ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2017 р.Справа № 922/543/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮКРЕЙНІАН ШУГАР КОМПАНІ"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібозавод Салтівський", м. Харків
про стягнення 149674,30 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юкрейніан Шугар Компані" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібозавод "Салтівський" про стягнення заборгованості поставки від 25.04.2016 року № 12/04/2016 в розмірі 149674,30 грн., з яких 115000,00 грн. сума основного боргу та 34674,30 грн. сума пені. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16 лютого 2017 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 06 березня 2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 02.03.2017 року від представника позивача надійшло клопотання (вх. № 7286) про відкладення розгляду справи з метою підготовки витребуваних судом документів.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 03.03.2017 року від представника відповідача надійшло клопотання (вх. № 7466) про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю надати в дане судове засідання доказів по справі.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.03.2017 року розгляд справи було відкладено на 20.03.2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 17.03.2017 року представник відповідача надав клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 9095). Крім того у своєму клопотанні відповідач зазначає про те, що ним було частково сплачено заборгованість в сумі 5000,00 грн., у зв`язку з чим відповідач просить суд зобов`язати позивача здійснити перерахунок суми заборгованості з урахуванням здійсненої оплати.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 20.03.2017 року представник позивача надав заяву про уточнення позовних вимог (вх. № 9311/17), в якій зазначає про те, що позивачем при виготовленні позовної заяви в прохальній частині було допущено описку та зазначено про стягнення судового збору з Публічного акціонерного товариства "Харківський хлібокомбінат "Слобожанський", замість ТОВ "Хлібозавод "Салтівський".

Через канцелярію господарського суду Харківської області 20.03.2017 року представник позивача надав документи для долучення до матеріалів справи (вх. № 9312/17).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.03.2017 року розгляд справи було відкладено на 27.03.2017 року.

Представник позивача в судове засідання 27.03.2017 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка в протоколі судового засідання від 20.03.2017 року.

Представник відповідача в судове засідання 27.03.2017 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма № 98/17.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

Відповідно до п. 3.9.1-1. Постанови, у випадках коли ухвала про порушення провадження у справі не може бути вручена стороні у зв'язку з обмеженим строком розгляду, належним підтвердженням повідомлення учасників судового процесу про час та місце розгляду справи може вважатися телефонограма суду з відміткою про її прийняття посадовою (службовою) особою сторони. При цьому зазначена ухвала надсилається сторонам в обов'язковому порядку.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

25.04.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮКРЕЙНІАН ШУГАР КОМПАНІ» (позивач) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Хлібозавод «Салтівський» (відповідач) було укладено договір поставки № 12/04/2016, у відповідності до умов якого, позивач зобов`язується передати у власність відповідача, а відповідач прийняти та оплатити цукор-пісок буряковий, виробництва України, квоти «А» (товар), в кількості, асортименті та по цінам, вказаним в узгоджених сторонами специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.2 договору поставка товару за специфікацією здійснюється позивачем окремими партіями. Окремою партією товару вважається кількість товару у відповідній заявці відповідача.

Відповідно до п. 3.2 договору, асортимент, ціна та інші характеристики товарів, що постачаються, остаточно визначаються у товарних (товарно-транспортних) накладних, які мають відповідати замовленню. Відступлення у накладній від змісту замовлення допускається тільки за письмовою згодою відповідача.

Відповідно до п. 4.1 договору, ціна товару, що передається по діючому договору, вказується в узгоджених специфікаціях та накладних, які є невід`ємною частиною договору.

Згідно п. 4.3 договору, розрахунок за товар, поставлений за цим договором, здійснюється в безготівковій формі та українській валюті гривні, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача, через установу банку, згідно із правилами передбаченими чинними законодавством України для безготівкових розрахунків, протягом 15 банківських днів з моменту поставки товару. Датою поставки вважається дата, вказана в накладній, яка підтверджує отримання товару відповідачем.

На виконання умов вищезазначеного договору, 12.05.2016 року сторонами було укладено специфікацію № 2, відповідно до якої позивач зобов`язався на підставі замовлення відповідача поставити та передати, а відповідач зобов`язався прийняти у власність 20,00 тонн цукру білого бурякового та оплатити його вартість, що вкладає 264600,00 грн., у тому числі ПДВ 20% в розмірі 44100,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором, та поставив відповідачу товар, що підтверджується товарно-транспортною накладною та видатковою накладною № 377 від 12.05.2016 року, яка підписана обома сторонами (а.с. 21-22).

За вимогами ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вимогами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач порушив умови договору та не виконав свого обов`язку оплатити поставлений позивачем товар, а здійснив лише часткову оплату в сумі 148500,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, які наявні в матеріалах справи.

Позивачем 24.11.2016 року було направлено на адресу відповідача претензію за вих. № 2135 про сплату заборгованості, яка була отримана відповідачем 05.12.2016 року, що підтверджується поштовим повідомлення про вручення поштового відправлення.

Після отримання вищезазначеної претензії, відповідачем було сплачено заборгованість в сумі 1100,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № СЗ-00002216 від 21.12.2016 року.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати, поставленого позивачем товару, у відповідача утворився борг, який станом на дату подачі позову становив 115000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, після порушення провадження у справі, відповідачем було частково сплачено заборгованість в сумі 5000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 604 від 24.01.2017 року (а.с. 86).

Відповідно до п.1.1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку на підставі п.1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України припинити провадження у справі № 922/543/17 в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 5000,00 грн., у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Щодо стягнення з відповідача основного боргу в сумі 110000,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, - суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 12/04/2016 від 25.04.2016 року у розмірі 110000,00 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача пені в сумі 34674,30 грн., суд зазначає наступне.

Пунктом 8.3 договору передбачено, що відповідач за порушення терміну оплати вартості поставленого товару зобов`язаний сплатити позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 611 ЦК одним з наслідків порушення зобов'язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судом здійснено перевірку правильності нарахування позивачем пені в сумі 34674,30 грн. та встановлено, що позивачем невірно визначено період нарахування.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане.

Відповідно до п. 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

В даному випадку позивачем перевищено період нарахування пені, встановлений п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України щодо нарахування пені на суму заборгованості за період з 10.12.2016 року по 25.01.2017 року.

Приймаючи до уваги, що нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане, судом здійснено перерахунок пені та встановлено, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в сумі 30665,53 грн.

В частині стягнення пені в сумі 4008,77 грн. суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 549, 611, 612, 623-629, 712 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193, ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, п. 1.1 ст. 80, ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібозавод «Салтівський» (61153, м. Харків, вул. Гвардійців-Широнінців, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮКРЕЙНІАН ШУГАР КОМПАНІ» (57232, Миколаївська область, Вітовський район, смт. Первомайське, вул. Заводська, 2, ) 110000,00 грн. основної заборгованості, 30665,53 грн. пені та 2184,99 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 5000,00 грн. основного боргу провадження у справі припинити на підставі п. 1.1 ст. 80 ГПК України.

В частині стягнення пені в сумі 4008,77 грн. в задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 30.03.2017 р.

Суддя ОСОБА_1

922/543/17