ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2017 справа № 913/1311/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:Стойка О.В., Ломовцева Н.В. , Татенко В.М. ,
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: Самойленко Н.П., за довіреністю; не з'явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради, м. Рубіжне, Луганська область
на рішення Господарського суду Луганської області
від12.01.2017 (підписано 17.01.2017)
у справі№ 913/1311/16 (суддя Рябцева О.В.)
за позовомПублічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Київ в особі Харківської філії, м. Харків
доУправління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради, м. Рубіжне, Луганська область
простягнення 21 320,44 грн.
В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року до господарського суду звернулось Публічне акціонерне товариство "Укртелеком", м. Київ в особі Харківської філії, м. Харків (Позивач) із позовом до Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради, м. Рубіжне, Луганська область (Відповідач) про стягнення залишку невідшкодованої заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання послуг зв'язку пільговим категоріям населення за договором від 21.01.2015 № 18-25/4, в сумі 19 907,59 грн., 3% річних в сумі 353,78 грн. та інфляційних втрат в сумі 1 274,09 грн., всього 21 535,46 грн.

Позивачем у суді першої інстанції в порядку ст. 22 ГПК України було зменшено розмір позовних вимог, позивач остаточно просив стягнути залишок невідшкодованої заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання послуг зв'язку пільговим категоріям населення в сумі 19 804,58 грн., 3% річних в сумі 347,39 грн. та інфляційних втрат в сумі 1 168,47 грн., всього 21 320,44 грн. 44 коп. Зазначені вимоги розглянуті господарським судом.

Рішенням господарського суду Луганської області від 12.01.2017 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача невідшкодовану заборгованість по витратах, понесених внаслідок надання послуг зв'язку пільговим категоріям в сумі 19 804,58 грн., 3% річних в сумі 347,39 грн., інфляційні втрати в сумі 1 165,52 грн. та судовий збір в сумі 1 377,81 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального права України, а також суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на відсутність своєї вини в несвоєчасному виконанні зобов'язання через відсутність бюджетного фінансування.

Представник позивача в судовому засіданні вважав рішення суду законним та обґрунтованим, тому просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи у відсутності його представника, у зв'язку з чим судова колегія вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги у відсутності представника відповідача, що не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.01.2015 між сторонами був укладений договір про відшкодування витрат за надані телекомунікаційні послуги громадянам, що мають право на пільги відповідно до чинного законодавства № 18-25/4 (далі - Договір), предметом згідно п. 1.1 якого є відшкодування відповідачем позивачу витрат за надання в 2015 році телекомунікаційних послуг громадянам, які мають право на пільги відповідно до чинного законодавства України та внесені до "Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги" по м. Рубіжне, за рахунок субвенції державного бюджету, в межах бюджетних асигнувань, затверджених кошторисом на 2015 рік, по мірі надходження фінансування з обов'язковим урахуванням можливих змін у затверджених лімітах.

Згідно п. 5.1 Договору, він набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2015, а також відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України. Умови договору застосовуються до відносин, які виникли у відповідача та позивача з 31.12.2014, а в частині оплати наданих послуг до повного виконання зобов'язань.

Відповідно до п. 2.1 Договору, позивач зобов'язався надавати телекомунікаційні послуги громадянам, що мають право на пільги, на підставі тарифів, затверджених уповноваженими органами.

Пунктом 2.2 Договору визначено, що згідно постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2006 № 117 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги" позивач зобов'язаний щомісяця:

- до 10 числа наступного за звітним місяцем надавати відповідачу на електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці згідно з формою "2-пільга";

- до 15 числа наступного за звітним надавати акти звіряння за формою "3-пільга" за фактично надані послуги зв'язку громадянам, що мають право на пільги;

- до 10 числа наступного за звітним місяцем надавати відповідачу на паперових носіях: розрахунки вартості наданих послуг за формою "2-пільга" по кожній категорії пільговиків окремо, згідно тарифів, затверджених уповноваженими органами.

У відповідності до п. 2.13 Договору, при порушенні позивачем термінів, передбачених п. 2.2 Договору відповідач здійснює оплату за надані пільгові послуги на місяць пізніше, а не в місяці, наступному за звітним.

За змістом п. 3.2 Договору, відповідач відшкодовує позивачу витрати, пов'язані з наданням телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету", що підтверджується розрахунками та реєстрами.

Відповідач після проведення звірки пільгових категорій громадян, підписує акт звірки і проводить оплату послуг на підставі наданих позивачем розрахунків і актів звірки (п. 3.4 Договору).

Розрахунок за надання послуги проводиться відповідачем по безготівковому розрахунку шляхом перерахування оплати на розрахунковий рахунок позивача згідно розрахунків вартості наданих послуг за формою "2-пільга" (п. 3.5 Договору).

На виконання умов договору позивач у період з листопада по грудень 2015 року надавав послуги зв'язку на пільгових умовах населенню м. Рубіжне, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та на яких поширювались дії пунктів 19 ч. 1 ст. 12, п. 10 ч. 1 ст. 13, п. 18 ч. 1 ст. 14, п. 20 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту", п. 11 ст. 20, ст. 21 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", п. 6 ч. 1 ст. 6, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", ч. 5 ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", п. 4 ч. 3 ст. 13 Закону України "Про охорону дитинства".

Позивач, через виконання відповідачем умов договору та сплатою наданих послуг в неповному обсязі звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості у сумі 19 804,58 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України від 18.11.2003 № 1280-IV "Про телекомунікації", телекомунікаційні послуги (послуги зв'язку) споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Пунктом п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295 визначено, що установлені законами пільги з оплати послуг зв'язку надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

За змістом ст. 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", який визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

Статтею 87 Бюджетного кодексу України визначено, що видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України.

Порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України).

Згідно з підпункту "б" п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 затверджено "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі - Порядок № 256), яким встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Зокрема, п. 2 зазначеної Постанови визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Відповідно до п. 3 Порядку № 256, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Відтак, головним розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг м. Рубіжне Луганської області є Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради. Таким чином, саме на відповідача згідно положень Порядку № 256 та Постанови покладено обов'язок щодо здійснення розрахунків з постачальниками послуг, в тому числі і операторами телекомунікацій, за послуги, надані особам, які мають право на відповідні пільги.

Відповідно до ч. 1 п. 8 Порядку № 256, отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків. При цьому головні розпорядники коштів у п'ятиденний термін здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг (ч. 2 п. 8 Порядку № 256).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, у період з листопада по грудень 2015 року позивачем надавалися послуги споживачам телекомунікаційних послуг, які проживають в місті Рубіжне та мають право на відповідні пільги. Позивачем понесені витрати на надання послуг зв'язку означеним категоріям пільговиків на загальну суму 19 804,58 грн., в підтвердження чого позивачем надано розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг у листопаді - грудні 2015 року за формою "2-пільга" (а.с. 11-99, т. 1), підписаний представниками сторін та скріплений печатками акт звіряння розрахунків за надані населенню послуги, на які надаються пільги станом на 01.01.2016. Поіменні списки абонентів за формою "2-пільга" щомісячно надсилались позивачем на електронну адресу відповідача: , що підтверджується витягами з електронної пошти позивача щодо відправлення вихідних повідомлень на вищезазначену електрону адресу (а.с. 176-177, т. 1).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Доказів оплати вищенаведеної заборгованості відповідач не надав.

За таких підстав, суд першої інстанції законно та обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за надані в період з листопада по грудень 2015 року послуги зв'язку пільговим категоріям населення за договором від 21.01.2015 № 18-25/4 в сумі 19 804,58 грн.

Судова колегія не приймає до уваги доводи відповідача відсутності його вини, оскільки діючим законодавством не передбачена можливість звільнення відповідача від виконання своїх договірних обов'язків по вищенаведеному відшкодуванню через відсутність фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах.

Одночасно, приписи ч. 2 ст. 218 ГК України та ст. 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення від відповідальності.

Згідно п. 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Також, Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогійна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі № 11/446, від 15.05.2012 у справі № 3-28гс12 та постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 у справі № 15/5027/715/2011.

За таких обставин, відповідач відповідає за своїми зобов'язаннями, які базуються на вимогах закону та договору і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Крім того, згідно з ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомог, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частин 1-4 статті 48 Бюджетного кодексу України.

Таким чином, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

За порушення строків оплати наданих послуг позивач вимагає стягнути 347,39 грн. 3% річних за період з 01.03.2016 по 30.09.2016 та інфляційні в сумі 1 168,47 грн. за період з березня по вересень 2016 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши висновок суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 3% річних у сумі 347,39 грн. за вказаний період, судова колегія вважає його вірним.

Також перевіривши розрахунок суду першої інстанції судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в розмірі 1 165,58 грн.

Оскільки обов'язок сплатити вищезазначену суму відсотків законом не пов'язано із наявністю вини боржника, судова колегія вважає доводи апеляційної скарги в цій частині безпідставними.

Будь-яких порушень норм процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Луганської області від 12.01.2017 року у справі № 913/1311/16 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради, м. Рубіжне, Луганська область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 12.01.2017 року у справі № 913/1311/16 - залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді: Н.В. Ломовцева

В.М. Татенко