УХВАЛА

24.03.2017Справа № 910/4621/17

Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В., розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОФІ» про відстрочку сплати судового збору, -

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОФІ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бєлломі Олени Віталіївни, Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Закупівлі Юа» про визнання права власності та зобов'язання вчинити дії.

Одночасно, в позовній заяві Позивачем заявлено клопотання про відстрочку сплати судового збору за подання позовної заяви.

Дослідивши матеріали позовної заяви, Суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання про відстрочку сплати судового збору з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Одночасно, відповідно до п.3 ч.1 ст.57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються, зокрема, документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно із ст.ст.1, 2 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду.

Статтею 4 вказаного Закону України встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі..

За приписами статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1600 грн. 00 коп.) та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (240 000 грн. 00 коп.) З позовних заяв немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1600 грн. 00 коп.)

Якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог (пункт 2.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року «Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України»)

Відповідно до п. 2.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р № 7, відповідно до якого пунктом 2.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини другої статті 54 і статті 55 ГПК такий обов'язок покладається на позивача (в тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у вигляді повернення майна застосовуються з ініціативи господарського суду, наприклад, при визнанні договору недійсним - пункт 1 статті 83 ГПК).

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОФІ» просить суд визнати право власності на нежитлове приміщення №164, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська, 72 та на нежитлове приміщення №164а, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська, 72. Як вбачається з договору іпотеки від 29.07.2013 року, загальна вартість заставного майна - нежитлового приміщення №164, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська, 72 та нежитлового приміщення №164а, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська, 72 становить 37151464 грн. 00 коп., з розміру якого й повинен бути розрахований судовий збір.

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОФІ» просило суд зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бєлломі Олени Віталіївни скасувати записи про право власності №14497340 та №14497529, тобто 2 вимоги немайнового характеру.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що при подачі даної позовної заяви, Позивачем повинен бути сплачений судовий збір у розмірі 240 000 грн. 00 коп. за вимоги майнового характеру відповідно до норм статті 4 Закону України «Про судовий збір» та 3200 грн. 00 коп. за дві вимоги немайнового характеру відповідно до норм статті 4 Закону України «Про судовий збір» з урахуванням пункту 2.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року «Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України».

Судом враховано рекомендації, викладені у пункті 2.21. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013, стосовно того, що платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Даною статтею передбачено право суду, а не обов'язок щодо відстрочки, розстрочки або звільнення від сплати судового збору.

В обґрунтування поданої заяви про відстрочку сплати судового збору Заявник посилається на те, що перебуває у скрутному матеріальному становищі.

Єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Отже, за приписами зазначеної норми, звільнення від сплати судового збору може мати місце за наявності виключних обставин.

Відповідно до пункту 3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 року, клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі. Підставою для вчинення судом зазначених у цій нормі дій є врахування майнового стану заявника.

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Отже, самі лише обставини перебування у складному матеріальному становищі не може вважатися підставою для відстрочки сплати судового збору.

Суд зазначає, що Позивачем не додано належних та допустимих доказів відповідно до статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження його доводів для можливості відстрочення сплати судового збору. Крім того, оскільки, статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації та відсутністю коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для відстрочення сплати судового збору.

В свою чергу, особа, яка заявляє відповідне клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати повинна навести доводи того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі, а також надати докази, які б свідчили про вжиття ним всіх необхідних заходів для своєчасної сплати судового збору та підтверджували можливість сплати судового збору до прийняття рішення у справі.

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 27 березня 2014 року по справі № 913/740/13-г.

Жодних доказів, які б підтверджували можливість сплати судового збору до прийняття рішення у справі, Позивачем надано не було.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги недоведеність обставин, які перешкоджають сплаті судового збору в розумінні ст. 8 Закону України "Про судовий збір", клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОФІ» про відстрочку сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 44, 86 Господарського процесуального кодексу України, статтею 8 Закону України "Про судовий збір", Суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОФІ» про відстрочку сплати судового збору за подання до Господарського суду міста Києва позовної заяви до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бєлломі Олени Віталіївни, Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Закупівлі Юа» про визнання права власності та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Суддя О.В. Чинчин