ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 рокуСправа № 912/347/17
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Тимошевської В.В. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/347/17

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Кременчуг, Полтавська область,

до: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, с. Федіївка, Бобринецький район, Кіровоградська область

про стягнення 16 871,26 грн.

Представники сторін:

від позивача - участі не брали;

від відповідача - участі не брали.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до господарського суду із позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 заборгованість за поставлений товар в сумі 16 871,26 грн, з покладенням на відповідача судових витрат.

Ухвалою від 01.02.2017 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду і порушив провадження у справі № 912/347/17. Розгляд справи призначено в судовому засіданні на 22.02.2017.

Ухвалою господарського суду від 22.02.2017 розгляд справи відкладено до 21.03.2017.

Позивач та відповідач участі в судових засіданнях у даній справі не прийняли, явку уповноважених представників не забезпечили, хоча належним чином повідомлені про дату. час і місце проведення засідань суду, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення ухвал суду у даній справі (а.с. 29, 39-41).

Відповідач відзиву на позов не подав.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Стаття 75 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Згідно вимог ч. 1 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

Враховуючи наведене, граничні строки вирішення спору та оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату. час і місце проведення засідання суду, господарський суд вважає можливим розглянути справу по суті в судовому засіданні 21.03.2017 за відсутності представників сторін та за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши подані докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як повідомляє позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1) здійснила постачання товару Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 (ФОП ОСОБА_2) на загальну суму 16871,26 грн, згідно наступних видаткових накладних:

№ 22836 від 29.01.2016 на суму 320,94 грн;

№ 22513 від 29.01.2016 на суму 1403,91 грн;

№ 22760 від 29.01.2016 на суму 1065,70 грн;

№ 28518 від 05.02.2016 на суму 837,46 грн;

№ 30547 від 08.02.2016 на суму 1429,66 грн;

№ 34869 від 12.02.2016 на суму 5935,93 грн;

№ 33988 від 11.02.2016 на суму 1787,97 грн;

№ 34981 від 12.02.2016 на суму 450,08 грн;

№ 36277 від 15.02.2016 на суму 1021,35 грн;

№ 44530 від 23.02.2016 на суму 761,47 грн;

№ 46563 від 25.02.2016 на суму 1856,79 грн (а.с. 12-23).

Між тим, ФОП ОСОБА_2 за отриманий товар згідно названих вище накладних не розрахувався, внаслідок чого ФОП ОСОБА_1 звернулась до господарського суду з позовом у даній справі.

При вирішенні спору господарський суд враховує наступні вимоги законодавства.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

Згідно частини першої ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Таким чином, головною ознакою укладення сторонами договору у спрощений спосіб є підтвердження прийняття до виконання замовлень.

За вимогами ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Аналогічні положення передбачені ст. 638 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій сторони - покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства (ст. 1 ). Згідно наведеного Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію (ст. 1).

Відповідно до ст. 9 Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" в редакції, яка діяла на час оформлення накладних, що надані позивачем до справи, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. ст. 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, надані позивачем видаткові накладні, за якими здійснювались поставки товару відповідачу, містять усі необхідні відомості та реквізити, що передбачені вищезгаданими нормативно-правовими актами, та підтверджують факт передачі товару саме відповідачу, оскільки поставлялись до магазинів, які перебувають у користуванні відповідача та містять підписи представників Покупця та Постачальника.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Судом встановлено, що відповідач свої зобов'язання по оплаті отриманого товару не виконав і на день звернення позивача до суду заборгованість відповідача склала 16871,26 грн, яка на дату розгляду справи відповідачем не сплачена.

Враховуючи те, що відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти та обставини, які обґрунтовують його вимоги та заперечення, тоді як відповідачем доводи позивача не спростовано, господарський суд вважає вимогу позивача про стягнення заборгованості з відповідача обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Судовий збір за правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача у справі.

Керуючись ст. ст. 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82, 84, 85, 87, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2) 16871,26 грн заборгованості, а також 1600,00 грн судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 27.03.2017.

Суддя В.В.Тимошевська