставі спірного договору від 27.03.2003 р. за ОСОБА_7 зареєстровано право власності на всю адмінбудівлю по АДРЕСА_2, у тому числі і на приміщення, які є приміщеннями спільного користування (підвал, горище, сходові клітки), що унеможливлює безперешкодний доступ до майна позивача та повноцінне його використання, у зв'язку з чим останнім заявлено позов про визнання договору купівлі-продажу недійсним на підставі фактів, встановлених Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Тернопільській області під час розслідування кримінального провадження №00001817, зокрема, по факту відсутності у ВАТ "Сервіс Тернопілля" права власності на майно на момент його продажу 27.03.2003р.

Зважаючи на зміст заявлених позовних вимог, до предмету доказування у даному спорі відноситься доведення факту неправомірності відчуження відкритим акціонерним товариством "Сервіс Тернопілля" нежитлових приміщень фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2, набуття підприємцем у власність всієї будівлі адмінбудинку, з'ясування належності позивачу четвертого поверху та встановлення його права на користування приміщеннями загального користування.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 27.03.2003р. між відкритим акціонерним товариством "Сервіс Тернопілля" (продавцем) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (покупцем) укладено договір купівлі-продажу, який посвідчено 27.03.2003р. приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А., зареєстровано в реєстрі за №2833, за умовами якого покупець набув у власність будівлю адмінбудинку під літерою "А", загальною площею 754м2, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

В подальшому, на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1119 від 08.10.2003р., відповідачем 1 здійснено реконструкцію викуплених приміщень під виробничі приміщення з підприємством торгівлі та влаштування шатрового даху; внаслідок реконструкції площа даного приміщення склала 759,8 кв.м; рішенням виконавчого комітету міської ради №503 від 31.03.2006р. затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію реконструйованих нежитлових приміщень.

Розпорядженням управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради від 19.06.2012р. №76 "Про розгляд звернення суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 щодо присвоєння адресного номера" адміністративно-виробничим приміщенням, площею 759,8м2 присвоєно адресний номер - АДРЕСА_3.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 01.02.2013р. за індексним №254781 та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним №254808 від 01.02.2013р. за підприємцем ОСОБА_2 значиться на праві власності будівля виробничо-торгових приміщень за адресою АДРЕСА_3, загальною площею 759,8м2, а саме: пд.І вхід в підвал пл.7,6кв.м., ІІ підвал пл.97,5кв.м., ІІІ сходова пл.15,5кв.м., ІV підвал пл.83,1кв.м.; 1-1-1 вхідний тамбур пл.2,9кв.м., 1-1-2 коридор пл.9,4кв.м, 1-1-3 зал-виставка продаж пл.46,8кв.м., 1-1-4 кабінет пл.17,8кв.м., 1-1-5 коридор пл.2кв.м., 1-1-6 коридор пл.18,7кв.м., 1-1-7 паливна пл.14,7кв.м., 1-1-8 склад пл.28,8кв.м., 1-1-9 туалет пл.1,9кв.м., 1-1-10 туалет пл.1,8кв.м., 1-1-11 розкрійний відділ пл.25,3кв.м., 1-1-V сходова клітка пл.15,3кв.м.; 2-2-1 коридор пл.3,4кв.м., 22-2 майстерня пл.10,2кв.м., 2-2-3 цех пл.66,2кв.м., 2-2-4 коридор пл.18,7кв.м., 2-2-5 кабінет пл.12,7кв.м., 2-2-6 кімната персоналу пл.11,7кв.м., 2-2-7 душова пл.4,5кв.м., 2-2-8 кладова пл.2кв.м., 2-2-9 санвузол пл.4,3кв.м., 2-2-10 умивальня пл.4,4кв.м., 2-2-11 відділення прасування пл.32,2кв.м., 2-2-IV сходова клітка пл.15,4кв.м.; 3-3-1 коридор пл.25,3кв.м., 3-3-2 кабінет пл.14,7кв.м., 3-3-3 кабінет пл.30кв.м., 3-3-4 кабінет пл.34,1кв.м., 3-3-5 кімната відпочинку пл.18,3кв.м., 3-3-6 туалет пл.1,9кв.м., 3-3-7 коридор пл.2,5кв.м., 3-3-8 ванна пл.4,4кв.м., 3-3-9 кладова пл.2,5кв.м., 3,3,10 кабінет пл.35,9кв.м., 3-3-VII сходова клітка пл.15,4кв.м.

Між тим, 02.10.2006р. між ВАТ "Тернопільагроспецмонтаж" (як продавцем) та ПП "Компанія Янус Біоекотехнологія" (як покупцем) укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Л.О. (зареєстрований за №8011 - витяг з Державного реєстру правочинів №2963247 від 02.10.2006р.), згідно якого ПП "Компанія Янус Біоекотехнологія" набуло у власність приміщення четвертого поверху адмінбудинку під літерою "А", що знаходиться в АДРЕСА_2, площею 186,0 кв.м., а саме: кор.4-1 пл.22,3кв.м., каб.4-2 пл.14,4кв.м., кор.4-3 пл.4,2кв.м., каб.4-4 пл.16,7кв.м., каб.4-5 пл.13,5кв.м., клад.4-6 пл.9,8кв.м., каб.4-7 пл.19,0кв.м., кор.4-8 пл.3,9кв.м., каб.4-9 пл.18,2кв.м., умив.4-10 пл.3,7кв.м., прим.4-11 пл.1,8кв.м., туал.4-12 пл.1,5кв.м., каб.4-13 пл.42,1кв.м., сход. кл. VIII пл.14,9кв.м.

Рішенням господарського суду від 28.04.2016 р. у справі № 921/133/16-г/4 за позовом ПП "Компанія Янус біоекотехнологія" до відповідача Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, що набрало законної сили у встановленому порядку, позов задоволено та визнано за приватним підприємством "Компанія Янус біоекотехнологія" право власності на нежитлову будівлю, четвертий поверх адмінбудинку під літ. А, що розташований за адресою: АДРЕСА_2; знято арешт з вказаної нежитлової будівлі, накладеного постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління від 04.04.2013 року у виконавчому провадженні №36267505; від 09.09.2011 року у виконавчому провадженні №27916608 та від 01.02.2012 року у виконавчому провадженні №30794230, та виключено вказане майно із актів опису та арешту майна, а також звільнено нежитлову будівлю, четвертий поверх адмінбудинку під літ. А, що розташований за адресою: АДРЕСА_2, від будь-яких інших заборон та обтяжень прав.

А відтак, суд вважає, що позивачем підтверджено право власності на нежитлову будівлю, четвертий поверх адмінбудинку під літ. А, загальною площею 186,0 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2, адже відповідно до п. 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Оцінивши зібрані у справі докази та керуючись нормами чинного законодавства, суд дійшов висновку, що в позові слід відмовити з огляду на таке:

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими, не забороненими законом, засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За нормами ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (частина 2 статті 16 Кодексу).

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України.

Згідно припису частини 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу, саме на момент вчинення правочину.

За змістом частин 1, 3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним. Коло заінтересованих осіб має з'ясовуватися в кожному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом (п.18 Інформаційного листа Вищого Господарського Суду України №01-8/2011 від 07.04.2008р. "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України", п.2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", п.6 висновків Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, за I півріччя 2012р.).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження Головного управління національної поліції в Тернопільській області № 0001817 від 09.05.2013 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, що 03.12.2015 р. старшим слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області - старшим лейтенантом поліції Бачинською Г.П. винесено постанову про закриття кримінального провадження по факту вчинення службового підроблення посадовими особами ВАТ "Сервіс Тернопілля" щодо продажу цілої будівлі адмінбудинку по АДРЕСА_2 у зв'язку з відсутністю складу злочину.

Згідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" преюдиціальне значення для господарського суду має, зокрема, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, якщо господарський суд розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльність особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, і лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Оскільки матеріали кримінального провадження Головного управління національної поліції в Тернопільській області № 0001817 від 09.05.2013 р., порушеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України не містять вироку у кримінальній справі, що набрав законної сили, а тому не є обов'язковими для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи.

У зв'язку з вищенаведеним суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт неправомірності відчуження відкритим акціонерним товариством "Сервіс Тернопілля" нежитлових приміщень фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2, матеріали справи не містять жодних доказів, що підтверджують відсутність у ВАТ "Сервіс Тернопілля" права власності на майно на момент його продажу 27.03.2003р., а тому у задоволені позовних вимог слід відмовити.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Беручи до уваги вищенаведені обставини справи, господарський суд вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторонами може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його прийняття (підписання -28 березня 2017 року) через місцевий господарський суд.

Суддя А.М. Сидорук