ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2017 року Справа № 904/11263/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Березкіної О.В. ( доповідач)

Суддів: Антоніка С.Г., Іванова О.Г.

При секретарі Логвіненко І.Г.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 , довіреність №2045 від 25.10.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 , довіреність № 52-16/121 від 27.12.2016 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2017 року у справі 904/11263/16

за позовом публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

до публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 36 973, 92 грн.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2017 року у справі № 904/11263/16 (суддя Ніколенко М.О. ) позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" - задоволено.

Суд стягнув з публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" плату за користування вагонами у сумі 36 973,92 грн.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - публічне акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2017 року скасувати, прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своєї скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вважає, що зі сторони позивача не було належним чином доведено вина відповідача у затримці спірних вагонів на підходах до станції призначення, оскільки причини затримки вагонів, викладені у актах загальної форми ГУ-23 не відповідають дійсності і документально не підтверджені.

Так, з акту про затримку № 21 від 23.06.2016 вбачається, що вагони прибули на станцію Кривий Ріг 23.06.2016 року о 12.50 годині, а наказ № 653 про затримку вагонів було видано 23.06.2016 року о 22.15 год, тобто, через 9 годин 25 хвилин.

З акту про затримку № 62 від 30.05.2016 вбачається, що вагони прибули на станцію Кривий Ріг 30.05.2016 року о 19.05 годині, а наказ № 608 про затримку вагонів було видано 30.05. 2016 року о 20.55 год, тобто, через 1 годину 50 хвилин після прибуття вагонів на станцію.

З акту про затримку № 20 від 22.06.2016 вбачається, що вагони прибули на станцію Кривий Ріг 22.06.2016 року о 01.15 годині, а наказ № 640 про затримку вагонів було видано 22.06.2016 року о 05.15 год, тобто, через 03 години 55 хвилин після прибуття вагонів на станцію, що свідчить про штучне створення позивачем умов для нарахування плати за зберігання вагонів.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції не врахував, що обов'язок щодо доставки вантажу покладено саме на позивача, який і повинен забезпечити належне функціонування під'їзних колій, наявність локомотива та локомотивної бригади.

Крім того, апелянт вважає, що господарським судом невмотивовано залишені без задоволення клопотання відповідача про витребування від залізниці графіків виконаного руху поїздів, положення зайнятості колій.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10 березня 2017 року апеляційна скарга була прийнята до розгляду, розгляд справи було призначено у судовому засіданні на 30 березня 2017 рік.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити без змін рішення суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 21.09.2012р. між Державним підприємством "Придніпровська залізниця", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", та Публічним акціонерним товариством "ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ", укладено договір №ПР/М-13-2/11-131387/ НЮдч про експлуатацію залізничної під"їзної колії Публічного акціонерного товариства "ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ", яка примикає до станції Кривий Ріг ДП "Придніпровська залізниця".

Вказаний договір регулює взаємовідносини залізниці з ПАТ "Південний ГЗК" щодо подачі та забирання вагонів.

Згідно з пунктом 4 договору рух поїздів на під'їзній колії здійснюється з додержанням Правил технічної експлуатації залізниць України, Інструкції по сигналізації на залізницях України та Інструкції про порядок обслуговування і організації руху на під'їзній колії.

Відповідно до п. 15 договору власник колії сплачує залізниці плату, у тому числі:

- за користування вагонами згідно з Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України;

Згідно додатковій угоді №6 цей договір укладається терміном на пять років з 11.12.2013 року до 10.12.18 включно (п. 20 договору).

Звертаючись до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА " ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" із позовом про стягнення 36 973,92 грн., позивач посилався на порушення відповідачем умов договору № ПР/М-13-2/11-131387/НЮдч від 28.11.13 про експлуатацію залізничної підїзної колії Відкритого акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", яка примикає до станції Кривий Ріг Придніпровської залізниці в частині своєчасного забирання вагонів.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок затримки вагонів на станції Кривий Ріг з вини вантажоодержувача, яким несвоєчасно забирались вагони на свою під'їзду колію, що призвело до скупченості вагонів на станції призначення Кривий Ріг, відповідач повинен сплатити плату за користування вагонами та зберігання вантажу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до статті 908 ЦК України та статті 307 ГК України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 46 Статуту залізниць України передбачено, що одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби.

Згідно зі статтею 119 Статуту, за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та увільнення від зазначеної плати у разі затримки вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами користування вагонами і контейнерами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства.

Плата за користування вагонами не є мірою відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини у сторони у зобов'язанні.

Пунктом 6.4 Правил реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів встановлено, що порожні власні вагони перевозяться за перевізними документами, в яких у графі "найменування вантажу" вказується: "Власник вагона (найменування власника). Направляється до пункту навантаження (у ремонт тощо)". Порядок та розмір нарахування плати за перевезення власних приватних порожніх вагонів встановлений у пункті 17 розділу 1 Тарифного керівництва N1. Таким чином, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", які залізниця зобов'язана доставити на станцію призначення у цілості та збереженості, і видати їх одержувачу, зазначеного у накладній, а одержувач має права та обов'язки до залізниці, передбачені Статутом залізниць України, зокрема, обов'язок отримати їх від залізниці, а у разі несвоєчасного приймання вагонів від залізниці - сплатити плату за користування вагонами, які знаходяться на коліях залізниці чи на станціях підходу, та збір за зберігання у розмірах, встановлених Тарифним керівництвом N1, а також інші права та обов'язки, які має одержувач щодо вантажу, що прибув на його адресу.

Відповідно до пункту 12 Правил користування вагонами та контейнерами, загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година. Причини, які є підставою для нарахування плати за користування вагонами в разі затримки їх на підходах до припортових станцій призначення, зазначаються в актах про затримку вагонів.

Відповідно до пункту 8 Правил користування вагонами та контейнерами, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Як вбачається з матеріалів справи, за залізничними накладними (Т.1 а.с.155-250, Т.-2 а.с.1-86) залізницею були прийняті порожні власні вагони для перевезення на адресу Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат".

Відповідно до зазначених накладних станція та залізниця призначення Кривий Ріг Придніпровської залізниці.

На шляху прямування, відповідно до вимог пунктів 9. 10 Правил користування вагонами, затверджених наказом Міністерства транспорту України 25.02.1999 р. № 113 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.03.1999р. за № 165/3458, дані вагони було затримано через зайнятість колій на станції призначення Кривий Ріг, у звязку з несвоєчасним забиранням вантажу одержувачем на свою підїздну колію.

Накази про затримку вагонів на підходах до станції призначення №608 від 30.05.16, №640 від 22.06.16, №652 від 23.06.16, № 653 від 23.06.16, № 651 від 24.06.16 були надані через наявність на коліях станції призначення Кривий Ріг непрйнятих відповідачем вагонів, що надійшли на його адресу та які заважали залізниці виконувати технологічні операції з вантажами.

За цим фактом станцією Кривий Ріг-Головний, Кривий Ріг Західний у порядку, передбаченому пунктами 9,10 Правил користування вагонами та контейнерами, складено акти про затримку вагонів форми ГУ-23а №№ 62 від 30.05.16, №20 від 22.06.16, №67 від 23.06.16, №21 від 23.06.16, №22 від 24.06.16 акти загальної форми ф. ГУ-23 №63 від 30.05.16, №3643 від 22.06.16, №68 від 23.06.16, №3644 від 23.06.16, №3645 від 24.06.16. За весь час затримки вагонів з вини вантажовласника було нараховано плату за користування спірними вагонами за відомостями ф. ГУ-46 №№ 29089457, 20079405, 03069352, 04069356, 5069359, 02069350, 03069353, 27069367, 27069368, 14079389, 27069362, 27069361, 27069363, 27069365,14079388, 27069366, 06079387, 28069373, 27069369, 28069370 та збір за зберігання вантажу по накопичувальним карткам ф. ФДУ -92 №№ 04079052, 04079053, 004079054 в розмірі 36 973,92 грн.

Відомості плати за користування вагонами працівниками ПАТ ПІВДГЗК було підписано із запереченням: З нарахованою сумою не згодні. Колії для прийому були вільні.

З матеріалів справи вбачається, що повідомлення про затримку вагонів станцією призначення Кривий Ріг представникам ПАТ "ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" вручено в порядку і строки, визначені, абзацом 4 пунктом 10 розділу III Правил користування вагонами та контейнерами.

Після отримання відповідачем від станції Кривий Ріг повідомлення про прибуття на його адресу порожніх власних вагонів під навантаження або навантажених вагонів під вивантаження, черговий диспетчер УЖДТ ПАТ "ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" зобов'язаний надати інформацію старшому прийомо - здавальнику або маневровому диспетчеру станції Кривий Ріг про готовність забрати на під'їзду колію конкретні вагони. Після узгодження черговий диспетчер цеху УЖДТ комбінату відкриває "зелений" вхідний сигнал світлофору, який дозволяє залізниці своїм локомотивом доставити запитувані комбінатом вагони на приймально-здавальні колії власника під'їзної колії Допоміжна. Подальший рух вагонів виконується локомотивом власника колії. Залізниця самостійно не приймає рішення про пріоритетність подавання вагонів на під'їзду колію ПАТ "ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ".

Проте, відповідачем порушено положення пункт 8 договору про експлуатацію під'їзної колії ПАТ Південний ГЗК", а також не дотримано вимог Інструкції "Про порядок користування пристроями маршрутно-релейної централізації станції Кривий Ріг Придніпровської залізниці", що унеможливило здійснити подачу вагонів зі станції Кривий Ріг на станцію Допоміжна, та визвало скупчення вагонів на станції призначення Кривий Ріг. Факт скупчення вагонів, що надійшли на адресу ПАТ "Південний ГЗК" підтверджується, зокрема, наданим Положенням про зайнятість колій на станції Кривий Ріг за весь час затримки вагонів.

Відповідно до пунктів 3, 5 Інструкції "Про порядок обслуговування і організації руху на під'їзному шляху ПАТ "Південний ГЗК", узгодженої сторонами у справі, перегін Кривий Ріг - Допоміжна - є одноколійний, обладнаний релейним напівавтомотичним блокуванням. Планування та організація роботи по обміну вагонопотоками між станціями Кривий Ріг та Допоміжна здійснюється маневровими диспетчерами станції Кривий Ріг та диспетчером зовнішнього транспорту УЖДТ "Південного ГЗК" по прямому міжстанційному зв'язку, або телефонному зв'язку.

Основні положення та порядок роботи залізниць України встановлені Правилами технічної експлуатації - нормативним відомчим документом Укрзалізниці, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996 № 411 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25.02.1997 за № 50/1854. У пункті 16.3 Правил технічної експлуатації зазначено, що порядок використання колій для приймання та відправлення поїздів має бути вказаний в технічно-розпорядчому акті станції. Технічно розпорядчий акт - нормативний документ, що регламентує безпечне і безперешкодне приймання, відправлення та проходження поїздів через станцію, безпеку внутрішньостанційної маневрової роботи й дотримання техніки безпеки. Додатком № 3 до технічно-розпорядчого акта є Інструкція про порядок користування пристроями маршрутно-релейної централізації станції Кривий Ріг Придніпровської залізниці.

Інструкцією "Про порядок користування пристроями маршрутно-релейної централізації станції Кривий Ріг" визначено порядок відправлення поїздів на станцію Допоміжна. Згідно з пунктами 1, 4 зазначеної Інструкції, ДСП станції Кривий Ріг запитує сусідню станцію про відправлення поїзда по телефону, ДСП станції Допоміжна натискає кнопку "дача згоди", вмикається зелена лампочка "отримання згоди". Після чого ДСП станції Кривий Ріг натискає поїздну кнопку початку маршруту і здійснюється рух поїзда на станцію Допоміжна. Пунктом 8 договору "Про експлуатацію залізничної під'їзної колії ПАТ Південний ГЗК" передбачено обов'язок диспетчера цеху зовнішнього транспорту УЗТ по прямому телефонному зв'язку повідомити старшого прийомоздавальника або маневрового диспетчера станції Кривий Ріг про готовність вагонів до забирання.

Згідно зі статтею 42 Статуту залізниць України, залізниця зобов'язана повідомити одержувача в день прибуття вантажу або до 12 години наступного дня.

Так, позивачем надано докази повідомлення про прибуття власних вагонів на адресу ПАТ "Південний ГЗК", які зареєстровані у книзі повідомлень форми ГУ-2.

ПАТ "Південний ГЗК" надано суду довідки про наявність вільних колій на станції Допоміжна на підтвердження можливості прийняти вагони зі станції Кривий Ріг, але відповідачем не надано суду доказів на підтвердження факту прийняття ним заходів з реагування на повідомлення позивача про подавання вагонів, у тому числі доказів повідомлення позивача про готовність вагонів до забирання, виконання ним вимог Інструкції "Про порядок користування пристроями маршрутно-релейної централізації станції Кривий Ріг Придніпровської залізниці".

Отже, за відсутністю згоди відповідача на прийняття вагонів на свою під'їзду колію, не включення "зеленого" вхідного сигналу світлофора, який дозволяє залізниці своїм локомотивом доставити запитувані вагони на приймально-здавальні колії станції Допоміжна, залізниця позбавлена можливості виконати покладені на неї зобов'язання за договором.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не затребував та не дослідив наявність вільних колій, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Зайнятість прийомо-відправочних колій по станції Кривий Ріг, згідно з технологічним процесом роботи станції, планує поїзний диспетчер дирекції з урахуванням підводу під навантаження порожніх вагонів парку УЗ і власних, вагонів з вантажами на адресу підприємства, маневрової роботи, необхідності приймання навантажених маршрутів і ПАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", обгону локомотивів, для чого необхідна наявність вільних колій станції.

Згідно з пунктом 13.2.1, пунктом 14.2 Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 31.08.2005 № 5076, приймання поїздів на станцію має проводитись на вільні колії, які призначені для цього технічно - розпорядчим актом станції.

Відповідно до Роз'яснень ВГСУ від 12.06.2014 № 0701-11/96/715/14, визначення можливості або неможливості доставити на станцію призначення затримані вагони у певний інтервал часу відноситься до технологічної роботи залізниці, для чого необхідні спеціальні знання диспетчера з руху поїздів.

Згідно ч.1 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини у порушенні зобов'язання доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до Листа ВГСУ від 12.06.2014 №0701-11/96/715/14 вантажоодержувач повинен надавати суду документально підтверджені відомості про те, з яких причин готові до передавання на під'їзну колію і оброблені порожні власні вагони на його адресу простоювали на станції призначення більше нормативного часу і не забиралися на під'їзну колію.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем не надано належних доказів, які б підтвердили відсутність його вини у затримці вагонів, оскільки встановлено, що затримка вагонів на станції Кривий Ріг мала місце з вини вантажоодержувача, яким несвоєчасно забирались вагони на свою під'їзду колію, що призвело до скупченості вагонів на станції призначення Кривий Ріг.

Доводи апелянта про те, що в актах про затримку вказаний час прибуття вагонів, а накази про затримку вагонів видано через значний проміжок часу, що свідчить про штучне затримання вагонів, є безпідставними, оскільки плата за користування вагонами та зберігання вантажу нарахована за цими наказами виходячи з часу, зазначеного у наказах про затримку, а не з часу прибуття на станцію.

Крім того, відсутній нормативний акт, який визначає протягом якого часу з моменту прибуття вагонів залізниця повинна видати наказ про затримку.

Залізничні станції в своїй роботі керуються Загальним положенням про залізничну станцію, яке затверджено наказом Укрзалізниці від 30.12.2004р. № 1041-ЦЗ, де в п.1.10 зазначено, що основним призначенням вантажних станцій є виконання вантажної і комерційної роботи. На вантажних станціях виконується приймання до перевезення, зважування, зберігання, навантаження, вивантаження, сортування і видача вантажів; переадресування вантажів, оформлення перевізних документів, приймання, розформування, формування, комерційний огляд, технічне обслуговування і відправлення вантажних поїздів; інформування вантажовідправників і вантажоодержувачів про підхід, прибуття вантажів і подавання вагонів; виконання маневрової роботи з подавання (прибирання) вагонів на місця навантаження, вивантаження вагонів; обслуговування підїзних колій підприємств; транспортно-експедиційне обслуговування.

Тобто, саме зазначені роботи потребують певного часу, а тому прибуття на станцію Кривий Ріг вагонів 23.06.2016 року о 12.50 годині, 30.05.2016 року о 19.05, та 22.06.2016 року о 01.15 годині, в той час як накази про затримку вагонів № 653 , 608, 640 видані відповідно через 9 годин 25 хвилин; 1 годину 50 хвилин та через 03 години 55 хвилин після прибуття, не свідчить про штучне створення позивачем умов для нарахування плати за зберігання вагонів, а є доказом виконання позивачем технологічної, вантажної і комерційної діяльності, передбаченої вищезазначеним положенням.

Доводи апелянта про необґрунтованість розрахунку позивача є безпідставними з огляду на наступне.

Згідно п.12 Правил користування вагонами і контейнерами, загальний час, за який вноситься вантажовласником плата за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям та орендовані ними, знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника.

Тобто, вагони, які затримані по наказах на станціях підходу та призначення з вини вантажовласника знаходяться у користуванні вантажовласника. У такому разі плата за користування вагонами обчислюється за загальний час з часу передачі наказу на затримку вагонів до часу закінчення затримки на підході до станції призначення згідно наказу та з часу від початку затримки до часу закінчення затримки на коліях станції призначення.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції правильно визначив суму плати за користування вагонами по відомостях ф. ГУ-46 та збір за зберігання вантажу по накопичувальним карткам на загальну суму 36 973,92 грн.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, розглядаючи справу, господарський суд першої інстанції всебічно, повно і обєктивно зясував всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст.103 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 99-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2017 року у справі 904/11263/16- залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 03 квітня 2017 року.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя О.Г.Іванов

Суддя С.Г.Антонік