ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2017 р. Справа № 911/457/17

за позовом фізичної особи - підприємсця ОСОБА_1, м. Ковель Волинської області,

до відповідача фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, смт. Рокитне Київської області,

про стягнення 29023,09 грн.

Суддя О.В. Конюх

представники сторін:

від позивача: не зявились; від відповідача: не зявились;

СУТЬ СПОРУ:

позивач фізична особа підприємець ОСОБА_1, м. Ковель Волинської області звернулась до господарського суду Київської області з позовом від 06.02.2017 до відповідача фізичної особи підприємця ОСОБА_2, смт. Рокитне, в якому просить суд стягнути з відповідача 29023,09 грн. боргу за виконане міжнародне автомобільне перевезення, в тому числі 27 000,00 грн. основного боргу та 2023,09 грн. інфляційних втрат, а також покласти на відповідача судові витрати 1600 грн. судового збору та 3000,00 грн. витрат на послуги адвоката.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (перевізник) та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 (експедитор) було укладено договір-заявку на перевозку № 25/07 від 25.07.2016, за умовами якого перевізник здійснив міжнародне автомобільне перевезення вантажу по маршруту Ескарай (Іспанія) м. Київ, що підтверджується CMR А№214823, вартість якого сторонами визначено в сумі 36598,00 грн. На твердження позивача, відповідач сплатив за виконане перевезення частково, внаслідок чого у нього утворилась прострочена заборгованість у сумі 27 000,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку з врахуванням інфляційних втрат згідно ст. 625 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.02.2017 порушено провадження у справі №911/457/16 та призначено справу до розгляду на 06.03.2017.

03.03.2017 від позивача на виконання ухвали суду надійшла заява з доданими до неї додатковми документами, зокрема викопіювання з Журналу реєстрації вихідної кореспонденції, оригінал CMR А№214823 та платіжних документів. Також від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за наявними матеріалами без присутності представника позивача. Ухвалою від 06.03.2017 розгляд справи було відкладено на 20.03.2017. 17.03.2017 від позивача на виконання ухвали суду надійшла заява з доданим до неї рахунком на оплату від 09.08.2016 №121.

В судові засідання 06.03.2017 та 20.03.2017 представники позивача та відповідача не з'явились. Відповідач відзив на позов та витребувані судом документи не подав, про причини незявлення суд належним чином не повідомив. Залучені до матеріалів справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень свідчать про те, що відповідач належним чином повідомлений судом про дату та час проведення судових засідань. Так, копію ухвали про порушення провадження у справі відповідач отримав 23.02.2017, а копію ухвали від 06.03.2017 відповідач отримав 15.03.2017.

Згідно підпункту 3.9.2. пункту 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Розглянувши позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1, м. Ковель Волинської області (далі по тексту ФОП ОСОБА_1, перевізник) до відповідача фізичної особи підприємця ОСОБА_2, смт. Рокитне Київської області (далі по тексту ФОП ОСОБА_2, експедитор), всебічно та повно вивчивши зібрані у справі докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.

Майново-господарські зобовязання між субєктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

25.07.2016 між ФОП ОСОБА_1 (перевізник) та ФОП ОСОБА_2 (експедитор) було укладено Договір-заявку на перевезення № 25/07 (далі Договір) на наступних умовах:

- маршрут: Іспанія Україна, дата завантаження 26.07.2016, дата розвантаження 08.08.2016, ставка за перевезення 36598,00 грн. безготівковим платежем на протязі 10 банківських днів після отримання оригіналів документів, автомобіль НОМЕР_1/АС2901ХТ, водій ОСОБА_3.

За своєю правовою природою укладений сторонами правочин є договором транспортного експедирування. Відповідно до статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобовязується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, повязаних з перевезенням вантажу. Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Позивачем було здійснено перевезення, обумовлене договором-заявкою, про що свідчить залучена до матеріалів справи копія міжнародної автомобільної накладної CMR А№214823 від 26.07.2016 з відміткою вантажоодержувача (ПАТ «Мультиплекс Холдинг») про отримання вантажу від 03.08.2016.

Умовами договору передбачено, що оплата здійснюється протягом 10 банківських днів після отримання оригіналів документів.

Позивач твердить, що направив відповідачу необхідні документи, на доказ чого надає викопіювання з журналу вихідної кореспонденції (з якого вбачається, що 16.08.2016 відповідачу було направлено Акт №192, договір-заявку №25/07, рахунок на оплату №121, CMR А№214823) а також оригінал фіскального чеку «Укрпошти» від 16.08.2016 №965.

За таких обставин строк оплати здійсненого перевезення сплив 07.09.2016, а з 08.09.2016 настало прострочення.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідач здійснив часткову оплату перевезення, сплативши всього 9598,00 грн. платіжними дорученнями від 07.10.2016 №2095 на суму 3000,00 грн., від 27.10.2016 №G1027RAKNQ на суму 3598,00 грн., від 24.11.2016 № G1124TEO1C на суму 2000,00 грн., від 13.12.2016 №G1213TCVC7 на суму 500,00 грн., від 27.12.2016 №G1227S4HLN на суму 500,00 грн. (з призначенням платежу за транспортні послуги згідно р/ф 121 від 09.08.2016), за таких обставин залишок неоплаченої суми становить 36598,00 9598,00 = 27000,00 грн.

Суд ухвалами від 16.02.2017 та від 06.03.2017 зобовязував відповідача надати документи, що підтверджують сплату відповідачем грошових коштів згідно Договору-заявки від 25.07.2016 №25/07, пропонував надати відзив на позов, проте ані відзиву, ані доказів сплати боргу відповідач не надав, доводів позивача не спростував.

Враховуючи що позивачем надано докази здійснення перевезення на замовлення відповідача та часткової оплати наданих послуг відповідачем, вимога позивача про стягнення з відповідача 27 000,00 грн. основного боргу є обґрунтованою, документально підтвердженою та такою, яку належить задовольнити.

У звязку із простроченням грошового зобовязання позивач також нарахував відповідачу 2023,09 грн. інфляційних втрат (за період вересень-грудень 2016).

Положеннями частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з врахуванням втрат від інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64).

Відповідно до пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має зясовувати обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у звязку з порушенням грошового зобовязання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобовязання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Здійснюючи перевірку розрахунку інфляційних втрат, суд врахував, що відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж (у звязку з чим інфляційні слід рахувати з жовтня 2016, а не з вересня), і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За таких обставин, виходячи з наступного розрахунку:

періодРозмір боргу, який існував на останній день місяця, у якому мав бути здійснений платіжІнфляційні, грн.
жовтень 201636598,00 (на 30.09.16)1024,74
листопад 201630000,00 (на 31.10.16)540,00
грудень 201628000,00 (на 30.11.16)252,00
всього 1816,74
судом встановлено, що за заявлений період належні до стягнення з відповідача на користь позивача інфляційні втрати становлять 1816,74 грн., у звязку з чим зазначена вимога належить до задоволення частково.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши подані докази та перевіривши розрахунки, суд задовольняє позов частково, приймає рішення про стягнення з відповідача фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь позивача фізичної особи підприємця ОСОБА_1 27000,00 грн. основного боргу та 1816,74 грн. інфляційних втрат. Судовий збір в мінімальному законом встановленому розмірі суд покладає на відповідача повністю відповідно до частини другої ст. 49 ГПК УКраїни як на торону, в результаті неправильних дія якої виник спір.

Позивач просить суд включити до складу судових витрат також витрати на послуги адвоката в сумі 3000,00 грн.

Вбачається, що між позивачем (довіритель) та адвокатом ОСОБА_4 (повірений) було укладено договір доручення від 01.02.2017, відповідно якого повірений зобовязується від імені та за рахунок довірителя надати правову допомогу у спорі, що виник з ФОП ОСОБА_2, а саме здійснити вивчення та огляд документів, провести заходи досудового врегулювання, підготувати пакет документів, необхідний для звернення до суду, підготувати позовну заяву, здійснити розрахунки, вчинити інші дії для розгляду справи та її повного юридичного супроводу (пункт 1.1). За вчинені дії довіритель сплачує повіреному 3000,00 грн. в момент передачі довірителю підготовленої позовної заяви готівкою (пункт 2.3).

06.02.2017 адвокатом та довірителем підписано Акт приймання-передачі наданих послуг №02/02 на загальну суму 3000,00 грн. Також до матеріалів справи подано квитанцію до прибуткового касового ордеру №04/04 від 06.02.2017, відповідно до якого позивачем сплачено адвокату 3000,00 грн.

Склад судових витрат визначений ст. 44 ГПК України і складається з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, повязаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до частини третьої ст. 48 ГПК витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру».

Дія цього Закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами. За таких обставин судові витрати за участь адвоката у розгляді справи підлягають оплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, а їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами (пункт 6.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 21.02.2013р. №7).

Стаття 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність встановлює, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Підпунктом 6.5. пункту 6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" встановлено, що у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Позивач не надав доказів, що підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката у заявленій сумі, а стосовно складності справи, судом враховано, що даний спір у справі для фахівця правознавця жодної складності не представляє. Крім того, матеріали справи не містять жодного документу, підписаного адвокатом, розрахунок позовних вимог здійснений невірно, адвокат в судові засідання не з'являвся, жодних заяв, клопотань від адвоката не надходило.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів на підтвердження розумності витрат на адвокатські послуги, розмір яких є значним, з урахуванням обставин справи, зокрема, тривалості розгляду та складності справи, розміру задоволених позовних вимог та обсягу наданих послуг, суд вважає, що суму витрат на оплату послуг адвоката з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи необхідно зменшити та стягнути з відповідача на користь позивача 1400,00 грн.

З огляду на вищевикладене, керуючись статтями 2, 12, 22, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (09600, Київська обл., смт. Рокитне, вул. Пролетарська, буд. 48, ідентифікаційний номер НОМЕР_2)

на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (45000, Волинська обл., м. Ковель, вул. Вавілова, буд. 100, ідентифікаційний номер НОМЕР_3)

27 000,00 грн. (двадцять сім тисяч гривень нуль копійок) основного боргу,

1816,74 грн. (одну тисячу вісімсот шістнадцять гривень сімдесят чотири копійки) інфляційних втрат;

1 600,00 грн. (одну тисячу шістсот гривень нуль копійок) судового збору;

1400,00 грн. (одну тисячу чотириста гривень нуль копійок) витрат на послуги адвоката.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 03.04.2017.

Суддя О.В. Конюх