КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2017 р. Справа№ 910/14617/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Кропивної Л.В.

Руденко М.А.

при секретарі Петрик М.О.

за участю представників:

від позивача: Мостепанюк В.І. - представник за довіреністю від 08.02.2017 року;

від відповідача: Карпінський С.В. - посв. № 1320;

від третьої особи: Башаров В.Є. - представник за довіреністю від 28.12.2016 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 року

у справі № 910/14617/16 (суддя Комарова О.С.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В.

до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

Третя особа Фонд гарантування фізичних осіб

про визнання недійсним договору застави цінних паперів від 26.02.2015 року № 1/ЦП

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним договору застави цінних паперів від 26.02.2015 року № 1/ЦП.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір застави цінних паперів від 26.02.2015 року № 1/ЦП суперечить положенням ст.ст. 203, 215, 216 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 47, 49, 66 Закону України "Про банки і банківську діяльність", що є підставою для визнання його недійсним.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 року у справі № 910/14617/16 позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що недодержання позивачем вимог постанови НБУ від 30.10.2014 року № 692/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії проблемних» не має наслідком встановлену законом нікчемність договору застави цінних паперів № 1/ЦП.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» по справі № 910/14617/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2016 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А. та призначено до розгляду на 17.01.2017 року.

У судовому засіданні 17.01.2017 року оголошено перерву до 07.02.2017 року.

У судовому засіданні 07.02.2017 року представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивача у судовому засіданні 07.02.2017 року заперечував проти апеляційної скарги.

Представник третьої особи у судовому засіданні 07.02.2017 року надав пояснення по суті спору.

Крім того, представники сторін подали клопотання про продовження строку розгляду спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2017 року продовжено строк розгляду спору та відкладено розгляд справи до 23.02.2017 року.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2017 року враховуючи перебування у відпустці суддів Руденко М. А. та Пономаренка Є. Ю., які не є головуючими суддями, справу № 910/14617/16 передано на повторний атоматизований розподіл.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справ від 23.02.2017 року, справу № 910/14617/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Смірнова Л. Г., Кропивна Л. В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2017 року справу № 910/14617/16 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Смірнова Л. Г., Кропивна Л. В.

У судовому засіданні 23.02.2017 року оголошена перерва до 28.03.2017 року.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2017 року враховуючи перебування на лікарняному судді Смірнової Л.Г., яка не є головуючою суддею, справу № 910/14617/16 передано на повторний автоматизований розподіл.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справ від 27.03.2017 року, справу № 910/14617/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Руденко М.А., Кропивна Л. В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.03.2017 року справу № 910/14617/16 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Руденко М.А., Кропивна Л. В.

Представники сторін у судовому засіданні 28.03.2017 року підтримали свої правові позиції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 15.12.2010 року між Публічним акціонерним товариством "Дельта банк" (надалі - банк, позивач) та Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України", правонаступником якого є відповідач (надалі - корреспондент, відповідач) було укладено договір про відкриття та ведення кореспондентського рахунку № 151210-Л1, відповідно до п. 1.1. якого, з метою здійснення розрахунків відповідно до чинного законодавства України, сторони встановлюють кореспондентські відносини. Для проведення розрахунків банк відкриває кореспонденту мультивалютний кореспондентський рахунок типу "Лоро", далі за текстом іменований "Кореспондентський рахунок" №3 у валютах згідно заяви кореспондента та виконує за дорученням і за кошти кореспондента розрахунки на підставі цього договору, і здійснює його обслуговування.

Також, 15.12.2010 року між Публічним акціонерним товариством "Дельта банк" та Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України", правонаступником якого є відповідач було укладено договір про відкриття та ведення кореспондентського рахунку № 151210-Л2, відповідно до п. 1.1. якого, з метою здійснення розрахунків відповідно до чинного законодавства України, сторони встановлюють кореспондентські відносини. Для проведення розрахунків банк відкриває кореспонденту кореспондентський рахунок типу "Лоро", далі за текстом іменований "Кореспондентський рахунок" у українських гривнях (980) та виконує за дорученням і за кошти кореспондента розрахунки на підставі цього договору, і здійснює його обслуговування.

Для забезпечення виконання зобов'язань за договорами про відкриття та ведення кореспондентського рахунку № 151210-Л1 та № 151210-Л1 від 15.12.2010 року, 26.02.2015 року між Публічним акціонерним товариством "Дельта банк" (надалі - заставодавець) та Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" (надалі - заставодержатель) було укладено договір застави цінних паперів № 1/ЦП (надалі - договір застави), відповідно до п. 2.1. якого, заставодавець, з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з кожного з договорів кореспондентського рахунку, передає в заставу, а заставодержатель цим приймає в заставу на умовах, визначених у цьому договорі, предмет застави, що належить заставодавцю на праві власності, і набуває право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави у повному обсязі переважно перед іншими кредиторами заставодавця, якщо інше не встановлено законодавством. Право застави розповсюджується як на права вимоги за кожним з договорів кореспондентського рахунку, що належать заставодавцю в момент укладення цього договору, так і права вимоги за кожним з договорів кореспондентського рахунку, що виникнуть у заставодавця в майбутньому.

В п. 2.1. договору застави визначено, що сторони погоджуються з тим, що на момент укладення цього договору договірна вартість предмету застави становить 160 872 000,00 грн.

Договорами кореспондентського рахунку за договором застави цінних паперів від 26.02.2015 року № 1/ЦП є договори про відкриття та ведення кореспондентського рахунку № 151210-Л1 та № 151210-Л1 від 15.12.2010 року (підпункт 9 пункту 1.1. договору застави).

За умовами п. 4.1.1. договору застави, предметом застави є належні заставодавцю на праві власності бездокументарні цінні папери Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСУ", серії "С", код UA , в кількості 160 872 штуки, загальною номінальною вартістю 160 872 000,00 грн.

Право власності заставодавця на предмет застави підтверджується Випискою про стан рахунку в цінних паперах № 422, відкритого в AT "Дельта Банк" від " 26" лютого 2015 року, виданою Депозитарною установою (п. 4.2. договору застави).

Пунктом 4.4. договору застави визначено, що за взаємною згодою сторін договірна вартість предмету застави становить 160 872 000 грн.

Крім того, 26.02.2015 року між Публічним акціонерним товариством "Дельта банк" (надалі - депозитарна установа) та Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" (надалі - заставодержатель або кореспондент) було укладено договір щодо звернення стягнення № 1/ЦП/3С, за умовами п. 2.1. якого, договір визначає права та обов'язки сторін і порядок вчинення сторонами окремих дій, спрямованих на: 1) здійснення заставодержателем перевірки; 2) звернення стягнення на предмет застави в позасудовому порядку; 3) визначення повноважень керуючого рахунком в цінних паперах.

В пункті 5.1. договору визначено, що за наявності передбачених будь-яким з договорів кореспондентського рахунку, договором застави та законодавством підстав для звернення стягнення на предмет застави та у випадку прийняття уповноваженим органом заставодержателя рішення про застосування позасудового способу звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет застави Депозитарна установа здійснює облікову операцію за рахунком в цінних паперах за розпорядженням, яке подається заставодержателем до Депозитарної установи, на підставі відповідних оригіналів або нотаріально засвідчених копій документів, які підтверджують наявність підстав для переходу прав на цінні папери внаслідок звернення стягнення.

Як вказує позивач, 11.09.2014 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову №560/БТ "Про встановлення особливого режиму контролю діяльністю AT "Дельта Банк" шляхом призначення куратора", відповідно якої призначено куратором ПАТ "Дельта банк" службовця Національного банку України ОСОБА_10 для забезпечення виконання функцій згідно з повноваженнями, визначеними Положенням про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного банку України №346 від 17.08.2012 року.

Крім того, для стабілізації діяльності банку та відновлення його фінансового стану 30.10.2014 року Національним банком України прийнято постанову № 692/БТ "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії проблемних", відповідно до якої ПАТ "Дельта Банк" віднесено до категорії проблемних строком до 180 днів, запроваджено для банку перелік обмежень у його діяльності, зокрема, заборонено банку передавати в забезпечення третім особам майно та активи банку без погодження з куратором банку.

Позивач зазначає, що протоколом № 56 від 24.09.2015 року засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом № 67 від 11.03.2015 року, було затверджено результати перевірки, в ході проведення якої встановлено, що договір застави цінних паперів № 1/ЦП від 26.02.2015 року, укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта банк" та Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" є нікчемним, в силу п.п. 5, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систем гарантування вкладів фізичних осіб".

30.09.2015 року Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк" було направлено на адресу відповідача повідомлення № 9310 від 29.09.2015 року про нікчемність, зокрема, договору застави цінних паперів № 1/ЦП від 26.02.2015 року на підставі п.п. 5, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", що підтверджується фіскальним чеком № 3240 від 30.09.2015 року та описом вкладення у цінний лист (копії містяться в матеріалах справи).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що договір застави цінних паперів від 26.02.2015 року № 1/ЦП суперечить положенням ст.ст. 203, 215, 216 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 47, 49, 66 Закону України "Про банки і банківську діяльність", оскільки укладений без згоди куратора, яка була обов'язковою, що є підставою для визнання його недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

На підставі статті 215 ЦК України недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають цьому Кодексу, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку.

При цьому, господарським судам необхідно мати на увазі, що відповідно до частини другої статті 4 ГПК України господарський суд повинен відмовити у визнанні правочину недійсним, коли ці вимоги ґрунтуються на акті державного чи іншого органу, що не відповідає законодавству.

У розгляді позовів про визнання недійсними правочинів, при вчиненні яких було застосовано нормативно-правові акти державних та інших органів, у подальшому скасовані (визнані нечинними або недійсними) згідно з судовими рішеннями, що набрали законної сили, господарським судам необхідно виходити з того, що сам лише факт такого скасування (визнання нечинним або недійсним) не може вважатися достатньою підставою для задоволення відповідних позовів без належного дослідження господарським судом обставин, пов'язаних з моментом вчинення правочину та з його можливою зміною сторонами з метою приведення у відповідність із законодавством.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. У разі коли після такого вчинення набрав чинності акт законодавства, норми якого інакше регулюють правовідносини, ніж ті, що діяли в момент вчинення правочину, то норми такого акта, якщо він не має зворотної сили, застосовуються до прав та обов'язків сторін, які виникли з моменту набрання ним чинності (п. 2.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Частиною 1 ст. 193 ГК України визначено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначалося вище, на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року № 150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", згідно з яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова В.В..

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 147 від 03.08.2015 р. "Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк" було продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк" по 02.10.2015 р. включно, продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. по 02.10.2015 р. включно.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 р. №664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 року № 181 "Про початок процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку", яким розпочато процедуру ліквідації Банку з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно та призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ "Дельта Банк", визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема, статтями 37, 38, 47-51 вказаного закону, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову В.В. на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Пункт 8 Розділу X Прикінцевих та перехідних положень цього Закону встановлює, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням неплатоспроможним банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов'язань перед кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, оскільки цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право: продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій; повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Як передбачено ч. 1 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та абз. 3 п. 1.18 глави першої розділу III "Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку", затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 р. № 2 (далі - рішення № 2) уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку.

Згідно з ч. 2. ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Таким чином, статтею 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноваженій особі Фонду надано право перевіряти правочини (у тому числі договори), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, однак лише з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до наказу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в AT "Дельта Банк" від 11.03.2015 р. № 67 "Про перевірку правочинів (договорів) в AT "Дельта Банк", в банку була створена Комісія з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями.

На підставі наданих їй повноважень Уповноважена особа Фонду протоколом № 56 від 22.09.2015 р. засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" № 67 від 11.03.2015 р., виявила численні факти порушень законодавства України та обмежень, встановлених Національним банком України, та затвердила результати перевірки, якою було виявлено наступні правочини (договори), що є нікчемними згідно ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а саме договір застави цінних паперів № 1/ЦП від 26.02.2015 р. та договір щодо звернення стягнення № 1/ЦП/ЗС від 26.02.2015 р.

Згідно з частиною 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Уповноважена особа Фонду:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

У разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Таким чином, статтею 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноваженій особі Фонду надано право перевіряти правочини (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, однак лише з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням (ч. 4 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Частиною 2 ст. 215 Цивільного кодексу України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним (ст. 228 Цивільного кодексу України).

Моментом недійсності нікчемного правочину є момент його вчинення. Але якщо недійсним правочином права та обов'язки передбачалися на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється (ст. 236 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, які пов'язані з його недійсністю.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Національного банку України № 692/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії проблемних" від 30.10.2014 року позивача було віднесено до категорії проблемних та запроваджено певні обмеження у здійсненні діяльності Банку, зокрема, заборонено передавати в забезпечення третім особам майно та активи банку без погодження з куратором банку.

Тобто, зазначені у постанові Національного банку України № 692/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії проблемних" від 30.10.2014 року обмеження мали на меті збереження активів проблемного банку, недопущення погіршення його фінансового стану та забезпечення інтересів всіх вкладників та кредиторів банку.

В той же час, погодження куратора Національного банку України має бути виражено прямо та стосуватись конкретних умов правочинів, щодо укладення яких існують обмеження Національного банку України.

Як вже було встановлено судом, відповідно до протоколу № 56 від 24.09.2015 року засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом № 67 від 11.03.2015 року договір застави цінних паперів № 1/ЦП від 26.02.2015 року, укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта банк" та Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" є нікчемним, в силу п.п. 5, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систем гарантування вкладів фізичних осіб".

Оскільки договір застави цінних паперів №1/ЦП від 26.02.2015 року укладено між ПАТ "Дельта Банк" та ПАТ "Ощадбанк" під час дії обмежень, запроваджених постановою Правління Національного банку України №692/БТ "Про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії проблемних", вчинення такого правочину потребувало обов`язкового погодження куратором банку, оскільки зазначені в постанові Національного банку України №692/БТ обмеження мали на меті збереження активів проблемного банку, недопущення погіршення його фінансового стану та забезпечення інтересів всіх вкладників та кредиторів банку.

Таким чином, суд дійшов висновку, що факт укладення договору застави цінних паперів №1/ЦП від 26.02.2015 року суперечить постанові Правління Національного банку України №692/БТ "Про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії проблемних".

Відповідно до ст. 4 Цивільного кодексу України органи державної влади України можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом.

В ст. ст. 2, 6 Закону України "Про Національний банк України" передбачено, що Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України. Відповідно до Конституції України основною функцією Національного банку є забезпечення стабільності грошової одиниці України. При виконанні своєї основної функції Національний банк має виходити із пріоритетності досягнення та підтримки цінової стабільності в державі. Національний банк у межах своїх повноважень сприяє фінансовій стабільності, в тому числі стабільності банківської системи за умови, що це не перешкоджає досягненню цілі, визначеної у частині другій цієї статті. Національний банк також сприяє додержанню стійких темпів економічного зростання та підтримує економічну політику Кабінету Міністрів України за умови, що це не перешкоджає досягненню цілей, визначених у частинах другій та третій цієї статті.

Відповідно до ст. 7-1 названого Закону Національний банк України за наявності ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, виникнення обставин, що загрожують стабільності банківської та/або фінансової системи країни, має право визначати тимчасові особливості регулювання та нагляду за банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України, у тому числі особливості підтримання ліквідності банків, застосування економічних нормативів, формування та використання резервів для відшкодування можливих втрат за активними операціями банків, запроваджувати обмеження на їх діяльність, у тому числі обмежувати або забороняти видачу коштів з поточних та вкладних (депозитних) рахунків фізичних та юридичних осіб, а також обмежувати або тимчасово забороняти проведення валютних операцій на території України, зокрема операцій з вивезення, переказування і пересилання за межі України валютних цінностей. Наявність ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, а також обставин, що загрожують стабільності банківської та/або фінансової системи країни, підтверджується відповідним рішенням Ради з фінансової стабільності, повноваження якої визначаються указом Президента України.

Колегія суддів відзначає, що постанови Правління Національного банку України №102/БТ та №348/БТ не є нормативно-правовими актами, однак зазначені постанови Правління Національного банку України в даному випадку є обов'язковими для виконання AT "Дельта Банк", адже спрямовані на стабілізацію банку та підтримання його платоспроможності.

Отже, сторони всупереч вимог постанови Національного банку України №№ 348/БТ, яка була отримана AT "Дельта Банк" у встановленому законом порядку та була обов'язковою для виконання, уклали договір застави та договір відступлення права вимоги в період існування у банку відповідних заборон, зокрема щодо здійснення кредитних операцій, операцій щодо зміни та реалізації заставленого майна за наданими кредитами без погодження з представником Національного банку України.

Крім того відповідно до ст. 12 Закону України "Про заставу" у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Апеляційним судом встановлено, що в умовах договору застави цінних паперів не визначено розмір основного зобов'язання, забезпеченого заставою.

AT "Дельта Банк", уклавши з відповідачем спірний договір всупереч наявних обмежень, передбачених постановою Національного банку України № 348/БТ, прийняло на себе зобов'язання щодо виконання грошових вимог відповідача у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Крім того, колегія суддів зазначає, що ПАТ «Державний ощадний банк України» є кредитором ПАТ "Дельта Банк" за договорами про відкриття та ведення кореспондентського рахунку № 151210-Л1 від 15.12.2010 року та № 151210-Л2 від 15.12.2010 року.

Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Договори про відкриття та ведення кореспондентського рахунку № 151210-Л1 від 15.12.2010 року та № 151210-Л2 від 15.12.2010 року є публічними, однак в даному випадку Пат «Державний ощадний банк України» шляхом укладення договору застави цінних паперів було надано перевагу, адже запропоновано лише безпосередньо відповідачу вчинення вказаного правочину на підставі індивідуального рішення кредитного комітету позивача, тобто умова про укладення договору застави як спосіб забезпечення виконання зобов'язань за договорами про відкриття та ведення кореспондентського рахунку не пропонувалася публічно невизначеному колу осіб, зокрема, іншим клієнтам ПAT "Дельта Банк".

Таким чином укладений з відповідачем правочин ставить інших кредиторів ПАТ "Дельта Банк" з аналогічними вимогами у невигідне становище, оскільки умови договору застави цінних паперів, укладеного для забезпечення виконання позивачем зобов'язань за договорами про відкриття та ведення кореспондентського рахунку, прямо передбачають передачу ПАТ «Державний ощадний банк України» як кредитору та заставодержателю предметів застави, що в свою чергу свідчить про надання відповідачу переваг перед іншими кредиторами.

Отже, умови договору застави цінних паперів передбачають окремі переваги (пільги) перед іншими кредиторами, що суперечить п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та є ознакою нікчемності правочину.

Як вже зазначалось, на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 № 664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПAT "Дельта Банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 № 181, яким розпочато процедуру ліквідації вказаного банку з 05.10.2015 по 04.10.2017 включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно з ч. 5 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Як передбачено ч. 1 ст. 49 вищевказаного Закону, Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

ПАТ «Державний ощадний банк України» у порядку, передбаченому статтею 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", звернулась до ПAT "Дельта Банк" із кредиторською вимогою за № 55/2-06/1447-11020 від 22.10.2015 року про визнання її кредитором банку у сумі 3 909 642 460, 29 грн.

11.01.2016 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення про затвердження реєстру вимог кредиторів ПAT "Дельта Банк". Згідно з витягом з реєстру вимог кредиторів АТ "Дельта Банк" вимоги відповідача акцептовані на загальну суму 3 279 666 104, 29 грн.

Таким чином, відповідач фактично отримав право на задоволення своїх кредиторських вимог в рахунок позачергового задоволення своїх вимог відповідно до договору забезпечення, укладеного з ПАТ "Дельта Банк".

Також, колегія суддів зазначає, що посилання відповідача на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.01.2016 року № 826/24298/15, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2016 року, якими було визнано протиправним та скасовано рішення у формі повідомлення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» № 9310 від 29.09.2015 року нікчемність спірного договору у даній справі, оскільки скасування у судовому порядку повідомлень про нікчемність не тягне за собою визнання дійсними таких правочинів, яких встановлена законом, не спростовує самого факту нікчемності правочину, якщо він таким є, з огляду на те, що нікчемним, тобто абсолютно недійсним, є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом.

Враховуючи викладене, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт укладення договору застави цінних паперів № 1/ЦП від 26.02.2015 суперечить Постанові НБУ № 692/БТ, то в даному випадку наявні підстави для визнання укладеного між сторонами договору як нікчемного правочину недійсним з урахуванням спору між сторонами щодо правомірності вчинення правочину без погодження з Національним банком України.

Щодо твердження відповідача про те, що він не знав та не міг знати про введення НБУ визначених у постанові № 692/БТ від 30.10.2014 року обмежень прав АТ «Дельта Банк», то колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 3 ст. 92 Цивільного кодексу України, зазначив, що у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Разом з тим, відповідно до ст. 73 Закону України "Про банки і банківську діяльність" у разі порушення банками банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, нормативно-правових актів Національного банку України, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належать віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного.

Пунктом 12.3 Розділу 12 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 17.08.2012 № 346 встановлено, що рішення Правління Національного банку про віднесення банку до категорії проблемних містить, зокрема: строк, протягом якого проблемний банк зобов'язаний привести свою діяльність у відповідність до вимог законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, але не більше 180 днів; обмеження у діяльності банку; порядок та строки повідомлення проблемним банком про стан виконання заходів щодо фінансового оздоровлення банку, а також приведення банком своєї діяльності у відповідність до вимог банківського законодавства.

Таким чином, постановою Правління Національного банку України № 692/БТ від 30.10.2014 "Про віднесення АТ "Дельта Банк" до категорії проблемних" були встановлені обмеження у діяльності АТ "Дельта Банк", як юридичної особи, що входить до банківської системи України, а не обмеження повноважень щодо представництва банку з боку особи, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону діє від її імені.

Аналогічної правової позиції притримується Вищий господарський суд України в постановах № 910/24993/14 від 10.11.2015 року та № 914/3494/14 від 06.09.2016 року.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інформація про проблемний стан ПАТ «Дельта Банк» була оприлюднена в засобах масової інформації, зокрема, 13.12.2014 року на сайті Національного антикорупційного порталу «Антикор» опубліковано повідомлення про те, що ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії проблемних, 30.12.2014 року на сайті Першого ділового телеканалу опубліковане оголошення про те, що ПАТ «Дельта Банк» визнано проблемним.

Щодо твердження апелянта про те, що суд не вправі розглядати справу з підстав недійсності спірного правочину вимогам ч. 1 ст. 207 ГК України, оскільки така підстава позову позивачем не заявлялась, то колегія суддів зазначає наступне.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв'язку з цим господарський суд, з'ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (Постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

А отже, твердження апелянта про те, що суди не можуть розглядати справу з підстав недійсності спірного правочину вимогам ч. 1 ст. 207 ГК України є безпідставним.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про визнання недійсним договору застави цінних паперів № 1/ЦП від 26.02.2015 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 року у справі № 910/14617/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 року у справі № 910/14617/16 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/14617/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Л.В. Кропивна

М.А. Руденко