ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року Справа № 920/1017/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіГольцової Л.А.(доповідач),
суддів:Барицької Т.Л., Іванової Л.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення Господарського суду Сумської області від 15.11.2016
та на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 10.01.2017
у справі№ 920/1017/16
Господарського судуСумської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доКазенного підприємства "Шосткинський казенний завод "Імпульс"
простягнення 386 017,92 грн.
за участю представників:

позивача - Вознюк Є.В., довір. від 11.06.2014

відповідача - не з'явились

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Сумської області від 15.11.2016 у справі № 920/1017/16 (суддя Джепа Ю.А.) частково задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач). Присуджено до стягнення з Комунального підприємства "Шосткинський казенний завод "Імпульс" (відповідач) на користь Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 103 803,75 грн пені, 20 604,94 грн - 3% річних, 157 806,83 грн - інфляційних збитків, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 790,40 грн. В іншій частині позову - відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 10.01.2017 у даній справі (головуючий суддя Пуль О.А., судді: Білоусова Я.О., Крест"янінов О.О.) залишено без змін рішення Господарського суду Сумської області від 15.11.2016 у справі № 920/1017/16.

Не погоджуючись із вказаними судовими актами, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось з касаційною скаргою, в якій просить Вищий господарський суд України скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 15.11.2016, постанову Харківського апеляційного господарського суду від 10.01.2017 у справі № 920/1017/16 в частині відмови у стягненні 103 803,07 грн пені.

В касаційній скарзі заявник вказує на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема статті 233 Господарського кодексу України, статті 551 Цивільного кодексу України та статті 83 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни колегії суддів від 27.03.2017, у зв'язку з відпусткою судді Козир Т.П., змінено склад колегії суддів.

28.03.2017 від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому останній просить залишити без задоволення касаційну скаргу позивача, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 111-4 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм судами попередніх інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Місцевим та апеляційним господарськими судами під час розгляду справи встановлено, що 26.11.2014 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Казенним підприємством "Шосткинський казенний завод "Імпульс" (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 3031/15-КП-29, відповідно до якого продавець зобов'язався передати у власність покупця протягом 2015 року природний газ, ввезений на митну територію України НАК "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Згідно з пунктом 1.2 розділу 1 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб'єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

Пунктом 2.1 договору встановлено, що продавець передає покупцеві з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ обсягом до 245,0 тис.куб.м, у тому числі, по місяцях кварталів за графіком, наведеним у цьому пункті.

Відповідно до пункту 3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Згідно з пунктом 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором (пункт 7.1 договору).

За змістом пункту 7.2 договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до пункту 9.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Строк дії договору відповідно до пункту 11.1 визначається з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін; і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а у частині розрахунків - до їх повного здійснення.

Сторонами укладено ряд додаткових угод до договору купівлі-продажу природного газу № 3031/15-КП-29, в яких сторони змінили ціну газу, порядок та умови проведення розрахунків.

Як встановлено судами попередніх інстанцій продавець свої зобов'язання виконав у повному обсязі, протягом січня-грудня 2015 року поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 810 062,57 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за зазначений період.

Однак покупець свої зобов'язання щодо оплати поставленого природного газу виконав несвоєчасно.

Позивач звернувся до Господарського суду Сумської області з позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 386 017,92 грн, з яких: 207 606,15 грн - пеня за несвоєчасні розрахунки за отриманий природний газ; 157 806,83 грн - інфляційні збитки; 3% річних - 20 604,94 грн.

Судами попередніх інстанцій, з позицією яких погоджується колегія суддів Вищого господарського суду України, частково задоволено позовні вимоги позивача з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 статті 692 вказаного Кодексу передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару та зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За приписами частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановивши факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань по оплаті поставленого природного газу, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача 20 604,94 грн суми 3% річних, інфляційних втрат у розмірі 157 806,83 грн.

Судові акти в цій частині сторонами не оскаржуються.

Вирішуючи спір у частині стягнення пені, місцевий господарський суд з урахуванням поданого відповідачем клопотання про зменшення розміру заявленої до стягнення пені, частково задовольнив позовні вимоги про стягнення пені, зменшивши заявлений позивачем розмір на 50 %.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно з частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Беручи до уваги обставини справи, Вищий господарський суд України вважає, що ухвалюючи рішення у справі про зменшення розміру належної до сплати пені, використовуючи надане суду право пунктом 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, суд обґрунтовано визнав даний випадок винятковим та правильно застосував до спірних правовідносин норми частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 233 Господарського кодексу України. Суд касаційної інстанції вважає, що таке зменшення, з огляду на нарахування, крім пені, також й інфляційних втрат та 3% річних, та зважаючи на майновий стан сторін спору та необхідність дотримання балансу їх інтересів, відповідає вимогам співрозмірності та справедливості.

Матеріали справи свідчать про те, що господарськими судами першої та апеляційної інстанції в порядку статті 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об'єктивно досліджено матеріали справи в їх сукупності і вірно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків місцевого та апеляційного господарських судів, зводяться до необхідності переоцінки встановлених судами обставин та підстав для зменшення пені, що не відноситься до компетенції суду касаційної інстанції відповідно до статті 1117 ГПК України.

Таким чином, рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного господарського суду у справі відповідають встановленим ними фактичним обставинам, прийняті з дотриманням норм матеріального і процесуального права та передбачені законом підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Сумської області від 15.11.2016 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 10.01.2017 у справі № 920/1017/16 залишити без змін.

Головуючий суддя Л.А. ГОЛЬЦОВА

Судді Т.Л. БАРИЦЬКА

Л.Б. ІВАНОВА