ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2017 року Справа № 904/667/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є.

при секретарі судового засідання: Дон О.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: юрисконсульт відділу збуту служби теплозбуту Касьян І.В., довіреність №6 від 06.03.2017 року

від відповідача: ОСОБА_2, адвокат Шафранова О.В., договір про надання правової допомоги № 12 від 15.10.2013 року, свідоцтво № 2485 від 16.04.2012 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2016 року у справі № 904/667/16

за позовом Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про визнання договору укладеним

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про визнання укладеним Договору № 4626 на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і пари від 30.11.2015 року з Протоколом врегулювання розбіжностей від 18.01.2016 року.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2016 року у справі № 904/667/16 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.06.2016 року апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2016 року залишено без задоволення; рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2016 року у справі № 904/667/16 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.09.2016 року касаційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" задоволено частково; рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2016 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.06.2016 року у справі № 904/667/16 скасовано; справу № 904/667/16 передано на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій у даній справі, Вищий господарський суд України зазначив, що суди попередніх інстанцій не з'ясували обставини справи, які є суттєвими для вирішення даного спору, а саме: чи є позивач виконавцем житлово-комунальних послуг чи продавцем товарної продукції, що надасть можливість визначити, які нормативно-правові акти підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а також чи встановлено форму типового договору для таких правовідносин або сторонам надано право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

При новому розгляді справи рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2016 року у справі № 904/667/16 (суддя Мілєва І.В.) в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі; витрати по сплаті судового збору покладено на позивача.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з тих обставин, що укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, якщо запропонований виконавцем договір відповідає типовому договору послуг, є обов'язком споживача, однак поданий позивачем проект договору не відповідає Типовому договору, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 року № 933), у зв'язку з чим дійшов висновку, що визнання укладеним договору № 4626 в редакції позивача не відповідає вимогам чинного законодавства. Також, суд зазначив, що визнання договору укладеним з викладенням (зміною) судом усіх пунктів договору фактично виходить за межі позовних вимог, оскільки запропонована позивачем редакція договору суттєво відрізняється від Типового договору.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті рішення у справі норм матеріального та процесуального права, позивач просить скасувати це рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що приймаючи рішення у даній справі, суд першої інстанції залишив поза увагою ті обставини справи, які, на думку Вищого господарського суду України, мали бути розглянуті, а саме, чи є позивач виконавцем житлово-комунальних послуг чи продавцем товарної продукції (теплової енергії). Разом з тим, позивач неодноразово наголошував, що по відношенню до відповідача він є продавцем товарної продукції. За доводами позивача, це пояснюється тим, що Національна комісія, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, як орган, уповноважений на встановлення тарифів, встановлює для категорії "інші споживачі" тариф за 1 Гкал, що є одиницею виміру товару, тоді як для житлових квартир за 1 кв.м. Загальна площа приміщення, щодо якого виникли спірні правовідносини, становить 43,40 кв.м; оскільки тариф затверджено за Гкал нарахування може проводитись виключено на основі теплового навантаження, яке складає 0,0039 Гкал. На думку позивача, важливим є те, що відповідач при складанні протоколу розбіжностей не вказував на його невідповідність типовому договору і включав пункти, які у типовому договорі відсутні, а відтак, погоджувався з його невідповідністю типовому. Позивач зазначає і про те, що відпуск енергії без договору енергопостачання не допускається, укладення даного господарського договору є обов'язковим для сторін.

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, посилається на ті обставини, що суд першої інстанції на виконання вимог постанови Вищого господарського суду України, прийнятої у даній справі, зобов'язував позивача надати докази в підтвердження повноважень щодо надання послуг з теплопостачання споживачам, однак позивач таких доказів так і не надав. Відповідач зазначає і про те, що у 2009 році Криворізькою міською радою прийнято рішення про втрату чинності рішення міської ради, яким визначались виконавці житлово-комунальних послуг, а нового рішення, відповідно до якого позивача наділено повноваженнями надавати послуги з теплопостачання населенню, не прийнято. Відповідач заперечує доводи позивача про те, що відповідач не посилався на невідповідність договору, запропонованого до укладення, типовому договору, вважає, що такі доводи не відповідають дійсності.

21.03.2017 року до апеляційного господарського суду від відповідача надійшли письмові пояснення, відповідно до яких відповідач зазначає, що зі змісту Закону України "Про теплопостачання" випливає, що споживачами теплової енергії у вигляді товарної продукції є суб'єкти господарювання. При цьому положення щодо необхідності укладення договору купівлі-продажу теплової енергії між теплопостачальною організацією та кінцевим споживачем-населенням (зокрема, фізичними особами-підприємцями, юридичними особами, які перебувають у житлових будинках) вказаним законом не передбачено. За доводами відповідача, договір купівлі-продажу теплової енергії має своїм предметом споживання теплової енергії для господарських цілей інших, ніж забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих та нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд. Стаття 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення інших житлово-комунальних послуг вирізняє комунальні послуги, які, у свою чергу, зокрема, включають централізоване постачання гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем) та централізоване опалення. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Отже, нормативно-правовими актами визначено, що комунальні послуги, у тому числі послуги з централізованого опалення, можуть надаватися не тільки фізичним особам, які безпосередньо проживають у приміщеннях (квартирах) багатоквартирного будинку, а й власникам (наймачам, орендарям) жилих і нежилих приміщень. Окрім цього, нормативно-правові акти не містять положень, які визначають, що комунальні послуги, зокрема послуги з централізованого опалення, можуть надаватися виключено лише населенню, яке перебуває в багатоквартирних будинках. На думку відповідача, виконавець (теплопостачальна організація) як з фізичними, так і з юридичними особами, які проживають та перебувають у жилих та нежилих приміщеннях, має укладати договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води відповідно до Типового договору про надання послуг. Отже, на переконання відповідача, правовідносини, що могли скластися між учасниками спору, не передбачають передання у власність теплової енергії відповідачу, а направлені на реалізацію потреб останнього в послузі теплопостачання його нежитлового приміщення. За наведеного, відповідач вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач у даному випадку є виконавцем послуги, тому між сторонами необхідно укладати договір на підставі типового договору про надання послуг з теплопостачання, затвердженого постановою КМУ № 630. Також, відповідач вважає, що позивач не довів належними доказами факту належного теплозабезпечення нежитлового приміщення відповідача, оскільки надані позивачем акти початку та закінчення опалювального періоду для будинку, в якому розташоване таке приміщення, не відповідають типовому акту готовності до опалювального періоду.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.01.2017 року апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження та призначено до розгляду у судове засідання на 31.01.2017 року.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 31.01.2017 року розгляд апеляційної скарги відкладено у судове засідання на 28.02.2017 року.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 року продовжено строк розгляду апеляційної скарги терміном на 15 днів та відкладено розгляд апеляційної скарги у судове засідання на 23.03.2017 року.

У судовому засіданні 23.03.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" створене з метою отримання прибутку в результаті діяльності з виробництва, транспортування, постачання та реалізації теплової енергії споживачам (витяг із статуту підприємства - а.с. 18, т. 1).

Позивач має відповідні ліцензії на постачання теплової енергії; транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами; виробництво теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії) (а.с. 37-39, т. 1).

18.12.2015 року Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" разом з супровідним листом від 16.12.2015 року № 2213/13 направило Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 для підписання два примірники проекту договору від 30 листопада 2015 року № 4626 на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і пари (надалі - договір) (а.с. 10-12, т. 1, а.с. 62 (у тому числі зворотна сторона), т. 2) наступного змісту:

"Договір № 4626

на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції,

гарячого водопостачання і пари

30 листопада 2015р. м. Кривий Ріг

Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа", іменоване надалі постачальник, в особі заступника директора по теплозбуту Бобро Леоніда Олександровича, що діє на підставі довіреності № 01/13 від 02.01.2015р., з одного боку та Фізична особа підприємець ОСОБА_2, надалі споживач, що діє на підставі Свідоцтва, з іншого боку, уклали цей Договір про наступне:

1. Предмет договору

1.1. Постачальник відпускає споживачеві теплову енергію в гарячій воді на потреби опалення та гарячого водопостачання, а споживач сплачує отриману теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) у строки, передбачені цим договором.

1.2. Взаємовідносини між теплопостачальною організацією, яка здійснює виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, та споживачем теплової енергії регламентуються "Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630, Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.0б.2004р. №1875-IV, Закону України "Про теплопостачання" від 02.06.2005р. № 2633- IV, "Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж", затвердженими Наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007р. №71, "Правилами користування тепловою енергією", затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р. №1198 та Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, іншими законодавчими актами України, та цим договором.

1.3. Постачальник відпускає споживачеві теплову енергію на об'єкти, вказані в таблиці № 2 згідно з встановленим планом теплоспоживання з " 01" січня 2015 року по " 31" грудня 2015 року (див. Таблиця № 1, № 2 як невід'ємні частини договору). Оплата здійснюється з моменту зазначеного періоду дії договору.

2. Порядок обліку теплової енергії

2.1. Облік споживання теплової енергії здійснюється згідно приладів обліку або розрахунковим способом за їх відсутності.

2.2. Щомісячна сума сплати за договором коригується з урахуванням фактичної середньомісячної температури зовнішнього повітря, кількості діб і годин надання послуг.

2.3. Проектування та встановлення приладів обліку теплової енергії виконується за технічними умовами "Постачальника" організаціями, що мають відповідні ліцензії. Встановлення приладів обліку теплової енергії проводитися за узгодженим з постачальником проектом, на межі розподілу балансової належності тепломереж постачальника і споживача. У разі встановлення приладу обліку теплової енергії не на межі балансової належності, теплові втрати на ділянках мереж, що знаходяться на балансі споживача, стягуватимуться додатково до кількості теплової енергії зафіксованої приладом обліку, наднормативне підживлення (нормативна вказується в договорі) пред'являється споживачеві за затвердженими тарифами щомісячно, додатково до спожитої теплової енергії.

2.4. Щомісяця, у термін до 25 числа, споживач, який має прилад обліку, інформує постачальника про фактичне споживання теплової енергії з наступним складанням акту.

2.5. Споживач зобов'язується надати проектно-технічну документацію, в якій обумовлено наступні дані: а) загальна площа об'єкту - м.кв.; теплові навантаження: на опалення - Гкал/год; б) потреба в гарячій воді - куб.м / добу; теплове навантаження на гарячу воду - Гкал/год.

2.6. Про зміну теплового навантаження, загальної площі, споживач доводить до відома "Постачальника" у письмовій формі.

2.7. У разі зміни загальної площі споживач зобов'язаний надати постачальнику документ, що дає право на внесення змін. У разі зміни теплового навантаження споживач надає розрахунок, виконаний проектною організацією, узгоджений постачальником.

2.8. Для споживачів, що мають прилади обліку, розрахунки за показниками приладів обліку будуть здійснюватися тільки після приймання постачальником даного приладу відповідним оформленням документів. У разі виходу з ладу приладу обліку, розрахунок за теплову енергію буде проводитися "Постачальником" згідно проектного навантаження.

2.9. У разі підключення споживача до теплоджерел з госпрозрахунковими приладами обліку тепла, від загальної кількості тепла, відпущеного за приладами обліку, віднімаються обсяги споживання теплової енергії споживачів, що мають індивідуальні прилади обліку тепла, а залишок розподіляється між іншими споживачами згідно з проектним навантаженням.

3. Порядок оплати теплової енергії

3.1. Оплата за відпущену теплову енергію проводиться споживачем щомісяця, самостійно в грошовій формі, та іншими формами розрахунку за погодженням сторін до 20-го числа місяця наступного за розрахунковим.

3.2. У разі наявності у споживача заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати неустойки, сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного споживачем:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов'язані з одержання виконання;

2) у другу чергу погашається неустойка;

3)у третю чергу погашається основна сума боргу.

У випадку відсутності простроченої заборгованості та заборгованості зі сплати неустойки за цим Договором, сума, яка була сплачена споживачем понад вартість фактично отриманої теплової енергії за розрахунковий місяць, повинна розраховуватися постачальником як авансовий платіж на наступний розрахунковий місяць (ст. 534 Цивільного кодексу України).

3.3. Якщо споживач не здійснив оплату за відпущену теплову енергію в термін, встановлений п.3.1. договору, то він сплачує пеню у розмірі 0,1% несплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.

3.4. У разі утворення заборгованості за надані послуги теплопостачання, споживач не пізніше 10 днів з моменту отримання від постачальника акту звірки, висилає його належно оформленим, назад і вживає всіх заходів для погашення заборгованості.

4. Умови теплопостачання

4.1. Користування тепловою енергією допускається за наявності договору між постачальником і споживачем. Невід'ємною частиною договору є таблиці №1 і №2.

4.2. Теплова енергія відпускається споживачеві в кількості згідно даних таблиці №2 у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення (період опалювального сезону), гаряче водопостачання (протягом року, за винятком ремонтного періоду).

4.3. Подача теплоносія проводиться після підписання постачальником та організацією, що здійснює обслуговування житлового будинку актів про промивання, гідро випробування і готовності системи теплоспоживання до прийняття теплоносія.

5. Відповідальність сторін

5.1. За споживання теплової енергії у вигляді гарячої води без дозволу енергопостачальної організації споживач сплачує постачальнику штраф у розмірі 5-ти кратної вартості теплової енергії, спожитої понад встановлених договором максимальних теплових навантажень.

5.2. Реконструкція систем теплопостачання та зміна максимальних теплових навантажень проводяться тільки згідно з проектом реконструкції об'єкта споживача з обов'язковим внесенням змін до договору.

5.3. Споживач зобов'язується дотримуватися витрат мережної води не більше розрахункового - 0,074 куб.м. год.

5.4. Споживач зобов'язується дотримуватися норми витоку мережної води не більше 0,25% від об'єму теплових мереж - 0,00029 куб.м.год.

5.5. Споживач оплачує вартість спожитої теплової енергії, холодної води, що йде на підігрів, і стоків згідно тарифів, затверджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг. Зазначені тарифи можуть змінюватися відповідно до законодавства України, про що періодично сповіщає друк, радіо, телебачення. У разі зміни тарифів на послуги теплопостачання, постачальник має право застосувати нові тарифи без додаткового погодження зі споживачем.

5.6. У разі продажу приміщення, розірвання договору оренди, споживач, що перебуває у договірних відносинах з постачальником, зобов'язаний у 10 - денний термін повідомити у письмовій формі постачальника про факт купівлі-продажу, або зміну власника орендованого приміщення з додатком копії договору купівлі-продажу і акту приймання-передачі приміщення.

5.7. Постачальник до межі розділу з споживачем забезпечує: подачу необхідної кількості теплоносія згідно температурного графіку з урахуванням температури зовнішнього повітря, необхідний наявний тиск теплоносія на вводі в будинок, контроль за використанням теплової енергії споживачем, температуру гарячої води не нижче 50° С при централізованій подачі.

5.8. Постачальник не несе матеріальної відповідальності за недопоставку і припинення подачі тепла та гарячої води з причин від нього не залежних, що виникли в результаті форс-мажорних обставин.

5.9. Постачальник не несе відповідальності за порушення гідравлічних режимів роботи системи опалення внаслідок самовільної її реконструкції споживачем.

5.10. Самовільне підключення розглядається як розкрадання згідно із Кримінальним кодексом України.

5.11. Усі майнові суперечки за цим договором вирішуються згідно з чинним законодавством України.

5.12. Відповідно до частини 1 ст. 259 Цивільного кодексу України, сторони домовились про збільшення строку позовної давності до п'яти років.

5.13. Про зміну банківських реквізитів, юридичної адреси споживач зобов'язаний повідомити постачальника в 5-ти денний термін.

5.14. Споживач має статус платника податку на прибуток.

5.15. Споживач зобов'язаний у встановлений 20-ти денний термін після отримання договору розглянути його, підписати, скріпити печаткою і один примірник повернути постачальнику.

5.16. З метою виконання вимог Закону України "Про захист персональних даних", споживач добровільно надає свою безумовну згоду на обробку постачальником будь-яких персональних даних, які стали відомими в результаті договірних відносин. Обробка включає: збирання, реєстрацію, накопичення, зберігання, використання, знищення персональних даних з метою ведення бази контрагентів.

5.17. Споживач зобов'язується при зміні його персональних даних, надавати у найкоротший термін постачальни" уточнену інформацію та подавати оригінали і ксерокопії відповідних документів для внесення його нових персональних даних до бази персональних даних контрагентів.

6. Термін дії договору

6.1. Цей договір діє з " 01" січня 2015 року по " 31" грудня 2015 року, але в будь-якому випадку до повного виконання фінансових зобов'язань.

6.2. Договір вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну не надійде заява однієї із сторін про відмову від цього договору або його перегляду.

6.3. Строком дії господарського договору є час, протягом якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, поширюються умови укладання договору. Сторони домовились, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення тобто з 01.01.2015 року. (п.3.ст.631 Цивільного кодексу України).

6.4. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

7. Юридичні адреси сторін і банківські реквізити

"Постачальник"

Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа"

Адреса: 50000, м. Кривий Ріг, пров. Дежньова, 9, тел. (0

п/р 1059 у ТВБВ № 1003/0547

філії Дніпропетровського ОУ АТ "Ощадбанк"

МФО 305482, ,

Свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ №200101035

Індивідуальний податковий № 22

"Споживач"

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2

_______________________________________________

__________________________________________________".

У відповідь на вказану пропозицію позивача відповідач підписав договір з протоколом розбіжностей від 11.01.2016 року до договору від 30.11.2015 року № 4626 на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і пари (далі - протокол розбіжностей), який 11.01.2016 року надав позивачу (а.с. 13-14, т. 1; а.с. 63, т. 2).

Відповідно до протоколу розбіжностей відповідачем було запропоновано позивачу виключити з тексту договору пункти 2.2, 2.3, 2.5, 2.6, 2.7, 2.9, 3.2, 4.2, 5.1, 5.2, 5.3, 5.4, 5.7, 5.9, 5.10, а пункти 1.1, 1.3, 2.1, 2.8, 3.1, 4.1, 4.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.12, 5.13, 6.1, 6.3 викласти у наступній редакції:

"1.1. Постачальник відпускає споживачеві теплову енергію в гарячій воді на потреби опалення, а споживач сплачує отриману теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) у строки, передбачені цим договором.";

"1.3. Постачальник відпускає споживачеві теплову енергію на об'єкт за адресою: АДРЕСА_1 після встановлення за власний рахунок засобів обліку теплової енергії, а споживач на підставі цих показників сплачує фактично спожиту теплову енергію.";

"2.1. Облік споживання теплової енергії здійснюється згідно приладів обліку теплової енергії. Засоби обліку теплової енергії, їх установка та проектування, а також повірка засобів обліку відбуваються за рахунок постачальника.";

"2.8. Всі документи щодо встановлення засобів обліку теплової енергії складає, оформлює постачальник за власний рахунок. У разі встановлення постачальником неякісних приладів обліку теплової енергії, усі ризики збитків на час ремонту таких приладів несе постачальник.";

"3.1. Оплата за відпущену теплову енергію проводиться споживачем щомісяця на підставі показів лічильника, самостійно, в грошовій формі та іншими формами розрахунку за погодженням сторін до 28-го числа місяця, наступного за розрахунковим.";

"4.1. Користування тепловою енергією допускається за наявності договору між постачальником і споживачем. Невід'ємною частиною договору є проектна документація засобів обліку теплової енергії, акт розподілу балансової приналежності сторін договору.";

"4.3. Подача теплоносія проводиться після підписання постачальником та організацією, що здійснює обслуговування житлового будинку актів про промивання, гідровипробування і готовності системи теплоспоживання до прийняття теплоносія. Постачальник зобов'язується надавати споживачеві копії таких актів кожного разу перед опалювальним сезоном.";

"5.5. У разі зміни вартості послуг, постачальник зобов'язується письмово повідомити споживача про такі зміни на протязі 3-х календарних днів, з посиланням на нормативний акт. Зміни вартості послуг оформлюються додатковою угодою до договору.";

"5.6. У разі продажу приміщення, розірвання договору оренди, споживач, що перебуває у договірних відносинах з постачальником, зобов'язаний у 10 - денний термін повідомити у письмовій формі постачальника про факт купівлі-продажу, або зміну власника орендованого приміщення.";

"5.8. Постачальник не несе матеріальної відповідальності за недопоставку і припинення подачі тепла з причин від нього не залежних, що виникли в результаті форс-мажорних обставин. "Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Форс-мажорні обставини повинні бути належним чином підтверджені відповідно до законодавства України.";

"5.12. Відповідно до частини 1 ст. 259 Цивільного кодексу України сторони домовились про збільшення строку позовної давності до одного року.";

"5.13. Про зміну банківських реквізитів юридичної адреси споживач зобов'язаний повідомити постачальника в 10-ти денний термін.";

"6.1. Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та узгодження всіх розбіжностей, що викладені в Протоколі розбіжностей, який є невід'ємною частиною договору, а також встановлення засобів обліку теплової енергії та виконання пунктів 2.1., 4.3. Договору перед опалювальним сезоном.";

"6.3. Строком дії господарського договору є час, протягом якого існують господарські зобов'язання, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, поширюються умови укладання договору."

Відповідно до листа від 19.01.2016 року № 62/13 (а.с. 15-16, т. 1) позивач направив відповідачу протокол узгодження розбіжностей від 18.01.2016 року до договору № 4626 від 30.11.2015 року на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та у вигляді пари між КПТМ "Криворіжтепломережа" та ФОП ОСОБА_2, яким частково прийнято пропозиції відповідача, а саме - пункти 1.1, 2.3, 2.6, 2.9, 5.1, 5.3, 5.4, 5.7, 5.8, 5.10, 5.13 прийнято в редакції протоколу розбіжностей, пункти 1.3, 2.1, 2.2, 2.7, 2.8, 3.1, 3.2, 4.1, 5.2, 5.5, 5.6, 5.9, 5.12, 6.1, 6.3 - в редакції договору, а пункти 2.5, 4.3 - в наступній редакції:

"2.5. Споживач зобов'язується передати проектно-технічну документацію, в якій обумовлена загальна площа об'єкта - м кв., теплові навантаження: на опалення - Гкал/год.";

"4.3. Організація, що здійснює обслуговування житлового будинку, та споживач повинні до початку опалювального сезону готувати системи теплоспоживання до прийняття теплоносія. У разі відсутності паспорту готовності внутрішньобудинкової системи до роботи в опалювальному сезоні відповідальність за якість теплопостачання постачальник не несе.".

У зв'язку з тим, що між сторонам залишились неврегульованими розбіжності щодо умов договору, позивач звернувся до суду з позовом про вирішення переддоговірного спору.

Переглядаючи оскаржуване рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до частини другої статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Частиною першою статті 640 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно з частиною першою ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Чинною редакцією статті 181 ГК України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами (ч. 1). Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін; у разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках (ч. 2). Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору (ч. 3). За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором (ч. 4). У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся) (ч. 8).

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони (ч. 5 ст. 181 ГК України).

Відповідно до частини третьої ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Предметом регулювання Закону України "Про теплопостачання" та Закону України "Про житлово-комунальні послуги" є різні правовідносини, а саме: правовідносини, які виникають у сфері теплопостачання, та правовідносини, які виникають у сфері створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Зазначеною нормою визначено, що теплова енергія не використовується для безпосереднього споживання людиною, ця норма визначає перелік господарських і технологічних потреб, де її застосування можливе, а саме: для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів.

Ця норма чітко розмежовує відносини - окремо у сфері теплопостачання та у сфері надання житлово-комунальних (комунальних) послуг, а саме:

1) у сфері теплопостачання встановлюються відносини шляхом укладення договору про купівлю-продаж (постачання) теплової енергії між теплопостачальним підприємством і власником (будинку, групи будинків, житлового комплексу), або балансоутримувачем (ЖЕК, ОСББ, виконавець послуг, який надає послуги з управління та/або послуги із забезпечення гарячою водою, опаленням), а не з кінцевими споживачами - власниками приміщень таких будинків. Враховуючи відсутність затвердженого типового договору про купівлю-продаж (постачання) теплової енергії, такий договір укладається його сторонами з урахуванням норм законодавства, що регулює відносини у сфері теплопостачання (Закон України "Про теплопостачання", Правила користування тепловою енергією, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року № 1198) з дотриманням процедури укладення договорів, визначеної главою 53 Цивільного кодексу України; положення типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення на правовідносини з купівлі-продажу (постачання) теплової енергії не поширюються.

2) у сфері житлово-комунальних/комунальних послуг встановлюються відносини шляхом укладення договору про надання відповідних послуг між власником, або балансоутримувачем (будинку, групи будинків, житлового комплексу), та кінцевими споживачами (власниками приміщень таких будинків). Такий договір укладається відповідно до типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630.

Тобто у контексті Закону України "Про теплопостачання" споживачем є власник або балансоутримувач (будинку, групи будинків, житлового комплексу), який використовує теплову енергію для господарських і технологічних потреб, таких як для опалення, для підігріву питної води та для інших господарських і технологічних потреб, і не є таким споживачем власник окремого приміщення (кінцевий споживач), який в результаті господарської і технологічної діяльності балансоутримувача отримує відповідні житлово-комунальні/комунальні послуги.

Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що:

комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Тобто кінцевий споживач отримує не теплову енергію, а відповідну житлово-комунальну/комунальну послугу.

Отже, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, яка спрямована на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд.

Також, статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що місцева (розподільча) теплова мережа - це сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Тобто, зазначеною нормою визначена ще одна обов'язкова ознака споживача теплової енергії, а саме: споживачем теплової енергії може бути особа, теплоспоживче обладнання якої (внутрішньобудинкові системи, мережі, устаткування, тощо) через тепловий ввод приєднане, або має технічні можливості для приєднання до місцевої (розподільчої) теплової мережі.

Враховуючи зазначене вище (за умови технічної можливості для приєднання внутрішньобудинкових мереж, теплоспоживчого устаткування до місцевої (розподільчої) теплової мережі), до споживачів теплової енергії відносяться, зокрема, власники/балансоутримувачі будинків (споруд), будинки яких приєднані до місцевої (розподільчої) теплової мережі.

Слід зазначити, що відповідно статті 1 Закону України "Про теплопостачання" саме споживачі та постачальники теплової енергії є суб'єктами відносин у сфері теплопостачання і, як наслідок, відносини у цій сфері встановлюються шляхом укладення договору про купівлю-продаж (постачання) теплової енергії між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії.

Відносини у сфері житлово-комунальних послуг регулюються, зокрема, Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (Правила), та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють відносини у цій сфері.

У Законі України "Про житлово-комунальні послуги" надано визначення терміну внутрішньобудинкові системи - мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди.

У Правилах застосовуються такі визначені терміни, зокрема:

централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання;

централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Тобто, зазначеними нормами визначена обов'язкова ознака споживача послуг, а саме: споживачем послуг може бути фізична/юридична особа, відповідне обладнання приміщення якої приєднане, або має технічні можливості для приєднання до відповідних внутрішньобудинкових систем.

Враховуючи зазначене вище, до споживачів послуг відносяться фізичні/юридичні особи - власники жилих/нежилих приміщень, відповідне обладнання яких приєднане до внутрішньобудинкових систем.

Отже, якщо відповідне устаткування житлових/нежитлових приміщень, що належать власникам таких приміщень, приєднані до внутрішньобудинкових систем, то власники таких приміщень є споживачами послуг та суб'єктами у сфері житлово-комунальних послуг.

Слід зазначити, що внутрішньобудинкові системи не відносяться до місцевої (розподільчої) теплової мережі (обґрунтовано вище), що ще раз підтверджує те, що постачальник теплової енергії не здійснює постачання теплової енергії власникам жилих/нежилих приміщень, обладнання яких приєднані до відповідних внутрішньобудинкових систем.

Як зазначено вище, відносини у сфері житлово-комунальних послуг встановлюються шляхом укладення договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг між власником/балансоутримувачем/управителем будинку (ОСББ, житлово-комунальні організації, виконавці послуг) та кінцевими споживачами (споживачами послуг) - власниками житлових/нежитлових приміщень. Такий договір укладається його сторонами з урахуванням, зокрема, норм Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є власником нежилого приміщення (а.с. 86, т. 1) за адресою: АДРЕСА_1.

Зі змісту запропонованого позивачем до підписання проекту договору вбачається, що його предметом є постачання споживачу теплової енергії в гарячій воді на потреби опалення та гарячого водопостачання в приміщення за вищевказаною адресою, площею 43,40 кв.м, яке використовується під офіс. Тобто фактично позивач запропонував відповідачу до укладення договір купівлі-продажу теплової енергії.

Зазначене нежитлове приміщення розташоване в житловому багатоквартирному будинку, який приєднаний до системи централізованого опалення; спірне приміщення відповідача опалюється за рахунок приєднання до відповідних внутрішньобудинкових систем; позивач здійснює передачу послуги з опалення відповідачу саме на відгалуженні від стояків у межах нежитлового приміщення відповідача.

Окрім того, відповідач не використовує отриману від позивача теплову енергію для виробничих потреб, тобто відмінних від предмету надання житлово-комунальних послуг; відповідач є кінцевим споживачем наданої йому послуги з опалення та не здійснює її використання для інших потреб.

Враховуючи, що спірне приміщення використовується як офіс, опалення приміщення спрямоване на забезпечення умов перебування осіб у цьому приміщенні.

Управителем будинку за адресою: АДРЕСА_1, визначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Дивобуд" (а.с. 45-46, т. 2).

12.03.2014 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Дивобуд" (управитель) та Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" (виконавець) укладено договір № 15 про здійснення функцій виконавця комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання (а.с. 47-52, т. 2), за умовами якого позивача зобов'язано виконувати функції виконавця комунальних послуг з централізованого постачання гарячої води, централізованого опалення для споживачів - мешканців житлових будинків, зокрема будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Умовами цього договору передбачено обов'язок виконавця (позивача) підготувати та укласти зі споживачами (власниками квартир та квартиронаймачами, орендарями житлових та нежитлових приміщень) договори про надання комунальних послуг на строк дії даного договору (п. 2.4.2.).

Згідно акту розмежування експлуатаційної відповідальності сторін (а.с. 43, т. 1) трубопроводи опалення та гарячого водопостачання від зовнішньої стіни житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, та внутрішньобудинкова система опалення і гарячого водопостачання цього будинку обслуговується ТОВ "Дивобуд"; трубопроводи опалення та гарячого водопостачання до зовнішньої стіни житлового будинку обслуговуються позивачем.

Враховуючи встановлені обставини справи, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що у даних правовідносинах відповідач виступає саме як споживач житлово-комунальної послуги та, відповідно, з ним має бути укладено договір на споживання відповідної житлово-комунальної послуги, а не договір про купівлю-продаж теплової енергії.

Зі змісту Закону України "Про теплопостачання" випливає, що споживачами теплової енергії - енергетичного ресурсу у вигляді товарної продукції є суб'єкти господарської діяльності. При цьому положень щодо необхідності укладення договору купівлі-продажу теплової енергії між теплопостачальною організацією та кінцевим споживачем - населенням (зокрема, власниками індивідуальних житлових будинків садибного типу та/або фізичними особами- підприємцями, юридичними особами, які перебувають у житлових будинках), цим законом не передбачено.

З огляду на вищенаведене, договір купівлі-продажу теплової енергії має своїм предметом споживання теплової енергії для господарських цілей інших, ніж забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд.

Стаття 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення інших житлово-комунальних послуг вирізняє комунальні послуги, які у свою чергу, зокрема, включають централізоване постачання гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем) та централізоване опалення.

Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація) (ч. 4 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Отже, відповідно до приписів вищенаведеної правової норми, відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець, виробник, здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

У свою чергу, відповідно до пункту 3 частини другої статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Отже, як випливає з приписів вищенаведених правових норм, договір на надання житлово-комунальних послуг має бути підготовлений виконавцем житлово-комунальних послуг на основі типового договору та є обов'язковим до укладення між виконавцем житлово-комунальних послуг та споживачем.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, пунктом 1 яких встановлено, що ці Правила регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги).

Типовий договір про надання послуг з централiзованого опалення, постачання холодної та гарячої води i водовiдведення також вказує, що типовий договір на відповідні послуги укладається між виконавцем та фізичною особою або юридичною особою, яка (який) є власником (наймачем, орендарем) житлового та нежитлового приміщення (будинку садибного типу, квартири, господарських та інших нежитлових приміщень).

Отже, нормативно-правовими актами визначено, що комунальні послуги, у тому числі послуги з централізованого опалення, можуть надаватися не тільки фізичним особам, які безпосередньо проживають у жилих приміщеннях (квартирах) багатоквартирного будинку, а й власникам (наймачам, орендарям) жилих і нежилих приміщень (будинку садибного типу, квартири, господарських та інших нежитлових приміщень).

Крім цього, нормативно-правові акти не містять положень, які визначають, що комунальні послуги, зокрема послуги з централізованого опалення, можуть надаватися виключно лише населенню, яке проживає у багатоквартирних будинках.

Отже, виконавець (теплопостачальна організація) як з фізичними, так і з юридичними особами, які проживають та перебувають у жилих і нежилих приміщеннях, має укладати договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води відповідно до Типового договору про надання послуг.

Оскільки апеляційним господарським судом встановлено наявність у відповідача у даних правовідносинах обов'язку укласти з позивачем договір на надання житлово-комунальних послуг, він повинен відповідати формі та змісту (умови) типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 року № 933).

Проте, як встановлено вище, позивач звернувся до відповідача з проектом договору купівлі-продажу теплової енергії, обов'язок щодо укладення якого між сторонами у даній справі судом не встановлено.

За наведених вище обставин, апеляційний господарський суд вважає, що заявлені позивачем вимоги не підлягали задоволенню, відповідно, оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга позивача без задоволення.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи позивача щодо обов'язковості укладення з відповідачем саме договору купівлі-продажу теплової енергії у зв'язку з тими обставинами, що Національна комісія, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, як орган, уповноважений на встановлення тарифів, встановлює для категорії "інші споживачі" тариф за 1 Гкал, що є одиницею виміру товару, тоді як для житлових квартир за 1 кв.м.

Так, тарифами, встановленими для абонентів житлових будинків, вставлено плату за централізоване опалення з розрахунку за 1 кв. м у випадку відсутності будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії, а також з розрахунку Гкал у випадку наявності будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії (п. 22 постанови Національної комісії, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31.03.2015 року № 1171 "Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб'єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг").

Також, пунктом 7 типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, передбачено, що плата за наданi послуги за наявностi засобiв облiку води i теплової енергiї справляється за їх показаннями згiдно з пунктами 10-13 Правил надання послуг з централiзованого опалення, постачання холодної та гарячої води i водовiдведення.

У разі відсутності у приміщені та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання.

У свою чергу, норм споживання комунальних послуг бюджетними установами, релігійними організаціями, управителями багатоквартирних будинків та іншими споживачами чинними нормативно-правовими актами не передбачено.

Однак, вказане не свідчить про неможливість укладення з суб'єктом підприємницької діяльності, за наявності для цього підстав, договору на надання відповідної житлово-комунальної послуги, а лише покладає обов'язок здійснювати облік спожитої послуги за приладами обліку та здійснювати розрахунок плати за неї, виходячи з обсягу фактично спожитої послуги.

Також, апеляційний господарський суд відхиляє посилання позивача на лист Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 20.03.2017 року № 2799/18.4.1/7-17 (а.с. 76-77, т. 2), як доказ у справі. Висновок, вказаний у листі щодо наявності підстав для укладення договору купівлі-продажу теплової енергії, не обґрунтовано жодним чином, цей висновок містить лише посилання на норми законодавства, з яких безпосередньо такий висновок не вбачається. Окрім того, означений лист не є офіційним роз'ясненням даного органу, а, виходячи з його змісту, є суб'єктивною думкою цього органу.

Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи відповідача щодо недоведеності позивачем факту опалення спірного приміщення, оскільки такі обставини підтверджені належними наявними у справі доказами (а.с. 40-42, т. 1). При цьому наявність недоліків у оформленні цих актів не спростовує фактів, зафіксованих у них. Протилежного (факту неотримання відповідачем послуг з опалення) відповідачем не доведено.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги відноситься на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2016 року у справі № 904/667/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2016 року у справі № 904/667/16 залишити без змін.

Повна постанова складена 28.03.2017р.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя А.Є. Чередко