ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2017 р. Справа №920/29/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Ільїн О.В.,

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників:

позивача - Найдена І.О., за довіреністю №108/10 від 17.07.2015 року;

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне-виробниче об'єднання», м.Суми, (вх.№643С/1-40) на рішення господарського суду Сумської області від 08.02.2017 року по справі №920/29/17,

за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атомкомплект» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», м.Київ,

до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне-виробниче об'єднання», м.Суми,

про стягнення 98428,42 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атомкомплект» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (позивач у справі) звернулося до господарського суду Сумської області з позовною заявою, в якій просило стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне-виробниче об'єднання» (відповідач у справі) на свою користь 98428,42 грн., з яких: 47650,42 грн. пені, 50778,00 грн. штрафу, нарахованих у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки №53-129-04-15-00582 від 02.10.2015, а також судовий збір.

Рішенням господарського суду Сумської області від 08.02.2017 року по справі №920/29/17 (суддя Коваленко О.В.) у задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» про зменшення розміру пені відмовлено.

Позов задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атомкомплект» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» 47650,42 грн. пені та 50778,00 грн. штрафу та 1476,43 грн. судового збору.

Відповідач з вказаним рішенням господарського суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті рішення норм права, а також на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить змінити рішення господарського суду Сумської області від 08.02.2017 року та відмовити позивачу у стягненні неустойки на суму 22971,30 грн., з яких - 7477,33 грн. - пеня, 15493,97 грн. - штраф за прострочення зобов'язання понад 30 календарних днів.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивачем невірно визначено період прострочення, а саме всупереч умов п. 5.2 договору поставки.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 27.02.2017 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне-виробниче об'єднання» прийнято до провадження та призначено до розгляду.

До початку судового засідання 23.03.2017 року представник позивача надав до суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№3192), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала суду про прийняття апеляційної скарги до провадження та призначення її до розгляду на 23.03.2017 року була направлена відповідачу рекомендованим листом 27.02.2017 року за адресою, зазначеною в апеляційній скарзі і отримана ним 06.03.2017 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке долучено до матеріалів справи. Однак, відповідач у судове засідання не з'явився, про причини не з'явлення суд не повідомив.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, зважаючи на те, що ухвала про прийняття апеляційної скарги до провадження направлялась рекомендованою кореспонденцією, а також на те, що явка представника відповідача у судове засідання не була визнана обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності його представника.

У судовому засіданні 23.03.2017 року представник позивача пояснив, що проти позиції апелянта заперечує з підстав викладених у його відзиві та вказує, що ним було проведено належним чином розрахунки у відповідності до норм чинного законодавства та умов договору.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представника позивача, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

02.10.2015 року між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атомкомплект» і Публічним акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» (в подальшому Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання») було укладено договір поставки №53-129-04-15-00582, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався в порядку і на умовах, визначених у договорі, виготовити та поставити запасні частини до насосів ГЦН-195 М для ВП «Рівненська АЕС», ВП «Хмельницька АЕС», ВП «Южно-Українська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом», а позивач взяв на себе зобов'язання в порядку і на умовах, визначених у договорі, прийняти і оплатити продукцію.

Пунктом 1.2. договору встановлено, що найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура і ціни зазначені в специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору.

Зі змісту п. 3.1. договору вбачається, що загальна вартість договору становить 6969518,40 грн. у т.ч. ПДВ - 20% - 1156585,40 грн. Ціна на кожну одиницю продукції встановлена в національній валюті України і зазначена в специфікаціях (п. 3.2. договору).

Відповідно до п. 4.2. договору оплата поставленої партії продукції по специфікаціям здійснюється позивачем протягом 10 календарних днів з дати підписання сторонами акту приймання-передачі на поставлену партію продукції.

Згідно п. 5.1. договору строк поставки продукції, зазначений в специфікаціях, починає свій перебіг з дати укладання договору.

Пунктом 5.2. договору встановлено, що поставка продукції згідно специфікацій здійснюється автотранспортом позивача згідно Інкотермс 2000 на умовах EXW - склад готової продукції відповідача, розташованого за адресою: м.Суми, вул. Курська, 48. Вантажоодержувачами є: Хмельницьке відділення ВП «Складське господарство» ДП НАЕК «Енергоатом», м.Нетішин, Хмельницька область, - запасні частини до насосів для ВП «Хмельницька АЕС» (специфікація №1); Рівненське відділення ВП «Складське господарство» ДП НАЕК «Енергоатом», м. Кузнецовськ, Рівненська область, - запасні частини до насосів для ВП «Рівненська АЕС» (специфікація №2); Южноукраїнське відділення ВП «Складське господарство» ДП НАЕК «Енергоатом», м.Южноукраїнськ, Миколаївська область, - запасні частини до насосів для ВП «Южно-Українська АЕС» (специфікація №3). Відповідач не пізніше, ніж за три дні до відвантаження продукції, письмово повідомляє позивача про заплановану дату відвантаження продукції із зазначенням номенклатури та вартості продукції, що поставляється.

Відповідно до п. 5.4. договору поставки в редакції додаткової угоди №2 від 05.02.2016 року до договору датою поставки вважається дата виписки товарно-транспортної накладної, що підтверджує факт відвантаження продукції на умовах EXW Інктотермс 2000, відповідно до п. 5.2. договору.

У п. 10.1. договору поставки в редакції додаткової угоди №2 від 05.02.2016 року сторони передбачили, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2016 року; стосовно виконання гарантійних зобов'язань постачальника, передбачених договором, договір діє до закінчення терміну дії гарантії.

Вказаний договір складено в письмовій формі, підписано представниками сторін а також скріплено печатками підприємств.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язок.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж; якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності зі ст. 265 Господарського кодексу України, до відносин поставки, не врегульованим цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вказує позивач, він належним чином виконував умови договору поставки та здійснював оплату партій продукції, яка була виготовлена відповідачем. Проте, останній здійснив поставку по специфікаціях №2, №3 з порушенням договірного строку, у зв'язку з чим нарахував та просить стягнути з відповідача на свою користь 47650,42 грн. пені та 50778,00 грн. штрафу.

Так, згідно п. 7.2. договору за порушення строку поставки продукції за договором відповідач зобов'язаний сплатити позивачу пеню в розмірі 0,1% вартості не поставленої в строк продукції за кожний день прострочення (включно з днем фактичної поставки, відповідно до видаткової накладної), але не більше 30% вартості несвоєчасно поставленої продукції. За прострочення поставки продукції понад 30 днів відповідач додатково сплачує штраф у розмірі 7% вартості несвоєчасно поставленої продукції.

Зі специфікації №2 до договору поставки вбачається, що загальна вартість продукції по позиціях №3, 6-8, 25, 36-38, 42, 44 становить 897940,80 грн. з ПДВ зі строком поставки 120 календарних днів.

На виконання п. 5.2. договору відповідач листом від 01.03.2016 року №82-11/216 повідомив позивача про готовність продукції до відвантаження з 01.03.2016 року. Даний лист отримано позивачем 02.03.2016, про що свідчить відмітка на штампі вхідної кореспонденції - «вх.№1429 від 02.03.2016».

Враховуючи умови укладеного між сторонами договору, кінцевим строком поставки продукції по позиціях №3, 6-8, 25, 36-38, 42, 44 специфікації №2 є 01.02.2016 року, однак згідно товарно-транспортної накладної №80000967 продукція була поставлена позивачу 16.03.2016, тобто з простроченням в 33 дні (з 02.02.2016 по 05.03.2016).

Зі специфікації №2 до договору вбачається, що загальна вартість продукції по позиціях №1, 4, 5, 11-21, 27-35, 45 становить 221342,40 грн. з ПДВ зі строком поставки 90 календарних днів.

На виконання п. 5.2. договору відповідач листом від 05.02.2016 року №82-11/99 повідомив позивача про готовність продукції до відвантаження з 09.02.2016 року. Даний лист отримано позивачем 02.03.2016 року, про що свідчить відмітка на штампі вхідної кореспонденції - «вх.№1066 від 18.02.2016».

Враховуючи умови укладеного між сторонами договору, кінцевим строком поставки продукції по позиціях №1, 4, 5, 11-21, 27-35, 45 специфікації №2 є 31.12.2015 року, однак згідно товарно-транспортної накладної №80000512 продукція була поставлена позивачу 25.02.2016 року, тобто з простроченням в 52 дні (з 01.01.2016 по 21.02.2016).

Зі специфікації №3 до договору вбачається, що загальна вартість продукції по позиціях №8, 9 становить 504057,60 грн. з ПДВ зі строком поставки 180 календарних днів.

На виконання п. 5.2. договору відповідач листом від 10.05.2016 року №82-11/573 повідомив позивача про готовність продукції до відвантаження з 12.05.2016 року. Даний лист отримано позивачем 11.05.2016 року, про що свідчить відмітка на штампі вхідної кореспонденції - «вх.№3009 від 11.05.2016».

Враховуючи умови укладеного між сторонами договору, кінцевим строком поставки продукції по позиціях №8, 9 специфікації №3 є 30.03.2016 року, однак згідно товарно-транспортної накладної №80001985 продукція була поставлена позивачу 13.05.2016 року, тобто з простроченням в 44 дні (з 31.03.2016 по 13.05.2016).

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів, а відповідачем не доведено того, що він виконав своє зобов'язання за договором поставки та додаткових угод (специфікацій) до нього належним чином, а саме у відповідні строки. Натомість, відповідач у відзиві на позов та в апеляційній скарзі визнає факт прострочення з його сторони поставки.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Положення статті 525 Цивільного кодексу України визначають, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.ст. 611, 612 Цивільного кодексу України).

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Крім того, частина 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлює, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції у разі неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У свою чергу, позивач надіслав на адресу відповідача претензію №7042/51 від 12.10.2016 року з вимогою про сплату штрафних санкцій, що підтверджується копією опису вкладення у лист на ім'я відповідача, проте сума боргу відповідачем не сплачена.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи підтверджено факт неналежного виконання відповідачем прийнятого на себе зобов'язання за договором поставки №53-129-04-15-00582 від 02.10.2015 року, з урахуванням додаткових угод до нього (специфікацій) по поставці у відповідні строки продукції. Таким чином, місцевий господарський суд, перевіривши розрахунок позивача, дійшов правомірного висновку, з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, що позовні вимоги про стягнення 47650,42 грн. пені та 20778,00 грн. штрафу, враховуючи відсутність доказів їх оплати, є обґрунтованими, документально підтвердженими і підлягають задоволенню, а вказані суми стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо доводів апелянта викладених у апеляційній скарзі про невірність визначення періодів прострочення поставки, то колегія суддів їх відхиляє, оскільки такі доводи здійснені на довільному тлумаченні норм права та умов договору поставки.

Так, відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Керуючись вищевказаною нормою Закону, сторонами було у договорі прямо передбачено, що датою поставки є дата виписки товарно-транспортної накладної, що підтверджує факт відвантаження продукції на умовах EXW Інкотермс 2000 (п. 5.4. договору). Тобто, сторони узгодили, який момент слід вважати поставкою. Вказане положення є правомірним, його недійсність прямо не встановлена законом та відповідний пункт недійсним судом не визнавався.

Позивач, звертаючись до суду з позовом надав розрахунок розміру позовних вимог, який відповідає вказаним положенням. Натомість відповідач, у апеляційній скарзі наводить розрахунок без урахування приписів пункту 5.4. договору поставки, що є необґрунтованим.

Відповідно до статей 32, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем по даній справі всупереч приписів ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не доведено факту, а також не надано належних та допустимих доказів у підтвердження належного виконання ним умов договору поставки №53-129-04-15-00582 від 02.10.2015 року, з урахуванням додаткових угод до нього (специфікацій) щодо своєчасної - у належні узгоджені строки, поставки та доказів у зв'язку із порушення сплати заборгованості.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне-виробниче об'єднання» не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Сумської області від 08.02.2017 року по справі №920/29/17 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Однак, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат.

Судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду апеляційної скарги на судове рішення (ст. 3 Закону України «Про судовий збір»).

Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частина 2 вказаної статті визначає ставки судового збору, які підлягають сплаті за подання апеляційних скарг. Так, в редакції ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на рішення суду сплаті підлягає 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Враховуючи вищенаведені норми права, апелянт - ПАТ «Сумське машинобудівне-виробниче об'єднання» мало сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги у даній справі в розмірі 1624,07 грн.

Так, в ухвалі Харківського апеляційного господарського суду від 27.02.2017 року апелянту було роз'яснено щодо порядку та розміру судового збору, що підлягає сплаті по даній справі, а також зобов'язано надати до суду належні та допустимі докази в підтвердження сплати судового збору по справі у встановленому порядку і розмірі відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Проте, ПАТ «Сумське машинобудівне-виробниче об'єднання» звертаючись до суду з апеляційною скаргою не надано доказів сплати судового збору у відповідному розмірі та порядку, а також не надано таких доказів станом на момент призначення та проведення 23.03.2017 року судового засідання.

Відповідно до п. 7 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» №7 від 17.05.2011 року, у випадку несплати судового збору у встановленому законом розмірі суд стягує недоплачену суму збору за результатами апеляційного провадження.

Отже, оскільки, станом на момент вирішення по суті апеляційної скарги, апелянтом судовий збір не сплачено, то у зв'язку із закінченням апеляційного провадження, враховуючи надані суду апеляційної інстанції повноваження, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне-виробниче об'єднання» на користь державного бюджету України судового збору за подання апеляційної скарги, у відповідності до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 43, 49, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне-виробниче об'єднання» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 08.02.2017 року по справі №920/29/17 залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне-виробниче об'єднання» (40004, м. Суми, вул. Горького, 58, код 05747991) на користь державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Шевченківському районі м.Харкова, код 37999654, банк отримувача - ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011, рахунок отримувача - 2003, код класифікації доходів бюджету - 22030101 «Судовий збір») 1624,07 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Сумської області видати відповідний наказ.

Повний текст постанови складено 24 березня 2017 року.

Головуючий суддя Хачатрян В.С.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Ільїн О.В.