ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2017 року Справа № 904/12030/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Вечірка І.О. (доповідач)

суддів: Антоніка С.Г., Іванова О.Г.

секретар: Манчік О.О.

за участю:

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність № 52-16/09 від 11.01.2017 р.;

представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2017 року

у справі № 904/12030/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Одеса

до Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 52 195,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2017 року у справі № 904/12030/16 (суддя Золотарьова Я.С.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" 26 097,50 грн. штрафу за неправильно зазначену масу вантажу у накладній та 1 378,00 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2017 року в частині задоволення позовних вимог, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- матеріально-правова вимога позивача та її обґрунтування не відповідають нормам законодавства;

- господарський суд не звернув увагу, що позивачем було змінено предмет позову після початку розгляду справи по суті. В зв'язку з чим, суд першої інстанції порушив вимоги частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.03.2017 року апеляційну скаргу прийнято до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Вечірка І.О., суддів Антоніка С.Г., Чимбар Л.О. та призначено у судовому засіданні на 29.03.2017 року.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду № 483/17 призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у звязку із перебуванням у відпустці судді Чимбар Л.О.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Вечірко І.О., судді Антонік С.Г., Іванов О.Г.

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення в обґрунтування доводів апеляційної скарги.

Позивач свого представника в судове засідання не направив.

Беручи до уваги, що неявка представника позивача в судове засідання не перешкоджає перегляду справи по суті, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про розгляд справи у відсутності представника позивача.

Заслухавши пояснення представника скаржника, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту зясування та доведеність всіх обставин справи, що мають значення для справи, судова колегія апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

21.12.2016 року до господарського суду Дніпропетровської області від Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшла позовна заява до Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення 52 195,00 грн. штрафу та судового збору в розмірі 1 378,00 грн. (а. с. 3-5)

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2016 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та призначено в судовому засіданні на 17.01.2017 року (а. с. 1).

В судовому засіданні 17.01.2017 року оголошено перерву до 31.01.2017 року.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2017 року розгляд справи відкладено на 13.02.2017 року (а. с. 41).

13.02.2017 року до господарського суду надійшло клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу (а. с. 47-48).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2017 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 26 097,50 грн. штрафу за неправильно зазначену масу вантажу у накладній та 1 378,00 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість прийнятого місцевим господарським судом рішення від 13.02.2017 року, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, в жовтні 2016 року зі станції Кривий Ріг Придніпровської залізниці Публічним акціонерним товариством "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" було здійснено відправку 15 вагонів з вантажем руда залізна відповідно до накладної № 46021440 на станцію призначення Славкув ЛХС Польща, маса вантажу 1 030 750 кг, зокрема, у вагоні № 67152702 69 000 кг, тара 21 800 кг.

При проходженні вагону № 67152702 з вантажем через станцію Тимкове Одеської залізниці, залізницею було проведено перевірку маси вантажу, під час якої виявлено, що маса вантажу в зазначеному вагоні не відповідає масі вантажу, вказаній вантажовідправником у накладній № 46021440. Так, з'ясувалося, що вага брутто - 92 440 кг, тара - 21 800 кг, нетто - 71 640 кг, що є більше маси, вказаної у накладній на 2 640 кг.

У зв'язку із виявленою невідповідністю станцією було складено акт загальної форми № 212 від 09.10.2016 року та комерційний акт № 414115/103 від 09.10.2016 року.

11.10.2016 року надлишок вантажу у кількості 2 640 кг був відвантажений у попередньо підготований протарований вагон № 44480200 та відправлений на станцію відправлення по досильній накладній № 41533696 від 11.10.2016 року. Після відвантаження надлишку вантажу було проведено перевантаження вагонів.

Звертаючись із даним позовом, позивач просив суд стягнути з відповідача штраф в розмірі 52 195,00 грн. з посиланням на статті 118, 122 Статуту залізниць України, якими передбачена відповідальність вантажовідправника, зокрема, за неправильно зазначену у накладній масу вантажу.

Розглянувши позовні вимоги місцевий господарський суд задовольнив їх частково, зменшивши розмір штрафу на 50 %.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

- зважування вагону № 67152702, яким перевозився вантаж, проводилось з дотриманням вимог, встановлених чинним законодавством;

- комерційний акт № 414115/103 від 09.10.2016 року, яким засвідчена невідповідність маси вантажу даним, зазначеним у залізничній накладній № 46011440, складений відповідно до вимог, що ставляться до його складання Правилами складання актів;

- з урахуванням встановлених обставин у справі розрахована позивачем сума штрафу за неправильно зазначену у накладній масу вантажу визначена правильно, а тому визначений позивачем розмір штрафу в сумі 52 195 грн. (10 439,00 грн. х 5) є обґрунтованим.

Водночас, суд першої інстанції скористався наданим йому правом та зменшив суму штрафу, заявленого до стягнення, до 26 097,50 грн., обґрунтовуючи це тим, що штрафна санкція вантажовідправника, передбачена статтями 118, 122 Статуту залізниць України є досить значною, розмір штрафу є непомірно великим у порівнянні із вартістю послуг перевезення (10 439,00 грн.), а наслідки допущеного відповідачем порушення не завдали самій залізниці дійсних матеріальних збитків.

Статтею 908 Цивільного кодексу України встановлено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно з частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується з положеннями частини 2 статті 908 та статті 920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Пунктом 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457, надано визначення поняття накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення;

Відповідно до абзацу 1 пункту 23 Статуту залізниць України відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Пунктом 6.6 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644 визначено, що заповнення накладної на маршрут або групу вагонів здійснюється згідно з додатком 3 до цих Правил з урахуванням таких особливостей, зокрема, у графах 24 "Маса вантажу, визначена відправником" та 25 "Маса вантажу, визначена залізницею" зазначається загальна маса вантажу, у графі 30 "ОСОБА_1 відмітки" - загальна сума платежів.

За змістом абзаців 1, 2 статті 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Відповідно до статті 122 Статуту залізниць України, яка кореспондується з положеннями пункту 5.5. Правил оформлення перевізних документів, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Абзацом 1 статті 118 Статуту залізниць України встановлено, що за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Згідно із пунктом 3 § 3 статті 16 Угоди "Про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС)" відправник сплачує перевізнику неустойку, якщо після укладення договору перевезення перевізник виявляє неправильність, неточність або неповноту вказаних відправником в накладній відомостей і при цьому встановлює, зокрема, що при навантаженні вантажу відправником було допущено перевантаження вагону понад його вантажопідйомність. Неустойка по пункту 3 даного параграфу стягується відповідно до вимог статті 31 "Сплата провізних платежів і неустойок" в п'ятикратному розмірі провізної плати за перевезення надлишку маси вантажу, що сплачується перевізникові, що виявив цей надлишок.

Відповідно до § 5 статті 31 зазначеної Угоди провізні платежі і неустойки сплачуються перевізникові в порядку, передбаченому національним законодавством держави, в якій здійснюється оплата.

Згідно із абзацом 1 статті 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Господарським судом першої інстанції встановлений факт невірного зазначення відповідачем, як вантажовідправником, маси вантажу в залізничній накладній № 46021440, у зв'язку з чим визнано обґрунтованим застосування відповідальності, передбаченої статтею 122 Статуту залізниць України, у вигляді штрафу у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення, що становить 52 195,00 грн. (10 439,00 грн. (провізна плата за вагон відповідно до накладної) х 5).

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з правомірною позицією місцевого господарського суду про зменшення стягуваного штрафу до 26 097,00 грн. в порядку статті 83 Господарського процесуального кодексу України.

Так, положеннями частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з пунктом 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 6.4. роз'яснення Вищого господарського суду України № 04-5/601 від 29.05.2002 року "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" визначено, що виходячи з наведених норм, суди мають право при прийнятті рішення про стягнення штрафу зменшувати його розмір з урахуванням усіх конкретних обставин справи. Підстави та розмір зменшення стягуваного штрафу повинні бути мотивовані та обґрунтовані в рішенні суду.

Оскільки підстави та розмір зменшення стягуваного штрафу мотивовані та обґрунтовані, господарським судом враховано співрозмірність розміру штрафу наслідкам порушення, а відтак, суд апеляційної інстанції не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при зменшенні розміру штрафу.

Посилання відповідача щодо зміни позивачем предмету позову є невмотивованими та спростовуються матеріалами справи.

Слід також зазначити, що згідно із статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Таким чином, штраф фактично є однією із форм неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язань.

Інші доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини та їх правові наслідки відповідають дійсності та доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2017 року необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2017 року у справі № 904/12030/16 залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 30.03.2017 року.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя С.Г. Антонік

Суддя О.Г. Іванов