ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 рокуСправа № 912/342/17
Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Колодій С.Б. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 912/342/17

за позовом публічного акціонерного товариства "ФІДОБАНК", м. Київ

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Кропивницький

про стягнення 48 877,17 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - участі не брали;

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність № 308 від 31.05.2016 р.

Публічне акціонерне товариство "ФІДОБАНК" звернулося до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 заборгованість за договором про надання офердрафту № 1899Ю від 16.09.2014 року у розмірі 48 877,17 грн., з яких: 19 890,00 грн. прострочена заборгованість по погашенню основного боргу, 9388,20 грн. прострочених відсотків, 16028,96 грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 3470,01 грн. пеня за несвоєчасне погашення відсотків, з покладенням на відповідача судового збору.

Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання овердрафту № 1899Ю від 16.09.2014, що призвело до виникнення заборгованості по кредиту та відсотках.

Ухвалою господарського суду від 01.02.2017 поданий позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 912/342/17.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 21.02.2017 р. не погодився з розміром пені посилаючись на пункт 6 статті 232 Господарського кодексу України, зазначивши, що граничний строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов"язання починається з 15.09.2015 р. та закінчується 14.03.2016 р. Крім того, посилаючись на статтю 258 Цивільного кодексу України з урахуванням дати звернення до суду з позовом, пеня може бути стягнута за період з 30.01.2016 р. по 15.03.2016 р., що становить: пеня за основним боргом 1 102,94 грн. (19890,00 грн. - розмір заборгованості * 44%- подвійна облікова ставка НБУ/365*46 - кількість днів у період нарахування); пеня за відсотками 3935,25 грн. Крім того, відповідач не згоден з розміром прострочених відсотків, вважає, що відповідно до умов Договору, термін погашення овердрафту до 15.09.2015 р. Отже вважає, що умови договору щодо нарахування відсотків за користування овердрафтом припиняються саме 15.09.2015 р. (з цього моменту договір вважається таким, що припинив свою дію, зокрема в частині умов користування овердрафтом, в тому числі сплати відсотків за його користування). Розмір відсотків, що підлягає стягненню становить 3528,43 грн.

В додаткових письмових поясненнях відповідача вбачається, що строк кредитного договору не встановлений, що суперечить частині 3 статті 180 Господарського кодексу України, а відтак кредитний договір є неукладеним.

Представник позивача в судовому засіданні 23.03.2017 участь не приймав, в письмових пояснення від 22.03.2017 р. щодо правових підстав нарахування відсотків згідно договору про надання овердрафту пояснив, що згідно пункту 3.2. Договору порядок зміни ліміту овердрафту банк щомісяця 10 числа переглядає ліміт овердрафту, так як 12.01.2015 р. у зв"язку з відсутністю надходжень на рахунок, відбулося перенесення простроченого кредиту і за період з 26.12.2014 р. по 11.01.2015 р. нараховано 231,60 грн., після цієї дати щомісяця згідно календарних днів відбувалось нарахування відсотків 25% на суму тіла кредиту. Щодо правових підстав нарахування пені то згідно пункту 12.2 Договору "договір вступає в силу з моменту його підписання ... та діє до повного виконання сторонами своїх зобов"язань за цим Договором" та згідно з пунктом 12.9 Договору "сторони домовились, що строк позовної давності за будь-якими вимогами банку, що випливають з цього Договору, встановлюється тривалістю у три роки". Крім того, позивачем подано уточнення до позовної заяви, відповідно до якої зазначив, що у зв"язку з технічною помилкою у позовній заяві заборгованість становить 48 777,17 грн., яка складається з: 19 890,00 грн. прострочена заборгованість по погашенню основного боргу, 9388,20 грн. прострочені відсотки, 16 028,96 грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 3470,01 грн. пеня за несвоєчасне погашення відсотків.

Заявою від 22.03.2017 р. представник позивача просив у зв"язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні проводити без участі представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав позицію викладену у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши наявні у справі матеріали та оцінивши подані докази, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

16.09.2014 між публічним акціонерним товариством "Фідобанк" (далі - Банк) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (далі - Позичальник) укладено договір про надання овердрафту №1899Ю (далі - Договір) (а.с. 10-15).

Відповідно до умов Договору ліміт овердрафту встановлюється в розмірі 20 000,00 грн.; максимальний строк безперервного користування овердрафтом протягом якого на поточному рахунку позичальника дозволена наявність дебетового сальдо на кінець операційного дня, яке не може перевищувати встановленого ліміту овердрафту, становить 30 календарних днів; термін погашення овердрафту до 15 вересня 2015 включно, якщо інша дата (день) не випливатиме з умов цього договору; проценти за користування овердрафтом в розмірі 25% річних.

Згідно пункту 2.1. Договору про надання овердрафту №1899Ю від 16.09.2014, Банк зобов'язується надати Позичальнику за поточним рахунком останнього Овердрафт в межах ліміту Овердрафту на умовах цього Договору, а Позичальник зобов'язується сплачувати Банку заборгованість за овердрафтом, з врахуванням визначеного цим Договором строку безперервного користування овердрафтом та терміну погашення овердрафту, сплачувати проценти за користування овердрафтом, комісії та інші платежі в розмірі та на умовах, обмовлених цим Договором.

Цільове призначення овердрафту для ведення операційної діяльності Позичальника, поповнення обігових коштів. В будь-якому випадку Позичальник не може використовувати овердрафт на цілі, що прямо або опосередковано заборонені законодавством України (п. 2.3. Договору).

Пунктом 12.2. Договору передбачено, що договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

Вказаний договір підписаний повноважним представниками сторін та скріплений печатками підприємств.

У відповідності до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно частин 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є кредитним договором на умовах овердрафту.

Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 1048, 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити проценти за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України та статті 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На виконання взятих на себе зобов'язань по договору про надання овердрафту № 1899Ю від 16.09.2014, Банком здійснювалось з 16.09.2014 р. кредитування відповідача в межах встановленого ліміту в розмірі 20 000,00 грн., шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_2 (відкритий в ПУАТ "Фідобанк", код банку 300175, що підтверджується випискою з рахунку відповідача № НОМЕР_3 за період з 16.09.2014 по 20.02.2017, копія якої додана до матеріалів справи (а.с.57-65).

Згідно з пунктом 8.2. Договору про надання овердрафту Позичальник зобов'язаний виконувати свої зобов'язання за договором, в тому числі погашати заборгованість за овердрафтом, сплачувати проценти за користування Овердрафтом, комісії та здійснювати будь-які інші платежі обумовлені цим Договором.

Пунктом 4.1.1. Договору про надання овердрафту передбачено, що Позичальник зобов'язаний здійснювати погашення заборгованості за овердрафтом не пізніше останнього дня строку безперервного користування овердрафтом, але в будь-якому випадку не пізніше терміну погашення овердрафту. Якщо заборгованість позичальника за овердрафтом обліковується на поточному рахунку, то поверненням овердрафту вважається відсутність дебетового сальдо на поточному рахунку позичальника на кінець операційного дня.

Відповідно до пункту 4.8.3 Договору, якщо позичальник не здійснить погашення заборгованості перед Банком за овердрафтом, процентами за користування овердрафтом та/або комісією 2 протягом вказаного в пункті 4.8.2 цього Договору п"ятнадцятиденного строку, останній день такого строку встановлюється сторонами як термін погашення овердрафту та наступного банківського (операційного) дня, що слідує за днем, визначеним як термін погашення овердрафту за цим пунктом 4.8.3 Банк переносить вищевказану заборгованість позичальника на відповідні рахунки для обліку простроченої заборгованості.

Відповідач в порушення пунктів 4.1, 4.8 Договору взяті на себе зобов"язання не виконав і кредит в установлений максимальний 30-денний безперервний строк користування овердрафтом не повернув. Заборгованість за кредитом станом на 15.11.2016 р. становить 19 890,00 грн.

Позивач звертався до відповідача з повідомленням - вимогою від 21.11.2016 про погашення простроченої заборгованості в повному обсязі (а.с. 32). Відповідач залишив вимогу позивача без відповіді та задоволення.

Відповідно до частини 1-4 статті 1056-1 Цивільного кодексу України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Згідно з пунктом 4.2.1. Договору проценти за користування овердрафтом нараховуються в валюті овердрафту за процентною ставкою, обумовленою цим договором, щоденно на фактичну заборгованість позичальника за овердрафтом на кінець відповідного дня, виходячи із умови, що до розрахунку приймається календарна кількість днів у місяці та календарна кількість днів у році (або 360 днів у році - якщо валютою овердрафту є долари США або Євро). Нарахування процентів за користування овердрафтом починається з першого дня утворення дебетового залишку на поточному рахунку позичальника і припиняється в день (включно), що передує дню фактичного погашення заборгованості за овердрафтом.

Пунктами 4.3.1. Договору про надання овердрафту визначено, що проценти за користування овердрафтом мають сплачуватися позичальником в валюті овердрафту щоденно, наступного операційного дня після дня їх нарахування, в тому числі, за рахунок кредитних коштів в межах доступного залишку ліміту овердрафту.

Згідно розрахунку позивача за період користування кредитом з 12.01.2015 по 15.11.2016 р. Банком нараховувались проценти за Процентною ставкою 25% річних, що відповідає умовам Договору про надання овердрафту (а.с. 33-34).

Отже твердження відповідача стосовно припинення нарахування процентів за користування кредитом з моменту закінчення строку дії договору є необґрунтованим, оскільки договором про надання овердрафту сторони передбачили, що нарахування процентів за користування овердрафтом починається з першого дня утворення дебетового залишку на рахунку позичальника і припиняється в день (включно), що передує фактичного погашення заборгованості за овердрафтом.

Доказів погашення кредиту та процентів на час розгляду справи відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем (позичальником) взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредиту (овердрафту).

Згідно зі статтею 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Аналогічна норма міститься в частині 2 статті 218 Господарського кодексу України.

Перевіривши розрахунки позивача по процентах суд вважає, що розрахунок позивачем зроблено вірно, а тому цей борг підлягає стягненню з відповідача у розмірі 9 388,20 грн.

Згідно частини 1 статті 526, частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи, що відповідач в порушення статті 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України взяті на себе зобов'язання не виконав, кредит в установлений строк в повній сумі не повернув, відсотки за його користування не сплатив, господарський суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі на суму 29 278,20 грн., з якої: 19 890,00 грн. простроченої заборгованості за тілом кредиту та 9 388,20 грн. нарахованих процентів за користування кредитом.

Позивач також просить стягнути з відповідача пеню за прострочення суми кредиту в розмірі 16 028,96 грн. та пеню за прострочення процентів у розмірі 3 470,01 грн.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України порушення зобов"язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Аналогічне положення міститься й у статті 611 Цивільного кодексу України, згідно з якою у разі порушення зобов"язань настають правові підстави, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 1050 Цивільного кодексу України, як спеціальної норми закону, яка встановлює наслідки при порушенні умов кредитних зобов"язань, передбачено, що боржник, який не повернув своєчасно кредитні кошти, зобов"язаний сплатити кредитору неустойку.

Відповідно до статей 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов"язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторі у разі порушення боржником зобов"язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов"язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов"язання.

Відповідно до пункту 4.1 Договору пеня розраховується щоденно, за кожний день прострочення сплати відповідного платежу (включаючи день виникнення простроченої заборгованості та день фактичного погашення простроченої заборгованості) в національній валюті України (по курсу НБУ на день розрахунку, якщо валютою заборгованості є іноземна валюта) та має бути сплачена позичальником на відповідний рахунок банку. Пеня розраховується виходячи з умов тривалості року, що складається з фактичної кількості календарних днів у відповідному році, а також виходячи з фактичної кількості днів у місяці.

В обґрунтування правильності нарахування пені за визначений період позивач послався на пункт 12.9 Договору, за яким сторони домовились, що строк позовної давності за будь-якими вимогами банку, що випливають з цього Договору, встановлюються тривалістю три роки.

За розрахунками позивача відповідачу було нараховано за період 12.01.2015 року по 15.11.2016 року 16 028,96 грн. пені по простроченій сумі кредиту та 3470,01 грн. пені за відсотками за період з 12.01.2015 р. по 15.11.2016 р.

Матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем (позичальником) взятих на себе зобов"язань щодо повернення кредиту (овердрафту).

У відзиві на позовну заяву відповідач не погоджується з даним розрахунком позивача, зазначивши, що пеня повинна нараховуватись з урахуванням частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов"язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов"язання мало бути виконано.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов"язань" щодо пені за порушення грошових зобов"язань застосовується припис частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов"язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за звітним днем, у який зобов"язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов"язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Отже, частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України визначено порядок застосування штрафних санкцій та обмеження щодо періоду їх нарахування. Зокрема, частиною шостою цієї статті передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов"язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов"язання мало бути виконане.

Суд вказує, що вірним періодом нарахування пені за кредитом є період з 15.09.2015 р. (оскільки останній день погашення кредиту визначено до 15.09.2015 р.) та до 15.03.2016 р. (згідно вимог частини 6 статті 232 Господарського кодексу України).

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача пені за кредитом підлягає частковому задоволенню за розрахунком суду в розмірі 4 439,20 грн., нарахованого за період з 15.09.2015 р. по 15.03.2016 р. на суму кредиту 19 890,00 грн.

Також у зв"язку з неналежним виконанням умов кредитного договору в частині сплати процентів за користування кредитними коштами позивачем нараховано відповідачу пеню в сумі 3470,01 грн. за період з 12.01.2015 р. по 15.11.2016 р.

Судом здійснено перерахунок суми пені згідно пункту 6 статті 232 Господарського кодексу України за період з 12.01.2015 р. по 12.07.2015 р. За результатами здійсненого перерахунку суд вважає, що до задоволення підлягають позовні вимоги щодо стягнення 416,41 грн. пені, як обґрунтовано заявлені, підтверджені матеріалами справи та не суперечать нормам чинного законодавства.

В частині позовних вимог щодо стягнення 3053,60 грн. пені за простроченими процентами в позові відмовити, оскільки позивачем не дотримано порядку нарахування санкцій, який передбачено частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Суд, дослідивши подані докази і на підставі цих доказів з урахуванням обставин по справі та діючого законодавства дійшов до висновку про те, що вимоги позивач слід задовольнити частково.

Посилання відповідача на те, що договір про надання овердрафту № 1899Ю є неукладеним, суд вважає безпідставним внаслідок наступного.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно із частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Згідно з приписами частини 8 статті 181 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним, тобто таким, що не відбувся.

Суд зазначає, що визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору в разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх його істотних умов, а не за наслідками виконання договору сторонами. В даному випадку фактичні дії сторін по виконанню договору свідчать про те, що договір був укладений.

В даному випадку судом встановлений факт виконання умов договору про надання овердрафту № 1899Ю від 16.09.2014 р., що унеможливлює висновок про його неукладеність.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82, 84, 85, 87, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (25006, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства "ФІДОБАНК" (01601, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 10, ідентифікаційний код 14351016) заборгованості в сумі 34 133,81 грн., з яких: 19 890,00 грн. прострочена заборгованість по погашенню основного боргу, 9388,20 грн. прострочених відсотків, 4 439,20 грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 416,41 грн. пеня за несвоєчасне погашення відсотків, а також 1 600,00 грн. судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Примірник рішення направити позивачу за адресою: 01601, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 10.

Повне рішення складено 28.03.2017 р.

Суддя С.Б. Колодій