ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2017 року Справа № 923/1415/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Гридасова Ю.В. при секретарі Головльовій Є.С., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Південного офісу Держаудитслужби, м. Одеса,

до Комунального підприємства "Комунальне транспортне підприємство", м. Каховка Херсонської області,

за позовом до за участю третьої соби, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління праці та соціального захисту населення Каховської міської ради, м. Каховка Херсонської області,

про стягнення 80 341 грн. 01 коп.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, представник, дов. № 6 від 05.01.17р.;

відповідача - не прибув;

третьої особи - не прибув.

Позивач звернувся до господарського суду Херсонської області з позовною заявою у якій просить стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України грошові кошти в розмірі 26573,80 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення ч. 1 ст. 1, ст. 2, п. 3 ч. 2 ст. 11, ст. ст. 167, 170, главу 82 (відшкодування шкоди) Цивільного кодексу України, ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», п. 4 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016р. № 43.

У судовому засіданні 14.03.17 позивач подав письмове клопотання про зміну підстави позову, у якому посилається на те, що головною підставою для виплати коштів є наявність асигнувань, які повинні бути затверджені ЗУ «Про Державний бюджет» на 2014 рік. Оскільки асигнування на компенсацію не були передбачені Держбюджетом України на 2014 рік, не було підстав для виплати відповідачу зазначеної компенсації за 2014 рік.

Представник позивача в ході судового засідання підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, з урахуванням письмового клопотання про зміну підстави позову.

Відповідач та третя особа на стороні відповідача, належним чином повідомлені про час, дату і місце проведення судового засідання, не скористались своїм правом на участь у вирішенні спору. Третьою особою на стороні відповідача надіслано до суду писмьмове клопотання про розгляд справи без участі її представника.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує проти позовних вимог, посилаючись на відсутність в діях відповідача порушень закону та наявність права на отримання спірної суми компенсації.

Третя особа на стороні відповідача надіслала до суду лист, у якому виклала обставини перерахування відповідачу спірної суми компенсації, відзив на позовну заяву до дня засідання суду не представила.

Відповідно до положень ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Ухвалами по справі 24.02.17 та 14.03.17 продовжено строк вирішення даного спору.

У судовому засіданні 28.03.17 оголошено вступну та резолютивну частини рішення по справі.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, що прибули в судове засідання, дослідивши наявні матеріали справи, господарський суд

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 року № 266 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби» Державна фінансова інспекція в Херсонській області була реорганізована шляхом приєднання до Південного офісу Держаудитслужби таким чином Південний офіс Держаудитслужби стає правонаступником. Управління Південного офісу Держаудитслужби в Херсонській області є структурним підрозділом Південного офісу Держаудитслужби згідно «Положення про управління Південного офісу Держаудитслужби в Херсонській області», затвердженого наказом від 12.10.2016 № 8 Південного офісу Держаудитслужби.

Державною фінансовою інспекцією в Херсонській області проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності в частині законності призначення нарахування та виплати усіх видів соціальної допомоги, пільг, субсидій та інших виплат, що здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів за 2014-2016 роки (за період з 01 січня 2014 року по 01.09.2016 року) в Управлінні праці та соціального захисту населення Каховської міської ради (далі - УПСЗН, Управління, третя особа), за результатами якої складено акт від 10.10.2016 року № 04-17/13.

Зокрема ревізією встановлено факт зарахування УПСЗН на рахунки підприємств, установ та організацій в грудні 2015 року коштів державного бюджету на компенсацію середнього заробітку мобілізованим працівникам за 2014 рік на загальну суму 491210,30 грн., які компенсовано 10-ти підприємствам, установам, організаціям (в тому числі відповідачу) у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу за 2014 рік, при відсутності затверджених та виділених асигнувань на 2014 рік.

Як стверджує позивач у позовній заяві, в порушення вимог ст. ст. 2, 3, 57 БКУ, Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», ст. 58 Конституції України, п. 19, 20, 22 Порядку № 228 (зі змінами та доповненнями), п. 4 Порядку № 105 УПСЗН здійснило виплату компенсації установам, підприємствам, організаціям за 2014 рік за рахунок залишку не використаних коштів виділених на 2015 рік за бюджетною програмою (з них відповідачу перераховано 26573,80 грн.), що на думку позивача, призвело до недоотримання коштів загального фонду державного бюджету, оскільки зазначені кошти на кінець бюджетного періоду (як залишок невикористаних коштів на кінець року) повертаються до відповідного бюджету.

Державною фінансовою інспекцією в Херсонській області 24.10.2016 № 21-04-14-14/4164 виставлено вимогу «Про усунення порушень законодавства» до 24.11.2016 року, яку направлено на виконання на адресу Управління праці та соціального захисту населення Каховської міської ради. Станом на момент звернення до суду не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених в процесі ревізії порушень, не було повернуто до Державного бюджету України, на думку позивача безпідставно отримані відповідачем кошти у вигляді компенсації у розмірі 26573,80 грн.

Судом не приймаються до уваги зазначені вище доводи позивача, з урахуванням зміни підстав позову, викладених у відповідному письмовому клопотанні, за наступних обставин.

Підставою отримання спірної суми коштів стало подання відповідачем у 2015 році звітів про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації.

Відповідно до частини 2 статті 39 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності.

Частиною 3 статті 199 КЗпП України передбачено, що за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, законом передбачено право підприємств, установ, організацій отримати компенсацію витрат на виплату середнього заробітку працівникам, які працювали на таких підприємствах, в установах, організаціях на час призову на військову службу, не більше одного року, починаючи з 18 березня 2014 року.

Вказані обставини свідчать про наявність правової підстави для отримання відповідачем спірної суми компенсації та відсутність у діях відповідача протиправних винних дій.

Відповідно до положень ст. 1212 особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

повернення виконаного за недійсним правочином;

витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Компенсація підприємствам середньої заробітної плати, яка виплачується працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, здійснюється відповідно до Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у звязку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у звязку з прийняттям на військову службу за контрактом, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України від 04 березня 2015 № 105 (зі змінами) (далі - Порядок № 105), який набрав чинності 17 березня 2015 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 2015 року № 911 внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2015 року № 105, зокрема, доповнено постановляючу частину абзацами такого змісту: "Установити, що дія цієї постанови поширюється на громадян України, які починаючи з 18 березня 2014 року були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період".

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України: «цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.»

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Зазначеним вище актом ревізії встановлені порушення порядку виплати компенсації, а не відсутність підстав, та не встановлено винних протиправних дій з боку відповідача.

Крім того, відповідно до статті 1 Цивільного кодексу України: «Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.»

Відповідно до статті 1 Бюджетного кодексу України: «Бюджетним кодексом України регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу.»

Отже посилання позивача, в обґрунтування позовних вимог про стягнення шкоди та повернення безпідставно набутого майна (після зміни підстави позову), на положення бюджетного законодавства, одночасно з посиланням на положення ЦК України, не приймаються судом до уваги.

Відповідно до положень ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню, а доводи відповідача, в обґрунтування заперечень на позовну заяву, приймаються судом до уваги, оскільки позивачем не доведено, що дії відповідача були неправомірними, між ними і шкодою (збитками) є безпосередній причинний зв'язок та вина відповідача у заподіянні збитків, а встановлене у акті ревізії порушення порядку виплати компенсації відповідачу не свідчить про відсутність підстав для отримання зазначеної компенсації відповідачем.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі зазначених вище норм матеріального права, керуючись ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

в и р і ш и в :

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

(Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом).

Повне рішення складено 03 квітня 2017 р.

Суддя Ю.В. Гридасов