ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2017 р. Справа № 920/725/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О. , суддя Тарасова І. В.;

при секретарі судового засідання Курченко В.А.,

за участю представників:

апелянт (кредитор) - не з'явився,

ліквідатор - не з'явився,

кредитор - АТ «Брокбізнесбанк» - Савченко В.В. (дов.№820/03 від 24.02.2017),

інші кредитори - не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 (вх.№731 С/2) на ухвалу господарського суду Сумської області від 30.11.2016 у справі № 920/725/13

за заявою ПАТ "Сумиоблагротехсервіс",

про банкрутство, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Сумської області від 30.11.2016 у справі №920/725/13 (суддя Соп'яненко О.Ю.) у задоволенні заяви кредитора ОСОБА_2 про визнання кредиторських вимог у сумі 115093,80 грн відмовлено.

Кредитор не погодився з прийнятою господарським судом Сумської області 30.11.2016 року ухвалою та звернувся з апеляційною скаргою, в якій з посиланням на порушення місцевим господарським судом норм закону при винесенні оскаржуваної ували просить її скасувати та направити справу на новий розгляд до господарського суду Сумської області.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції неправомірно виніс оскаржувану ухвалу, оскільки у відповідності до ст.35 Господарського процесуального кодексу України рішення суду з цивільної справи, а саме: рішення Ковпаківського суду від 27.12.2012, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, встановлених даним рішенням, та мають значення для вирішення спору. Крім того, апелянт вважає, що господарський суд не застосував ст.116, ст.117 КЗпП, які встановлюють, що боржник повинен виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку. Натомість, суд першої інстанції керувався лише ст.38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 09.03.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 23.03.2017.

20.03.2017 від апелянта до суду надійшло клопотання (вх.№29991) про розгляд справи без його участі, в якому також надає письмові пояснення щодо вимог апеляційної скарги.

22.03.2017 від ліквідатора боржника надійшов відзив (вх.№93112) на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що з дня прийняття постанови господарським судом Сумської області про визнання ПАТ «Сумиоблагротехсервіс» банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, а саме: з 27.05.2013 року у боржника не може виникнути нових зобов'язань, на які посилається кредитор, окрім витрат безпосередньо пов'язаних зі здійсненням ліквідаційної процедури. Також, зазначає, що ОСОБА_2 неодноразово звертався до суду зі скаргами аналогічного змісту щодо нарахування та виплати йому середнього заробітку після відкриття процедури банкрутства та вважає, що повторне заявлення одних і тих же кредиторських вимог ОСОБА_2 є зловживанням його суб'єктивним правом.

Апелянт у судове засідання 23.03.2017 не з'явився, заявивши клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі.

У судовому засіданні 23.03.2017 представник ПАТ "Брокбізнесбанк" свою думку щодо апеляційної скарги не висловив, залишивши розгляд апеляційної скарги на розсуд суду.

Ліквідатор, кредитори у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 09.03.2017 про прийняття апеляційної скарги до провадження, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, які містяться у матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутнього представника кредитора, дослідивши доводи апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 13.05.2013 порушено провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Сумиоблагротехсервіс" у порядку статті 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у редакції закону від 22.12.2011 №4212.

Заборгованість боржника перед кредиторами складає 1111459,43 грн, серед яких 3595,58 грн - заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_2

Вказана сума визнана ліквідатором у реєстрі вимог кредиторів, складеному в порядку досудової ліквідації, у відповідності до статті 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (а.с.145, том 4).

Також, ця заборгованість підтверджена, зокрема, рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 27.11.2012 у справі №1806/9919/12, яким на користь ОСОБА_2 з ПАТ "Сумиоблагротехсервіс" стягнуто 3595,58 грн заборгованості по заробітній платі, 10109,98 грн середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, 1207,89 грн вихідної допомоги, та моральну шкоду у розмірі 500 грн. (а.с.88, том 7).

Вказане рішення набрало законної сили 26.02.2013.

Як свідчать матеріали справи, 22.05.2013 ОСОБА_2 частково погашено 1555,00 грн заборгованості по заробітній платі (відомості на виплату грошей №МТ-0000013 червень 2012 та №МТ-0000014 за липень 20112) (а.с.91, а.с.92, том 7).

Постановою господарського суду Сумської області від 27.05.2013 ПАТ "Сумиоблавтотехсервіс" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено Іваненко Н.О.

13.08.2013 у письмовому повідомленні ліквідатором частково визнано вимоги ОСОБА_2 - у сумі 14588, 27 грн, а саме: 3248,47 грн (2040,58 грн заробітної плати та 1207,89 грн вихідної допомоги) - вимоги першої черги; 10609,98 грн (10109,98 - середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку та 500 грн моральної шкоди) - вимог шостої черги (а.с.85, том 7).

Ухвалою господарського суду Сумської області від 09.09.2013 кредиторські вимоги ОСОБА_2 визнано на суму 13858,45 грн, з яких: 13358,45 грн (2040,58 грн заробітної плати, 1207,89 грн вихідної допомоги, 10109,98 - середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку) та включено до реєстру вимог кредиторів до першої черги, 500 грн моральної шкоди та включено до реєстру вимог кредиторів до шостої черги (а.с.145-а.с.146, том 7).

17.02.2014 видатковими касовими ордерами від 17.02.2014 ОСОБА_2 сплачено 2040,58 грн заборгованості по заробітній платі (а.с.140 -141, том 11).

28.03.2014 ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Сумської області з заявою про збільшення розміру кредиторських вимог та з урахуванням заяви про уточнення від 24.11.2014 (а.с.195, том 9) та розрахунку розміру кредиторських вимог від 27.11.2014 (а.с.211, том 9), просив визнати його вимоги у сумі 70351,58 грн, з яких: 60241,60 грн заборгованості по середньому заробітку з 27.12.2012 по 28.11.2014 та 10109,98 грн та включити вимоги до реєстру вимог кредиторів у першу чергу.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 20.01.2015, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного від 18.02.2015, заяву ОСОБА_2 про визнання кредиторських вимог задоволено частково, кредиторські вимоги ОСОБА_2 задоволені у розмірі 8029,88 грн середньомісячного заробітку за період з 26.02.2013 по 27.05.2013 та включено їх до першої черги вимог кредиторів.

Відповідно до видаткового касового ордеру від 15.06.2015 (а.с.21, том 13) ОСОБА_2 виплачено 3578,77 грн середнього заробітку "згідно з рішенням від 27.12.2012 (з 05.11.2012 по 26.12.2012)".

06.10.2015 ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Сумської області з заявою про визнання кредиторських вимог до боржника щодо стягнення середнього заробітку за період з 27.05.2013 по 06.10.2015 у розмірі 80298,80 грн.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 01.12.2015, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.01.2016, у задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання кредиторських вимог до боржника щодо стягнення середнього заробітку за період з 27.05.2013 по 06.10.2015 у розмірі 80298,80 грн відмовлено, з посиланням на відсутність правових підстав для визнання кредиторських вимог по заробітній платі, які виникли під час ліквідаційної процедури боржника.

17.11.2016 від кредитора ОСОБА_2 до господарського суду Сумської області надійшла заява про визнання кредиторських вимог у сумі 115093,80 грн.

Оскаржуваною ухвалою відмовлено у задоволенні заяви кредитора ОСОБА_2 про визнання кредиторських вимог у сумі 115093,80 грн.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, заявник посилається на порушення судом першої інстанцій при винесенні оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права, зокрема: ч.5 ст.19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 116, 117 КЗпП України.

Колегія суддів вважає такі доводи апелянта безпідставними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст.116 Кодексу Законів про Працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі ст. 117 Кодексу Законів про Працю України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як убачається з матеріалів спарви, рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 27.11.2012, яке набрало чинності 26.02.2013, у справі №1806/9919/12 на користь ОСОБА_2 з ПАТ "Сумиоблагротехсервіс" стягнуто 3595,58 грн заборгованості по заробітній платі, 10109,98 грн середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, 1207,89 грн вихідної допомоги та моральну шкоду у розмірі 500 грн.

Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (у редакції Закону №4212-VI від 22.12.2011) встановлено, що з винесенням ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів; дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати (частина 9 ст.16, частина 5 ст.19 Закону).

Ухвалами господарського суду Сумської області від 09.09.2013 та від 20.01.2015 вимоги ОСОБА_2 по заробітній платі, які виникли за період з 02.08.2012 (день звільнення) по 27.05.2013 (день відкриття ліквідаційної процедури), задоволено на загальну суму 21888,33 грн.

Статтею 28 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що у разі банкрутства підприємства чи ліквідації його у судовому порядку зобов'язання перед працівниками такого підприємства щодо заробітної плати, яку вони повинні одержати за працю (роботу, послуги), виконану у період, що передував банкрутству чи ліквідації підприємства, виконуються відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Статтею 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено поняття кредитора - це юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника, щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів). Конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство. До конкурсних кредиторів відносяться також кредитори, вимоги яких до боржника виникли внаслідок правонаступництва за умови виникнення таких вимог до порушення провадження у справі про банкрутство. Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, у процедурах банкрутства боржника.

Відповідно до частини 1 ст.38 Закону про банкрутство з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо; строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Пунктом 29 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.13 №01-06/606/2013 "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 №4212-VI)" роз'яснено, що статтею 38 Закону передбачено наслідки визнання боржника банкрутом. Зокрема, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом у останнього не може виникати додаткових зобов'язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, які безпосередньо пов'язані із здійсненням ліквідаційної процедури; строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав.

Отже, враховуючи, що постанова господарського суду Сумської області про визнання ПАТ "Сумиоблагротехсервіс" банкрутом прийнята 27.05.2013, а кредитор просить визнати заборгованість боржника по заробітній платі за період з 27.05.2013 по 27.10.2016 у сумі 115093,8 грн, тобто за період після визнання боржника банкрутом та на день подання заяви, вимоги ОСОБА_2 не мають характеру поточних у розумінні ст.1 Закону про банкрутство, оскільки виникли після відкриття ліквідаційної процедури, під час якої не виникає будь-яких нових зобов'язань.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом стосовно відсутності законних підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 від 17.11.2016.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №5021/321/12 від 13.05.2014.

Рішення Конституційного Суду України №4рп/2012 від 22.02.2012, на яке посилається кредитор, стосується строків звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору в порядку, передбаченому частиною 1 ст.233 КЗпП України, тому не стосується даної справи, оскільки спір щодо дотримання чи порушення строків звернення до суду відсутній.

Щодо посилання апелянта на постанову Верховного Суду України від 02.07.2014 у справі №6-76цс14 колегія суддів зазначає, що дана постанова стосується вирішення питання невиплати роботодавцем коштів, належних звільненому працівнику в порядку, передбаченому ст.116, ст.117 КЗпП України, на стадії порушення провадження справи про банкрутство роботодавця (частина 5 ст.19 Закону про банкрутство у редакції від 19.01.2013), коли дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати, тому така правова позиція не відноситься до даної справи, оскільки у даному випадку ПАТ "Сумиоблагротехсервіс" визнано банкрутом, отже, у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Таким чином, доводи, наведені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи та спростовуються вищенаведеним, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведені обставини справи та норми права, колегія суддів дійшла висновку про відповідність оскаржуваної ухвали нормам чинного законодавства та матеріалам справи, у зв'язку з чим ухвалу господарського суду Сумської області від 30.11.2016 у справі №920/725/13 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, пунктом 1 ст.103, ст.105, ст.106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Сумської області від 30.11.2016 у справі №920/725/13 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 27.03.2017 року.

Головуючий суддя О.А.Пуль

Суддя Я.О.Білоусова

Суддя І.В.Тарасова