ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2017р. Справа№ 914/429/17

Господарський суд Львівської області у складі судді Іванчук С.В., при секретарі судового засідання Дубенюк Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом: Приватного акціонерного товариства "Макрохім", м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Яблуневий дар", м.Городок Львівської області

про стягнення заборгованості

За участю представників сторін:

від позивача: Вінокуров В.О. - представник;

від відповідача: Дрогомирецька О.Р. - представник.

Права та обов'язки сторін передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви про відвід судді не поступали, за клопотанням присутніх представників сторін в судовому засіданні не проводилася технічна фіксація судового процесу.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов Приватного акціонерного товариства "Макрохім" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яблуневий дар" про стягнення заборгованості в сумі 46374грн. 50коп., з яких 44514грн. 40коп. - основний борг, 431грн. 31коп. - пеня, 1074грн. 69коп. - інфляційні втрати та 354грн. 10коп. - 3% річних.

Ухвалою суду від 03.03.2017р. порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 21.03.2017р.

20.03.2017р., через канцелярію суду (вх.№1239/17) від позивача поступило клопотання вих.№429-2/К від 13.03.2017р. про долучення до матеріалів справи документів згідно додатків.

20.03.2017р., через канцелярію суду (вх.№1237/17) від позивача поступило клопотання вих. №429-1/К від 13.03.2017р. про зміну розміру позовних вимог, в якому позивач повідомляє, що відповідач частково погасив заборгованість, а саме сплатив на користь позивача 21.02.2017р. 14514грн. 40коп., 03.03.2017р. 10000грн. 00коп., 10.03.2017р. 5000грн. 00коп. та просить стягнути 15000грн. 00коп. - основного боргу, а також 479грн. 81коп. - пені, 1528грн. 79коп. - інфляційних втрат та 393грн. 96коп. - 3% річних.

Згідно із п.п.3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" від 26.12.2011р. №18 (із внесеними змінами та доповненнями) ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як зміну предмета або підстав позову, подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог. У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Як вбачається із змісту поданої заяви про зміну позовних вимог вих. №429-1/К від 13.03.2017р. (вх.№1237/17 від 20.03.2017р.) дана заява є заявою про збільшення розміру позовних вимог.

Відповідно до п.3.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011р. №18 (із внесеними змінами і доповненнями) передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Згідно ч.1 ст.56 ГПК України позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Як вбачається із матеріалів справи та заяви №429-1/К від 13.03.2017р. (вх.№1237/17 від 20.03.2017р.) про збільшення розміру позовних вимог, позивачем не подано доказів надіслання даної заяви відповідачу, чим порушено вищезазначену норму ГПК України, відтак заява №429-1/К від 13.03.2017р. (вх.№1237/17 від 20.03.2017р.) про збільшення розміру позовних вимог залишається судом без розгляду та приєднується до матеріалів справи, тому розглядаються позовні вимоги викладені у позовній заяві.

В судове засідання 21.03.2017р. представник позивача явку забезпечив, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві і просить суд позов задоволити.

В судове засідання 21.03.2017р. представник відповідача явку забезпечив, через канцелярію суду (вх.№11031/17 від 21.03.2017р.) подав відзив вих.№170 від 20.03.2017р. на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що станом на 20.03.2017р. основний борг відповідача перед позивачем становить 10000грн. 00коп., оскільки частину основного боргу в сумі 34514грн. 40коп. оплачено, про що свідчать платіжні доручення №8453 від 21.02.2017р. на суму 14514грн. 40коп., №8812 від 03.03.2017р. на суму 10000грн. 00коп., №8942 від 10.03.2017р. на суму 5000грн. та №9108 від 17.03.2017р. на суму 5000грн. 00коп. (дані платіжні доручення долучено до матеріалів справи). Крім цього, в даному відзиві представник відповідача просить суд, відкласти розгляд справи для надання відповідачу можливості оплатити заборгованість в добровільному порядку. Представник позивача заперечив проти відкладення розгляду справи.

Згідно ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є: 1) нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу; 2) неподання витребуваних доказів; 3) необхідність витребування нових доказів; 4) залучення до участі в справі іншого відповідача, заміна неналежного відповідача; 5) необхідність заміни відведеного судді, судового експерта.

Враховуючи явку в судовому засідання повноважних представників сторін, а також те, що даний спір може бути вирішено в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті, та те, що прийняття рішення у даній справі не позбавить відповідача можливості добровільно оплатити позивачу заборгованість, враховуючи заперечення позивача проти відкладення розгляду справи, відтак, у суду відсутні правові підстави для задоволення заявленого відповідачем у відзиві (вх.№11031/17 від 21.03.2017р.) вих.№170 від 20.03.2017р. клопотання та для відкладення розгляду даної справи.

Дослідивши подані суду документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд Львівської області, в с т а н о в и в:

12.08.2015р. між Приватним акціонерним товариством "Макрохім" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Яблуневий дар" (покупець) укладено договір №320 поставки згідно до умов (п.1.1. договору) якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити хімічну сировину (далі - продукція) в асортименті, кількості та по цінам, викладеним в додатках до цього договору, які є його невід'ємною частиною.

Згідно п. п. 1.2. та 1.4. договору №320 від 12.08.2015р. під додатками до цього договору розуміються рахунки та видаткові накладні, що видаються постачальником. Поставка продукції здійснюється окремими партіями, асортимент, комплектність та кількість продукції в яких погоджується сторонами шляхом оформлення заявок на поставку продукції відповідно до умов, викладених в статті 3 («умови поставки продукції») цього договору.

Відповідно до п. п. 3.1., 3.2., 3.4., 3.5. та 3.6. договору №320 від 12.08.2015р. поставка продукції здійснюється окремими партіями, відповідно до поданих покупцем та погоджених постачальником заявок на поставку продукції. Асортимент та кількість продукції в кожній партії, покупець вказує в заявці на поставку відповідної партії продукції, яка повинна бути підписана уповноваженою особою. Якщо інше не буде додатково визначено сторонами в додатках, поставка продукції має бути здійснена в строк, що не перевищує 5 робочих днів від дати погодження постачальником заявки покупця. Датою поставки є дата передачі продукції покупцю, зазначена в товарно-супровідних документах на продукцію. Якщо інше не зазначено у додатках або додаткових угодах до цього договору, всі витрати пов'язані із поставкою продукції на склад покупця несе сам покупець, а місцем поставки є склад постачальника, тобто поставка здійснюється на умовах EXW Київська обл., м. Бровари (відповідно до ІНКОТЕРМС-2010).

За умовами пункту 4.1. договору №320 від 12.08.2015р. датою переходу права власності на продукцію від постачальника до покупця є дата поставки (п.3.5. цього договору).

Згідно п. 5.1. договору №320 від 12.08.2015р. ціна на продукцію встановлюється в національній валюті України - гривнях (з врахуванням податку на додану вартість) та вказується в додатках, до цього договору, які є його невід'ємними частинами.

Відповідно до пункту 7.1. договору №320 від 12.08.2015р. партія продукція вважається переданою постачальником та прийнятою покупцем: за кількістю - шляхом перевірки та порівняння, відповідно до кількості місць, вказаної в транспортних та супровідних документах на партію продукції; за якістю - відповідно до сертифікатів якості та/або відповідності постачальника та/або виробника.

Договір вступає в силу з моменту його підписання повноважними представниками сторін та діє до 31.12.2015р. (п. 13.1. договору №320 від 12.08.2015р.).

30.12.2015р. між Приватним акціонерним товариством "Макрохім" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Яблуневий дар" (покупець) укладено угоду про внесення змін до договору поставки №320 від 12.08.2015р., а саме сторони домовились викласти пункт 13.1. договору №320 від 12.08.2015р. в наступній редакції: « 13.1. Договір вступає в силу з моменту його підписання повноважними представниками сторін і діє до 31 грудня 2016р.».

На виконання умов договору №320 від 12.08.2015р., позивач поставив, а відповідач прийняв товар лимонна кислота харч. в кількості 2000кг. та аскорбінова кислота фарм. в кількості 300кг. на загальну суму 124514грн. 40коп. (з ПДВ), що підтверджується видатковою накладною №МХ041057 від 29.11.2016р. та довіреністю №1718 від 29.11.2016р.

Позивач зазначає, що на вказану партію продукції відповідачу виставлено рахунок-фактуру №М0045685 від 29.11.2016р. Даний рахунок долучено до матеріалів справи.

Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач свої зобов'язання виконав частково, зокрема здійснив наступні платежі в рахунок оплати вартості поставленої позивачем продукції, а саме 09.12.2016р. - 50000,00грн., 16.12.2016р. - 10000,00грн. та 13.01.2017р. - 20000,00грн., всього на суму 80000,00грн., що підтверджується банківською довідкою вих.№70-1-1/547 від 13.02.2017р. про надходження коштів на рахунок АТ «Макрохім» від контрагента - ТОВ «Яблуневий дар» за період з 29.11.2016р. по 13.02.2017р., відтак просить стягнути з відповідача заборгованість за отриманий товар в розмірі 44514грн. 40коп.

27.01.2017р. позивач на адресу відповідача надіслав претензію №101 від 27.01.2017р., що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком, в якій просив відповідача погасити заборгованість за поставлений товар в розмірі 44514,40грн. Однак, як стверджує позивач, відповідач вимоги позивача щодо оплати боргу не виконав.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За умовами ст.525 ЦК України та ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору тощо. Згідно ст.599 ЦК України, ст.202 ГК України зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч.2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Станом на день прийняття рішення відповідачем подано платіжні доручення №8453 від 21.02.2017р. на суму 14514грн. 40коп., №8812 від 03.03.2017р. на суму 10000грн. 00коп., №8942 від 10.03.2017р. на суму 5000грн. та №9108 від 17.03.2017р. на суму 5000грн. 00коп., а також оборотно-сальдову відомість по рахунку від 20.03.2017р., з яких вбачається, що відповідач погасив частину основного боргу в сумі 34514грн. 40коп. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем частково здійснено оплату основного боргу в сумі 34514грн. 40коп., тому враховуючи дані обставини, а саме частину оплати відповідачем основного боргу в сумі 34514грн. 40коп. після звернення позивача із позовом та під час розгляду справи, провадження в цій частині підлягає припиненню, на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Таким чином, загальна сума основного боргу, становить 10000грн. 00коп.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (ст.610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).

Частина 2 ст.218 ГК України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язання контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

В силу ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 10.3. договору №320 від 12.08.2015р. передбачено, що у випадку порушення строку оплати продукції, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,01% від несплаченої суми за кожний день прострочки. Так, згідно із п. 10.3. договору №320 від 12.08.2015р., позивач, за період з 07.12.2016р. по 20.02.2017р. нарахував відповідачу пеню у розмірі 431грн. 31коп., розрахунок долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач, на підставі ст.625 ЦК України нарахував відповідачу інфляційні втрати у розмірі 1074грн. 69коп. період з 07.12.2016р. по 20.02.2017р. та 3% річних в розмірі 354грн. 10коп. за період з 07.12.2016р. по 20.02.2017р. Розрахунки долучені до матеріалів справи.

У пункті 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши проведені позивачем розрахунки, представлені позивачем, встановлено, що позивач припустився арифметичної помилки в нарахуванні пені, відтак розмір пені в перерахунку складає 428грн. 57коп. В решті позовних вимог щодо стягнення пені належить відмовити.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.33 ГПК України). Відповідно до ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги до відповідача про стягнення основного боргу у розмірі 10000грн. 00коп., пені у розмірі 428грн. 57коп., інфляційних втрат в розмірі 1074грн. 69коп. та 3% річних в розмірі 354грн. 10коп. є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та підлягають задоволенню. В решті позовних вимог щодо стягнення з відповідача основного боргу в сумі 34514грн. 40коп. належить припинити провадження у справі в зв'язку із оплатою. В решті позовних вимог щодо стягнення пені належить відмовити.

Враховуючи те, що спір виник із вини відповідача, судовий збір віднести на відповідача, відповідно до ст.49 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 12, 33, 34, 35, 43, 49, п.1-1 ч.1 ст. 80, ст. ст. 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Яблуневий дар" (81500, Львівська область, м.Городок, вул.Львівська, буд. 274А, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Макрохім" (01133, м.Київ, вул.Верхня, буд.3, ) 10000грн. 00коп. - основного боргу, 428грн. 57коп. - пені, 1074грн. 69коп. - інфляційних втрат, 354грн. 10коп. - 3% річних та 1599грн. 91коп. - судового збору.

Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК України.

В частині стягнення з відповідача основного боргу у сумі 34514грн. 40коп. провадження у справі №914/429/17 припинити.

В решті позовних вимог щодо стягнення пені відмовити.

Повне рішення складено 24.03.2017р.

Суддя Іванчук С.В.