КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2017 р. Справа№ 910/16078/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тищенко О.В.

Тарасенко К.В.

за участю секретаря судового засідання: Каніковського А.О.

представників сторін:

від позивача: Порало Т.І. (представник за довіреністю)

від відповідача-1: Клімушев Є.В. (представник за довіреністю)

від відповідача-2: не прибули

від відповідача-3: Гурський М.Р. (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Рокитне цукор"

на рішення господарського суду міста Києва від 17.10.2016

у справі №910/16078/16 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" Волкова О.Ю.

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Рокитне-цукор"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільгосп-Продукт",

3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінвестпродукт"

про стягнення 518370,14 грн.

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2016 року публічне акціонерне товариство "Банк "Київська Русь" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" Волкова О.Ю. (далі - ПАТ "Банк "Київська Русь") звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Рокитне-цукор" (далі - ТОВ "Агрофірма "Рокитне-цукор"), товариства з обмеженою відповідальністю "Сільгосп-Продукт" (далі - ТОВ "Сільгосп-Продукт"), товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінвестпродукт" (далі - ТОВ "Агроінвестпродукт") про стягнення 518 370,14 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням господарського суду міста Києва від 04.08.2015 у справі № 910/14723/15 за позовом ПАТ "Банк "Київська Русь" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" Волкова О.Ю. до ТОВ "Агрофірма "Рокитне-цукор", ТОВ "Сільгосп-Продукт", ТОВ "Агроінвестпродукт" про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 488 716, 37 грн, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2015 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто солідарно з ТОВ "Агрофірма "Рокитне-цукор", ТОВ "Сільгосп-продукт" та ТОВ "Агроінвестпродукт" на користь ПАТ "Банк "Київська Русь" заборгованість по кредиту у розмірі 1 246 000, 00 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 111 932, 32 грн та 30 % річних у розмірі 39 940, 27 грн; стягнуто з ТОВ "Агрофірма "Рокитне-цукор" на користь ПАТ "Банк "Київська Русь" пеню за несвоєчасну сплату відсотків у розмірі 10 963, 23 грн та пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 79 880, 55 грн. На виконання вказаного рішення судом видано відповідні накази від 30.11.2016.

24.03.2016 рішення господарського суду міста Києва від 04.08.2015 у справі № 910/14723/15 було фактично виконано в повному обсязі, однак, за твердженням позивача, вказане рішення суду було виконано несвоєчасно, у зв'язку чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.10.2016 у справі №910/16078/16 позовні вимоги ПАТ "БАНК "КИЇВСЬКА РУСЬ" задоволено частково. Стягнуто солідарно з ТОВ "Агрофірма "Рокитне-цукор" та ТОВ "Сільгосп-Продукт" на користь ПАТ "Банк "Київська Русь" 30% річних (відповідальність згідно п. 8.2. кредитного договору) за період з 04.06.2016 по 23.03.2016 - 301088 гривень 22 копійки та суму простроченої заборгованості за кредитом з урахуванням індексу інфляції за період з 01.05.2015 по 29.02.2016 - 62300 гривень 00 копійок. Стягнуто солідарно з ТОВ "Агрофірма "Рокитне-цукор" та ТОВ "Агроінвестпродукт" на користь ПАТ "Банк "Київська Русь" 30% річних (відповідальність згідно п. 8.2. кредитного договору) за період з 04.06.2016 по 23.03.2016 - 301088 гривень 22 копійки та суму простроченої заборгованості за кредитом з урахуванням індексу інфляції за період з 01.05.2015 по 29.02.2016 - 62300 гривень 00 копійок. Стягнуто з ТОВ "Агрофірма "Рокитне-цукор" на користь ПАТ "Банк "Київська Русь" суму пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 01.08.2015 по 26.10.2015 - 154981,92 грн. Стягнуто солідарно з ТОВ "Агрофірма "Рокитне-цукор" та ТОВ "Сільгосп-Продукт" на користь ПАТ "Банк "Київська Русь" суму сплаченого судового збору в розмірі 5450 гривень 82 копійки. Стягнуто солідарно з ТОВ "Агрофірма "Рокитне-цукор" та ТОВ "Агроінвестпродукт" на користь ПАТ "Банк "Київська Русь" суму сплаченого судового збору в розмірі 5 450 гривень 82 копійки. Стягнуто з ТОВ "Агрофірма "Рокитне-цукор" на користь ПАТ "Банк "Київська Русь" суму сплаченого судового збору в розмірі 2324 гривні 73 копійки. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ "Агрофірма "Рокитне цукор" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 17.10.2016 у справі №910/16078/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги скаржник зазначив, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, скаржник вважає, що господарський місцевий суд незаконно стягнув з відповідача-1 суму грошових коштів у розмірі - 301088, 22 грн., згідно п. 8.2. Договору, оскільки в даному пункті договору відсутнє посилання на ст. 625 ЦК України, відтак позивачем додатково нараховані 30 процентів річних до процентної ставки, що встановлена в розділі 1 Договору, а зазначені проценти є тотожними за своєю правовою природою та заміщують одне одного.

За твердженнями відповідача, рішення суду першої інстанції про стягнення з поручителів штрафних санкцій за кредитним договором є незаконним, оскільки позов подано поза межами 6-тимісячного строк, встановленого ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Також місцевим господарським судом було допущено порушення норм процесуального права, а саме ст.ст. 42, 82, 84 ГПК України щодо повного та об'єктивного розгляду справи на підставі закону.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя: Коршун Н.М., судді: Зеленін В.О., Ткаченко Б.О.) від 21.11.2016 прийнято апеляційну скаргу ТОВ "Агрофірма "Рокитне цукор" до провадження; призначено до розгляду на 19.12.2016.

12.12.2016 через відділу документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2016 у справі №910/16078/16 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до протоколу якого, справу №910/16078/16 передано на розгляд колегії суддів, у складі: головуючий суддя: Іоннікової І.А., судді: Яковлєв М.Л., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Яковлєв М.Л.) від 20.12.2016 апеляційну скаргу ТОВ "Агрофірма "Рокитне цукор" прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 11.01.2017.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 11.01.2017 у справі №910/16078/16 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до протоколу якого, справу №910/16078/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Яковлєв М.Л., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Яковлєв М.Л., Чорна Л.В.) від 13.01.2017 апеляційну скаргу ТОВ "Агрофірма "Рокитне цукор" прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 14.02.2017.

14.02.2017 від відповідача-1 та відповідача-3 через відділу документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Яковлєв М.Л., Чорна Л.В.) від 14.02.2017 клопотання ТОВ "Агрофірма "Рокитне-цукор" та ТОВ "Агроінвестпродукт" про відкладення розгляду справи задоволено. Розгляд справи відкладено на 22.02.2017. Зобов'язано позивача надати письмові пояснення щодо свого правового статусу з урахуванням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 у справі №826/22323/15. Зобов'язано відповідача-2 та відповідача-3 надати відзиви на апеляційну скаргу відповідача-1.

17.02.2017 через відділу документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) від позивача надійшли пояснення по справі.

22.02.2017 через відділу документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) від відповідача-1 надійшло клопотання про зупинення провадження до закінчення розгляду справи №826/22323/15 Вищим адміністративним судом України та/або Верховним судом України та до набрання законної сили рішення суду у справі №826/171/17.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Яковлєв М.Л., Чорна Л.В.) від 22.02.2017 розгляд справи відкладено на 07.03.2017. Зобов'язано позивача надати письмові пояснення щодо клопотання позивача про зупинення провадження у справі. Повторно зобов'язано відповідача-2 та відповідача-3 надати відзиви на апеляційну скаргу відповідача-1.

07.03.2017 через відділу документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) від позивача надійшло заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 07.03.2017 у справі №910/16078/16 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до протоколу якого, справу №910/16078/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Тищенко О.В., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Яковлєв М.Л., Тищенко О.В.) від 07.03.2017 прийнято апеляційну скаргу ТОВ "Агрофірма "Рокитне цукор" на рішення господарського суду міста Києва від 17.10.2016 у справі №910/16078/16 до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 22.03.2017.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2017 у справі №910/16078/16 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до протоколу якого, справу №910/16078/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Тарасенко К.В., Тищенко О.В.) від 22.03.2017 прийнято апеляційну скаргу ТОВ "Агрофірма "Рокитне цукор" на рішення господарського суду міста Києва від 17.10.2016 у справі №910/16078/16 до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 22.03.2017.

Стосовно клопотання відповідача-1 про зупинення провадження до закінчення розгляду справи №826/22323/15 Вищим адміністративним судом України та/або Верховним судом України та до набрання законної сили рішення суду у справі №826/171/17 колегія судді апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно п. 3.16. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процессуального кодексу України судами першої інстанції» статтею 79 ГПК встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

Зокрема, відповідно до частини першої статті 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК України).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Враховуючи викладене, а також те, що ухвала про відкриття провадження в адміністративній справі № 826/171/17 винесена 16.01.2017, а постанова Київського апеляційного адміністративного суду у справі №826/22323/15 прийнята 05.12.2016, колегія суддів відхиляє клопотання відповідача-1 про зупинення провадження у даній справі, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає законність та обґрунтованість рішення на момент його прийняття, а обставини на які посилається відповідач-3 у своєму клопотання про зупинення провадження не існували на момент прийняття рішення по даній справі, відтак справи №826/22323/15 та №826/171/17 не є пов'язаними в розумінні ст.ст. 35, 79 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 22.03.2017 заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, за мотивів викладених у відзиві, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 22.03.2017 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення скасуванню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 08.04.2011 між акціонерним банком "Київська Русь" (правонаступником якого є ПАТ "Банк "Київська Русь" та ТОВ "Агрофірма "Рокитне-цукор") укладено кредитний договір (в національній валюті) для корпоративних клієнтів № 13946-20/11-1 (далі по тексту - кредитний договір), відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику невідновлювальну відкличну кредитну лінію та зобов'язується надати кредитні кошти у розмірі та на умовах, визначених даним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти та інші платежі.

08.04.2011 в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між акціонерним банком "Київська Русь" та закритим акціонерним товариством "Сільгосппродукт" (правонаступником якого є ТОВ "Сільгосп-Продукт") укладено договір поруки № 13940-20/11-5 (далі по тексту - договір поруки 1), відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором № 13946-20/11-І (в національній валюті) для корпоративних клієнтів від 08.04.2011, укладеним між банком і ТОВ "Агрофірма "Рокитне-цукор".

07.04.2014 між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ТОВ "Агроінвестпродукт" укладено договір поруки № 42963-23/14-5 (далі по тексту - договір поруки 2), відповідно до умов якого поручитель зобов'язується солідарно та в повному обсязі відповідати перед кредитором за виконання ТОВ "Агрофірма "Рокитне-цукор" зобов'язань за кредитним договором.

В подальшому, у зв'язку з невиконанням ТОВ "Агрофірма "Рокитне-цукор" свого зобов'язання за кредитним договором, банк звернувся до суду із позовом про солідарне стягнення з ТОВ "Агрофірма "Рокитне-цукор", ТОВ "Сільгосп-Продукт", ТОВ "Агроінвестпродукт" заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 488 716, 37 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.08.2015 у справі №910/14723/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2015, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто солідарно з ТОВ "Агрофірма "Рокитне-цукор", ТОВ "Сільгосп-продукт" та ТОВ "Агроінвестпродукт" на користь ПАТ "Банк "Київська Русь" заборгованість по кредиту у розмірі 1 246 000, 00 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 111 932, 32 грн та 30 % річних у розмірі 39 940, 27 грн. Стягнуто з ТОВ "Агрофірма "Рокитне-цукор" на користь ПАТ "Банк "Київська Русь" пеню за несвоєчасну сплату відсотків у розмірі 10 963, 23 грн та пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 79 880, 55 грн. В іншій частині позову відмовлено.

На виконання вказаного рішення судом видано відповідні накази від 30.11.2015.

На підставі даних наказів Відділом державної виконавчої служби Рокитнянського управління юстиції винесено постанову від 09.03.2016 про відкриття виконавчого провадження №50398643 та постанову від 09.03.2016 про відкриття виконавчого провадження № 50398819.

24.03.2016 Відділом державної виконавчої служби Рокитнянського управління юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 50398643 та постанову про закінчення виконавчого провадження № 50398819 у зв'язку з фактичним виконанням наказів господарського суду міста Києва від 30.11.2015 у справі № 910/14723/15.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення господарського суду міста Києва від 04.08.2015 у справі № 910/14723/15 виконане в повному обсязі 24.03.2016, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень № 97, 98 від 22.03.2016, копіями меморіальних ордерів № 0560 від 24.03.2016, № 0561 від 24.03.2016, № 0562 від 24.03.2016 та копіями постанов Відділу державної виконавчої служби Рокитнянського управління юстиції від 24.03.2016 про закінчення виконавчих проваджень № 50398643 та № 50398819.

Під час розгляду справи № 910/14723/15 судом встановлено факт невиконання відповідачем 1 умов кредитного договору в частині обов'язку з повернення кредиту, заборгованості по відсоткам за користування кредитом, сплати 30 % річних, пені за несвоєчасну сплату відсотків, пені за несвоєчасне повернення кредиту.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Предметом розгляду у справі № 910/14723/15 було стягнення заборгованості по кредиту у розмірі 1 246 000, 00 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 111 932, 32 грн за період з 01.01.2015 по 03.06.2015, 30 % річних у розмірі 39 940, 27 грн за період з 26.04.2015 по 03.06.2015, пені за несвоєчасну сплату відсотків у розмірі 10 963, 23 грн за період з 01.06.2015 по 03.06.2015 та пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 79 880, 55 грн за період з 26.04.2015 по 03.06.2016.

У зв'язку з тим, що відповідачем вчасно не було виконане зобов'язання за кредитним договором, а також рішення господарського суду міста Києва від 04.08.2015 у справі № 910/14723/15, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути солідарно з відповідачів пеню за несвоєчасне повернення кредиту за період з 01.08.2015 по 26.10.2015 - 154 981, 92 грн, 30% річних за період з 04.06.2016 по 23.03.2016 - 301 088, 22 грн, прострочену заборгованість за кредитом з урахуванням індексу інфляції за період з 01.05.2015 по 29.02.2016 - 62 300, 00 грн.

Приписами ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Згідно зі статті 526 ЦК України, статті 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України, частиною 7 статті 193 ГК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п.3 ст. 611 ЦК України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановлених законом або договором мір відповідальності.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, суд першої інстанції вірно зазначив, що оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Крім того, стосовно посилань відповідача-1 щодо незаконного стягнення з нього суми грошових коштів у розмірі - 301088, 22 грн, згідно п. 8.2. Договору слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Враховуючи, що кредитним договором встановлений інший розмір процентів, а саме: 30 процентів річних від простроченої суми, що не суперечить ст. 625 ЦК України, та те, що відсутність посилання у кредитному договорі на ст. 625 ЦК України не може бути підставою для відмову у задоволенні позову частині стягнення 30 % річних, оскільки за своє правовою природою вказані грошові кошти не є штрафними санкціями, а є платою за користування грошовими коштами, про що неодноразово зазначалось в постановах Вищого господарського суду України та Верховного суду України, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правомірно стягнуто грошові кошти у розмірі 301088, 22 грн річних.

Враховуючи викладене, колегія суддів, перевіривши розрахунок заборгованості за кредитом з урахуванням індексу інфляції за період з 01.05.2015 по 29.02.2016 у розмірі 62 300, 00 грн, дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив, що розрахунки позивачем виконані вірно.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Положеннями ч. 1 ст. 547 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Приписами ч. 1 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття ЦК України). Виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Крім того, п.п. 8.1, 8.2, 8.6. кредитного договору встановлено, що у випадку порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним та/або винагород банку позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, від невчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення.

У випадку порушення позичальником строків (термінів) повернення кредиту та/або процентів позичальник зобов'язаний сплатити суму заборгованості за кредитом, нарахованими процентами та іншими платежами згідно з договором з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 30 процентів річних від простроченої суми, за весь час прострочення.

Позичальник зобов'язаний сплатити штрафні санкції за весь час прострочення ним виконання своїх зобов'язань за договором, починаючи з дня, наступного за днем коли зобов'язання мало бути виконане до дня його фактичного виконання.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції, погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 01.08.2015 по 26.10.2015 у розмірі 154 981, 92 грн та 30 % річних у розмірі за період з 04.06.2015 по 23.03.2016 у розмірі 301 088, 22 грн підлягають задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача.

Враховуючи доведення факту наявності у ТОВ "Агрофірма "Рокитне-цукор" перед ПАТ "Банк "Київська Русь" заборгованості за кредитним договором, позовні вимоги позивача про солідарне стягнення з ТОВ "Агрофірма "Рокитне-цукор", ТОВ "Сільгосп-продукт" та ТОВ "Агроінвестпродукт" заборгованості за кредитом з урахуванням індексу інфляції за період з 01.05.2015 по 29.02.2016 у розмірі 62 300, 00 грн та 30 % річних у розмірі за період з 04.06.2015 по 23.03.2016 у розмірі 301 088, 22 грн вірно визнані судом першої інстанції обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, на підставі ч.ч. 1 та 2 ст. 543 ЦК України, згідно якої у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Згідно п. 2.2. договору поруки 1 в редакції договору про внесення змін від 17.12.2014, поручителю-1 добре відомі та зрозумілі всі умови та зобов'язання боржника за кредитним договором, в тому числі: повернути кредитору кредит у сумі 1 246 000, 00 грн в строки, в порядку та на умовах, визначених кредитним договором; сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 21 % річних та інші платежі в строки, в порядку та на умовах, визначених кредитним договором; у випадку порушення позичальником строків (термінів) повернення кредиту та/або процентів позичальник зобов'язаний сплатити суму заборгованості за кредитом, нарахованими процентами та інтими платежами згідно з договором з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 30 процентів річних від простроченої суми, за весь час прострочення; остаточне погашення кредиту, процентів за його користування та інших платежів, визначених кредитним договором, здійснити не пізніше 16.12.2015.

Відповідно до п. 3.1.1 договору поруки 1 в редакції договору про внесення змін від 07.04.2014 у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором у встановлені строки, кредитор надсилає поручителю 1 повідомлення з вимогою про виконання забезпеченого порукою зобов'язання боржника за кредитним договором. Датою пред'явлення кредитором вимоги про виконання зобов'язання боржника є день вручення кредитором вимоги особисто поручителю, або день здачі такої вимоги до установи зв'язку. До вимоги кредитора додаються розрахунок суми заборгованості із зазначенням термінів оплати.

Пунктом 3.2.1 договору поруки 1 в редакції договору про внесення змін від 07.04.2014 передбачено, що у разі невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, зазначених в пункті 2.2 цього договору, у відповідні строки, поручитель 1 зобов'язується сплатити заборгованість боржника впродовж 10 календарних днів з дати пред'явлення кредитором вимоги, зазначеної у пункті 3.1.1 цього договору.

У п. 2.2. договору поруки 2 в редакції договору про внесення змін від 17.12.2014 сторонами погоджено, що поручителю 2 добре відомі та зрозумілі всі умови та зобов'язання боржника за кредитним договором, в тому числі: повернути кредитору кредит у сумі 1 246 000, 00 грн в строки, в порядку та на умовах, визначених кредитним договором; сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 21 % річних та інші платежі в строки, в порядку та на умовах, визначених кредитним договором; у випадку порушення позичальником строків (термінів) повернення кредиту та/або процентів позичальник зобов'язаний сплатити суму заборгованості за кредитом, нарахованими процентами та інтими платежами згідно з договором з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 30 процентів річних від простроченої суми, за весь час прострочення; остаточне погашення кредиту, процентів за його користування та інших платежів, визначених кредитним договором, здійснити не пізніше 16.12.2015.

Відповідно до п. 3.1.1 договору поруки 2 у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором у встановлені строки, кредитор надсилає поручителю-1 повідомлення з вимогою про виконання забезпеченого порукою зобов'язання боржника за кредитним договором. Датою пред'явлення кредитором вимоги про виконання зобов'язання боржника є день вручення кредитором вимоги особисто поручителю, або день здачі такої вимоги до установи зв'язку. До вимоги кредитора додаються розрахунок суми заборгованості із зазначенням термінів оплати.

Згідно п. 3.2.1 договору поруки 2 у разі невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, зазначених в пункті 2.2 цього договору, у відповідні строки, поручитель-2 зобов'язується сплатити заборгованість боржника впродовж 10 календарних днів з дати пред'явлення кредитором вимоги, зазначеної у пункті 3.1.1 цього договору.

Відтак, місцевим господарським судом правомірно визнані необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, вимоги позивача про солідарне стягнення з з ТОВ "Агрофірма "Рокитне-цукор", ТОВ "Сільгосп-продукт" та ТОВ "Агроінвестпродукт" пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 01.08.2015 по 26.10.2015 у розмірі 154 981, 92 грн, у зв'язку з тим, що позивачем не надано доказів того, що між поручителями та кредитором існувала письмова угода щодо забезпечення виконання боржником обов'язку зі сплати пені за несвоєчасне повернення кредиту.

Одночасно, враховуючи положення п. 8.1., 8.6. кредитного договору, та зважаючи на допущене відповідачем 1 порушення умов кредитного договору, вимога про стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 01.08.2015 по 26.10.2015 у розмірі 154 981, 92 грн є правомірною та підлягає стягненню з відповідача 1.

Крім того, судом першої інстанції також вірно визначено, що порука відповідачів перед позивачем за зобов'язаннями відповідача 1 на момент звернення позивача до суду з даним позовом не припинилась виходячи з наступного.

Згідно ч. 4 ст. 599 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до п. 4.2.2. договору поруки 1 в редакції договору про внесення змін від 07.04.2014 дія договору припиняється якщо кредитор протягом 36 місяців з дати, зазначеної в п. 2.2.4. договорів, не пред'явив позов до поручителя.

Остаточне погашення кредиту, процентів за його користування та інших платежів, визначених кредитним договором, здійснити не пізніше 16.12.2015 (п.2.2.4. договору поруки 1 в редакції договору про внесення змін від 17.12.2014).

Враховуючи викладене місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що порука за договором поруки 1 припиняється з 16.12.2018.

У відповідності до п. 4.2.2. договору поруки 2 в редакції договору про внесення змін від 07.04.2014 дія договору припиняється якщо кредитор протягом 36 місяців з дати, зазначеної в п. 2.2.4. договорів, не пред'явив позов до поручителя.

Згідно п. 2.2.4. договору поруки 1 в редакції договору про внесення змін від 17.12.2014 остаточне погашення кредиту, процентів за його користування та інших платежів, визначених кредитним договором, здійснити не пізніше 16.12.2015.

Враховуючи викладене місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що порука за договором поруки 2 припиняється з 16.12.2018.

Згідно зі ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення господарського суду міста Києва від 17.10.2016 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Рокитне цукор" про зупинення провадження у справі - відхилити.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Рокитне цукор" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 17.10.2016 у справі №910/16078/16 - без змін.

3. Матеріали справи №910/16078/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді О.В. Тищенко

К.В. Тарасенко