ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

28.03.2017 Справа № 904/3693/17

Суддя Суховаров А.В. , розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОСКОМ ПЛЮС", м. Кам'янське Дніпропетровська область

до Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ

ТЕПЛОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД", м.Дніпро

про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 2 660 067, 82 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОСКОМ ПЛЮС" (далі - позивач) звернулось до господарського суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТЕПЛОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД" (далі - відповідач) про стягнення суми 2 660 067, 82 грн., з яких: 1 440 817, 10 грн. - основний борг, 1 113 011, 72 грн. - інфляційні, 106 239, 00 грн. - 3% річних.

Стаття 63 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує суддю, який вирішує питання про прийняття позовної заяви, повернути позовну заяву з підстав неправильного оформлення позовної заяви та доданих до неї документів.

Суд досліджує позовну заяву за формальними ознаками, не вивчаючи питання по суті позовних вимог.

Позовна заява підлягає поверненню, якщо вона за формою та змістом не відповідає вимогам статей 54 - 58 Господарського процесуального кодексу України.

Стаття 65 Кодексу визначає дії судді з підготовки справи до розгляду, які полягають у здійсненні певних заходів і процесуальних дій, спрямованих на правильне і своєчасне вирішення спору.

Суддя самостійно на власний розсуд визначає, які саме дії слід учинити виходячи з конкретних обставин справи, ступеня підготовленості матеріалів самими сторонами, а також тих клопотань, що подані позивачем разом із позовною заявою.

Розглянувши позовні матеріали, господарський суд дійшов висновку про повернення позовної заяви без розгляду з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту позову, позивачем в одній позовній заяві об'єднано вимоги про стягнення заборгованості за поставлений товар на загальну суму 2 660 067, 87 грн., що виникала внаслідок порушення відповідачем зобов'язань щодо оплати поставленого товару за 12 різними договорами поставки, а саме:

- № 30 від 13.03.2014 року;

- № 41 від 07.04.2014 року;

- № 64 від 23.06.2014 року;

- № 65 від 23.06.2014 року;

- № 66 від 23.06.2014 року;

- № 67 від 23.06.2014 року;

- № 14032 від 20.02.2014 року;

- № 14024 від 22.04.2014 року;

- № 140074 від 17.04.2014 року;

- № 14118 від 19.06.2014 року;

- № 14128 від 26.06.2014 року;

- № 14125 від 26.06.2014 року.

Між тим, відповідно до ч. 1 ст. 58 Господарського процесуального кодексу України в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Правовий аналіз наведених приписів статті 58 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. Отже, позивач наділений правом об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, тобто кілька способів захисту порушеного права.

Дозволяється об'єднувати вимоги, пов'язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких ґрунтуються ці вимоги.

Доказами в господарському судочинстві є будь-які відомості, отримані у визначеному законом порядку, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, на яких обґрунтовуються вимоги і заперечення осіб, що беруть участь у справі, та інші обставини, які мають значення для правильного розгляду справи. Отже, можна об'єднати вимоги, якщо обставини, на яких вони ґрунтуються, підтверджуються тими самими доказами.

Суд зазначає, що під час розгляду справи підлягають встановленню, зокрема, обсяг виконання відповідачем договорів та настання строку виконання зобов'язання, а також суду необхідно визначити правильність нарахування 3% річних та інфляційних втрат за всіма договорами.

З позовної заяви вбачається наступне:

- факт поставки товару ТОВ «СК-У» на адресу ПрАТ «ДТРЗ» за договорами №30 від 13.03.2014 року, №41 від 07.04.2014 року, №64 від 23.06.2014 року, №65 від 23.06.2014 року, №66 від 23.06.2014 року, №67 від 23.06.2014 року на загальну суму 26 834, 00 грн. зафіксовано видатковими накладними №0325/02 від 25.03.2014 року, №0408/03 від 08.04.2014 року, №0626/06 від 26.06.2014 року, №0626/05 від 26.06.2014 року, №0626/07 від 26.06.2014 року, №0627/06 від 27.06.2014 року;

- факт поставки товару ТОВ «СК-У» на адресу ПрАТ «ДТРЗ» за договором № 14032 від 20.02.2014 року на загальну суму 27 000,00 грн. зафіксовано видатковою накладною №0408/01 від 08.04.2014;

- факт поставки товару ТОВ «СК-У» на адресу ПрАТ «ДТРЗ» за договором №14042 від 22.04.2014 року на загальну суму 1 159 115,9 грн. зафіксовано відповідними видатковими накладними;

- факт поставки товару ТОВ «СК-У» на адресу ПрАТ «ДТРЗ» за договором №14074 від 17.04.2014 року на загальну суму 17 760 грн. зафіксовано видатковою накладною №0425/02 від 25.04.2014 року;

- факт поставки товару ТОВ «СК-У» на адресу ПрАТ «ДТРЗ» за договором №14118 від 19.06.2014 року на загальну суму 79 920, 00 грн. зафіксовано видатковими накладними №0627/02 від 27.06.2014 року та №0626/08 від 26.06.2014 року;

- факт поставки товару ТОВ «СК-У» на адресу ПрАТ «ДТРЗ» за договором №14128 від 26.06.2014 року на загальну суму 79 920, 00 грн. зафіксовано видатковими накладними №0626/09 від 26.06.2014 року та №0627/04 від 27.06.2014 року;

- факт поставки товару ТОВ «СК-У» на адресу ПрАТ «ДТРЗ» за договором №14125 від 26.06.2014 року на загальну суму 28 252, 00 грн. зафіксовано видатковою накладною №0627/03 від 27.06.2014 року.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що заявлені позивачем вимоги не пов'язані підставою їх виникнення, оскільки виникли з різних договорів, та не пов'язані поданими доказами, оскільки документи, що підтверджують виконання договорів є різними, хоч і подібними (докази не пов'язані), а відтак ст. 58 Господарського процесуального кодексу України в даному випадку не може бути застосована.

Об'єднання позовів має на меті досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також унеможливити винесення різних рішень за однакових обставин, однак, враховуючи різні підстави виникнення вимог та різні докази, подані позивачем на їх підтвердження, під час здійснення розгляду спору господарському суду неможливо буде з'ясувати всі фактичні обставини, які безумовно мають впливати на встановлення правомірності дій кожної із сторін цього позову, в той час коли специфікою господарського судочинства є вирішення спору у найкоротші строки встановлені чинним господарським процесуальним законодавством.

Згідно п. 3.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" якщо позивач порушив правила об'єднання вимог або об'єднання цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору, суддя має право повернути позовну заяву (стаття 58 та пункт 5 частини першої статті 63 ГПК).

Приписами п. 5 ч.1 ст. 63 ГПК України передбачено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо порушено правила поєднання вимог або об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Вказані обставини є підставою для повернення позовної заяви та доданих до неї документів без розгляду.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", - право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до порушення провадження у справі.

Отже, порушення провадження у справі до виконання позивачем вказаного обовязку, не буде відповідати ст. 6 Конвенції.

Згідно правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної, зокрема, у Постанові від 04.12.2012 року по справі №5/5005/7237/2012, виконання позивачем вимог процесуального законодавства, які він зобов'язаний вчиняти до подання позову, не може здійснюватися після порушення провадження у справі.

Отже, суд позбавлений права прийняти позовну заяву до розгляду, а потім зобов'язувати позивача усувати вказані недоліки.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що повернення позовної заяви на підставах, визначених ст. 63 Господарського процесуального кодексу України прямо передбачено діючим законодавством та не є відмовою в доступі до правосуддя в розумінні Закону України Про забезпечення права на справедливий суд та не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення, у зв'язку з чим позивач не позбавлений права повторно звернутися з позовною заявою до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, п.5 ч.1 ст.63, ст.86 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву і додані до неї документи без розгляду.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Додаток:

- позовна заява з додатками, в тому числі оригінал квитанції №NOLDH60707 від 16.12.16р. про сплату судового збору у розмірі 39 901, 02 грн.

Суддя ОСОБА_1