донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

22.03.2017 року справа № 905/219/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівТатенко В. М., Ломовцева Н. В., Колядко Т. М.
за участю представників сторін:
від позивача:Не з'явився
від відповідача:Не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Донецькій області, м. Краматорськ, Донецька область
на рішення господарського суду Донецької області
від16.02.2017р.
по справі№ 905/219/17 (суддя Курило Г. Є.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Маст - Буд», м. Маріуполь, Донецька область
до відповідачаСлужби автомобільних доріг у Донецькій області, м. Краматорськ, Донецька область
простягнення суми

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Маст - Буд», м. Маріуполь, Донецька область (далі - «Позивач») звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення зі Служби автомобільних доріг у Донецькій області, м. Краматорськ, Донецька область (далі - «Відповідач») сум 3% річних у розмірі 89' 109, 66 грн. та інфляційних витрат у розмірі 342' 950, 97 грн., що виникли у зв'язку з порушенням відповідачем умов укладеного сторонами договору про закупівлю робіт за державні кошти № 2-230 від 17.11.2011р. (далі - «Договір»).

Рішенням Господарського суду Донецької області від 16.02.2017р. у справі №905/219/17 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Маст - Буд», м. Маріуполь, Донецька область задоволено частково.

Стягнуто зі Служби автомобільних доріг у Донецькій області, м. Краматорськ, Донецька область () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Маст - Буд», м. Маріуполь, Донецька область () суму 3% річних у розмірі 89' 109,66 грн., суму інфляційних витрат у розмірі 342' 754, 49 грн. та суму витрат зі сплати судового збору в розмірі 6'477, 96 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 16.02.2017р. у справі № 905/219/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Маст - Буд» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління державної казначейської України в місті Покровську Донецької області.

Заявник апеляційної скарги вважає, що рішення господарського суду Донецької області у цій справі не можна вважати законним і обґрунтованим, оскільки воно ґрунтується на помилкових висновках суду і є таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В основу заперечень скаржника покладено твердження про те, що відсутність бюджетного призначення на оплату робіт за договором № 2-230 від 17.11.2011р., в розумінні бюджетного законодавства, зокрема ст. ст. 23, 49 Бюджетного кодексу України, п. п. 2.1., 2.2., 2.4. Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України від 02.03.2012 № 309, унеможливлює оплату відповідачем, виконаних позивачем робіт.

Крім того, апелянт зазначає, що нормами чинного законодавства не передбачено право кредитора вимагати сплати 3 % річних та інфляційних витрат, нарахованих на встановлену в судовому рішенні суму боргу, за період примусового виконання відповідного судового рішення.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Представник позивача до судового засідання не з'явився, проте 20.03.2017 року через канцелярію Донецького апеляційного господарського суду надіслав заяву про розгляд справи у відсутності його уповноваженого представника.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився, поважність причин неявки Донецькому апеляційному господарському суду не повідомив.

Відповідно до статей 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась, складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду винесеним законним, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 17.11.2011р. Службою автомобільних доріг у Донецькій області (далі - «Замовник») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Маст - Буд» (далі - «Учасник») був укладений договір про закупівлю робіт за державні кошти № 2-230, згідно з п. 1.1. якого Учасник зобов'язався протягом 2011-2012рр. виконати роботи з реконструкції автомобільної дороги Знамянка - Луганськ - Ізварине, км 459+846 - 460+346, а Замовник прийняти і оплатити такі роботи.

Пунктом 4.1. Договору сторони узгодили, що розрахунки проводяться шляхом оплати Замовником протягом 20 банківських днів, при наявності коштів на бюджетних рахунках, після підписання Сторонами акта прийняття виконаних будівельних робіт (ф. КБ-2в).

У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим Договором.

На виконання умов Договору, у листопаді 2012р. Позивач здійснив обумовлені сторонами роботи, що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт, які підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками підприємств без зауважень на загальну суму 4' 939' 986,32 грн, зокрема:

§ актом приймання виконаних будівельних робіт № 1 від 26.11.2012р. на суму 921' 596,59 грн;

§ актом приймання виконаних будівельних робіт № 11/08 від 26.11.2012р. на суму 3' 633' 612,85 грн;

§ актом приймання виконаних будівельних робіт № 11/21 від 26.11.2012р. на суму 384' 776,88 грн.

В порушення взятого на себе зобов'язання за Договором, відповідач здійснив оплату виконаних Позивачем робіт, лише частково, сплативши суму боргу в розмірі 2' 727' 399,42 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №№ 3946097, 3946108, 3946109, 3946110.

Так, сума заборгованості Відповідача за Договором становить 2' 212' 586,90 грн.

Зазначені обставини також встановлені у рішенні Господарського суду Донецької області від 12.11.2015р. по справі № 905/1762/15, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Маст - Буд» до Служби автомобільних доріг у Донецькій області про стягнення 4' 014' 477,74 грн задоволено частково.

Стягнуто зі Служби автомобільних доріг у Донецькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Маст - Буд» 2' 212' 586,90 грн заборгованості за Договором про закупівлю робіт за державні кошти № 2-230 від 17.11.2011р., суму 3 % річних за у розмірі 177' 310,34 грн, суму інфляційні втрати в розмірі 1' 624' 217,08 грн та суму судового збору в розмірі 73' 073,34 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

На виконання зазначеного рішення Господарським судом Донецької області було видано наказ на примусове виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У справі «Совтрансавто-Холдінг» проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із основних елементів права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (Рішення Європейський суд з прав людини від 25.07.2002р. по справі «Совтрансавто-Холдінг» проти України»).

Під час вирішення спору, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не було надано доказів виконання відповідачем у повному обсязі своїх зобов`язань за договором щодо повного розрахунку за виконані Позивачем роботи.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно із приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи підтверджується наявність у Відповідача непогашеної заборгованості перед Позивачем в сумі 2' 212' 586, 90 грн., а тому судом першої інстанції обґрунтовано задоволено вимогу Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Маст - Буд» про стягнення зі Служби автомобільних доріг у Донецькій області суми 3% річних у розмірі 89' 109,66 грн. та суми інфляційних витрат у розмірі 342'950, 97 грн.

Крім того, судова колегія апеляційного суду вважає за необхідне зазначити, що відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України не виправдовує бездіяльність Відповідача, як боржника, і не є підставою для звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові від 15.05.2012 у справі № 11/446.

Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005р. та у справі «Бакалов проти України» від 30.11.2004р. зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Так, загальні підстави припинення зобов'язань визначено у ст. 598 ЦК України, згідно з якою зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Загальні умови припинення господарських зобов'язань визначено також ст. 202 Господарського кодексу України, за змістом якої господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. (п.7.1. постанови пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Суд апеляційної інстанції, перевіривши розрахунок заявлених до стягнення позивачем показників 3% річних та інфляційних втрат щодо строків, сум, ставок нарахувань, які проведені позивачем з урахуванням заборгованості та з урахуванням часткових оплат, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо присудження до стягнення з Відповідача на користь Позивача суми 3% річних у розмірі 89' 109,66 грн. та суми інфляційних витрат у розмірі 342' 754,49 грн.

Оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи місцевим господарським суд допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст.ст. 103, 104 ГПК України як підстави для скасування рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Донецькій області, м. Краматорськ, Донецька область - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 16.02.2017р. у справі № 905/219/17 - без змін.

Головуючий суддя: В. М. Татенко

Судді: Н. В. Ломовцева

Т. М. Колядко

Надруковано примірників:

1 - позивачу;

1 - відповідачу;

1 - ГСДО;

1 - у справу;

1 - ДАГС.