ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2017 справа № 913/1100/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого чудді: суддів:Зубченко І.В., Радіонова О.О. , Скакун О.А. ,
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: не з'явився не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит", м.Сєвєродонецьк Луганської області
на рішення господарського суду Луганської області
від12.12.2016р. (повний текст підписано 14.12.2016р.)
у справі№ 913/1100/16 (суддя Лісовицький Є.А.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Аерлайн", м.Василівка Запорізької області
доТовариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит", м.Сєвєродонецьк Луганської області
простягнення 87753,85грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аерлайн", м.Василівка Запорізької області, позивач звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит", м.Сєвєродонецьк Луганської області про стягнення 87753,85грн., які складаються з 52260,00грн. боргу, 32401,20грн. інфляційних, 3092,65грн. 3% річних.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем була подана заява про збільшення розміру позовних вимог (№1511/1 від 15.11.2016р.), згідно з якою останній просить стягнути з відповідача 91391,28грн., які складаються з 52260,00грн. боргу, 35798,10грн. інфляційних, 3333,18грн. 3% річних. Керуючись ст.22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), господарський суд Луганської області прийняв вказану заяву та розглядав збільшені позовні вимоги.

Рішенням господарського суду Луганської області від 12.12.2016р. (повний текст підписано 14.12.2016р.) у справі №913/1100/16 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерлайн" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) задоволені в повному обсязі.

Рішення суду мотивоване неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором №63/14-3РА від 24.01.2014р. в частині здійснення розрахунків за отриманий товар.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" не погодилося з прийнятим рішенням та звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати та припинити провадження по справі.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що суд першої інстанції прийняв рішення за наслідками неповного з'ясування обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Так, відповідач стверджує, що всупереч умовам п.4.3 договору постачальником при передачі продукції не надано відповідних товаросупровідних документів, зокрема, документів на підтвердження права власності на товар.

Крім того, на думку апелянта, з огляду на відсутність на видаткових накладних дати поставки, зазначеної представником покупця в момент передачі продукції, позивачем не доведена дата поставки та, як наслідок, у відповідача відсутнє порушення зобов'язання по оплаті продукції.

Підставою для скасування рішення господарського суду Луганської області скаржник також називає неврахування судом того, що всупереч умовам договору позивачем не дотримано досудового порядку врегулювання спору.

Відповідач в обґрунтування своєї позиції також зазначає, що постачальником допущено порушення строку поставки, узгодженого сторонами в специфікації до договору, що виключає відповідальність покупця.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 29.12.2016р. (головуючий Зубченко І.В., судді Скакун О.А., Татенко В.М.) у справі №913/1100/16 було прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено розгляд справи на 14.02.2017р.

У зв'язку з перебуванням у відпустці судді - члена колегії Татенко В.М., на підставі розпорядження керівника апарату суду, в результаті автоматичної зміни було сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий Зубченко І.В., судді Попков Д.О., Скакун О.А.

Відповідно до п.9-2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 17.05.2011р. "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" у разі зміни складу суду апеляційної інстанції розгляд ним справи починається заново, а отже, спочатку починається й визначений ст.102 ГПК строк розгляду апеляційної скарги.

Представники сторін у судове засідання 14.02.2017р. не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, своїми правами, передбаченими ст.22 ГПК України, не скористалися. Про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать матеріали справи.

У зв'язку з неявкою сторін, з метою повного та всебічного дослідження обставин справи в їх сукупності, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку про необхідність відкладення судового засідання апеляційної інстанції в межах строків, встановлених статтею 69 ГПК України, на 21.03.2017р.

У зв'язку з перебуванням у відпустці судді - члена колегії Попкова Д.О., на підставі розпорядження керівника апарату суду, в результаті автоматичної зміни було сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий Зубченко І.В., судді Радіонова О.О., Скакун О.А.

На електронну адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерлайн" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що рішення прийняте за наслідками всебічного, повного та об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності відповідно до закону.

У судове засідання 21.03.2017р. представники сторін повторно не з'явилися. Належне повідомлення сторін про час та місце судового засідання підтверджене матеріалами справи. Сторони про причини неявки суд не повідомили.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що позиції відповідача та позивача висловлені безпосередньо в апеляційній скарзі та відзиві на неї, враховуючи, що явка сторін не була визнана обов'язковою, а сторони двічі не з'явилися в судове засідання без зазначення поважних причин, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутністю представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України складено протокол судового засідання.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

24.01.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аерлайн" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" (далі - покупець) було укладено договір поставки №63/14-3PA (далі - договір).

За умовами п.1.1, 1.2 в порядку та на умовах, передбачених даним договором, постачальник зобов'язується поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (далі - продукція), в асортименті, кількості, в строки, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в цьому договорі та специфікаціях, які є невід'ємними частинами договору. Покупець зобов'язується прийняти та оплатити поставлену у його власність продукцію у відповідності з умовами даного договору.

Відповідно до п.4.1 договору поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками та в строки, погоджені сторонами в специфікаціях до договору.

Пунктом 4.3 договору сторони узгодили, що як доказ поставки постачальник зобов'язаний надати покупцю за актом приймання-передачі, підписаним уповноваженими представниками сторін, наступні товаросупровідні документи: рахунок-фактуру; податкову накладну; видаткову накладну; відповідні товаросупровідні накладні (залізнична (товаротранспортна) накладна); сертифікат якості та/або паспорт; сертифікат відповідності (у випадку, якщо продукція підлягає обов'язковій сертифікації); інструкція (керівництво) з експлуатації (у випадку, якщо даний докумен6т передбачений); технічну документацію, передбачену п.2.3 договору; декларацію про відповідність (якщо це встановлено технічним регламентом на відповідний вид продукції).

Пунктом 5.3 договору передбачено, що розрахунки за поставлену постачальником продукцію здійснюються покупецем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 60 (шестидесяти) календарних днів з дати поставки відповідної продукції, якщо інший строк та порядок оплати не обумовлено сторонами в специфікаціях до договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін. Сторони дійшли згоди, що у випадку належного виконання обома сторонами своїх зобов'язань, строк дії договору встановлюється до 31.12.2014р. включно. У випадку невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобов'язань за договором, строк дії договору продовжується до повного виконання сторонами всіх прийнятих на себе зобов'язань (п.8.1).

Договір підписаний з обох сторін та скріплений печатками підприємств.

Згідно з п.5 специфікації №1/3 від 24.01.2014р. до договору, розрахунки за поставлену постачальником продукцію в межах специфікації здійснюються покупцем шляхом перерахування грошових коштів поточний рахунок постачальника на 60 (шести десятий) календарний день з моменту приймання відповідної партії продукції на склад покупця.

Пунктом 4 специфікації №2/3 від 07.07.2014р. до договору передбачено, що розрахунки за поставлену продукцію в межах специфікації здійснюються покупцем шляхом перерахування грошових коштів поточний рахунок постачальника на 90 (дев'яностий) календарний день з моменту приймання відповідної партії продукції на склад покупця.

На виконання умов договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Аерлайн" поставило Товариству з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" продукцію на загальну суму 52260,00грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи видаткові накладні №1023 від 16.07.2014р. на суму 1380,00грн. (рахунок №1745; податкова накладна №1088) та №1025 від 16.07.2014р. на суму 50880,00грн. (рахунок №1742, податкова накладна №1090).

Неналежне виконання покупцем своїх зобов'язань за договором щодо своєчасної та повної оплати вартості поставленої продукції стало підставою звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерлайн" з позовом до суду.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Як вбачається з матеріалів справи, факт поставки продукції підтверджується видатковими накладними, які містяться у матеріалах справи, а саме №1023 від 16.07.2014р. на суму 1380,00грн. та №1025 від 16.07.2014р. на суму 50880,00грн.

Зазначені видаткові накладні підписані представниками обох сторін, містять всі визначені законом обов'язкові реквізити, отже, за своїми ознаками вони є первинними обліковими документами, які фіксують та підтверджують господарську операцію і є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриману продукцію.

Частиною 1 ст.692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Строки для здійснення оплати узгоджені сторонами в специфікаціях до договору. Суд першої інстанції, визначаючи граничну дату оплати, не врахував, що спірна поставка була здійснена в межах двох специфікацій, а саме за видатковою накладною №1023 від 16.07.2014р. на суму 1380,00грн. в межах специфікації №1/3 від 24.01.2014р., за видатковою накладною №1025 від 16.07.2014р. на суму 50880,00грн. в межах специфікації №2/3 від 07.07.2014р.

З урахуванням строків оплати, визначених у специфікаціях, відповідач повинен був здійснити оплату продукції на суму 1380,00грн. в строк до 15.09.2014р. (враховуючи, що шестидесятий календарний день припадає на вихідний день), а продукції на суму 50880,00грн. - в строк до 14.10.2014р.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст.525, 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

За приписами ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, оскільки відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання щодо оплати отриманої продукції, доказів погашення заборгованості у сумі 52260,00грн. суду не надав, місцевий господарський суд обґрунтовано дійшов до висновку про доведеність підстав для стягнення з відповідача суми боргу у вказаному розмірі.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" посилається на те, що з огляду на відсутність на видаткових накладних дати поставки, зазначеної представником покупця в момент передачі продукції, позивачем не доведено дату поставки та, як наслідок, у відповідача відсутнє порушення зобов'язання по оплаті продукції.

Дійсно, за умовами п.4.5 договору датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, видаткові накладні підписані обома сторонами без жодних зауважень, містять всі необхідні відомості, у тому числі про дату їх складання. Отримання товару в іншу дату представником відповідача не доведено. Крім того, за умовами п.4.5 договору саме покупець зобов'язаний проставити дату на видатковій накладній.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач також зазначає, що всупереч умовам п.4.3 договору постачальником при передачі продукції не надано відповідних товаросупровідних документів.

Разом з тим, згідно з п.12 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженої Постановою Держарбітражу при Раді міністрів СРСР від 15.06.1965р. №П-6 із змінами і доповненнями (далі - Інструкція П-6), приймання продукції за кількістю проводиться по транспортним та супровідним документам (рахунку-фактурі, специфікації, опису, пакувальним ярликам та ін.) відправника (виробника). Відсутність вказаних документів чи деяких з них не зупиняє приймання продукції. У такому випадку складається акт про фактичну наявність продукції і в акті зазначається, які документи відсутні.

Отже, нескладання відповідачем за відповідними поставками згідно вимог Інструкції П-6 акту про відсутність будь-яких документів є підтвердженням надання позивачем усіх необхідних документів.

Відповідач а ні в суді першої інстанції, а ні в апеляційному суді не надав доказів на підтвердження обставин, про які зазначає, та не довів факту порушення постачальником (позивачем по справі) строків передачі товаросупровідних документів.

До того ж, статтею 666 ЦК України визначено, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Пунктом 4.4 договору сторони передбачили, що у випадку поставки продукції без товаросупровідної документації, що спричиняє неможливість здійснення приймання за кількістю, якістю, асортиментом, комплектністю, покупець має право відмовитися від приймання продукції.

Проте, відповідач не надав доказів вчинення дій, передбачених зазначеною нормою права та пунктом договору. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач не довів прострочення кредитора в розумінні ст.613 ЦК України.

Твердження апелянта про те, що судом не досліджено право власності позивача на товар, поставлений за договором, не приймається судом апеляційної інстанції виходячи з наступного. Відповідно до п.1.3 договору постачальник гарантує, що продукція, яка поставляється за даним договором, належить постачальнику на праві власності, та на дату набрання чинності договором не обтяжена правами третіх осіб, у тому числі: не продана, не закладена, не знаходиться під забороною відчуження, арештом, пройшла митне очищення та оформлення, а також вільна від інших обтяжень та не є предметом спору, і що постачальник вправі розпоряджатися даною продукцією, у тому числі поставити її покупцеві у відповідності до умов даного договору. За вимогою покупця, постачальник зобов'язаний надати йому документи, які підтверджують викладені в даному пункті обставини. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не звертався з такою вимогою до позивача.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З посиланням на приписи ст.625 ЦК України позивач за порушення відповідачем строків виконання грошового зобов'язання в розмірі 52260,00грн. просить стягнути з останнього 3% річних за період з 15.10.2014р. по 28.11.2016р. в сумі 3333,18грн. та інфляційні за період з жовтня 2014р. по жовтень 2016р. в сумі 35798,10грн. (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, здійснений позивачем, з яким погодився суд першої інстанції, судова колегія зазначає, що він є арифметично вірним, стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" підлягають 3% річних в розмірі 3333,18грн. за період з 15.10.2014р. по 28.11.2016р.

Щодо нарахування інфляційних, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Перевіривши розрахунок інфляційних, здійснений судом першої інстанції, судова колегія зазначає, що визначений в ньому період нарахування (з 15.10.2014р. по 28.11.2016р.) не відповідає наведеним вище вимогам. Обґрунтований період нарахування інфляційних становить листопад 2014р. - жовтень 2016р. З огляду на викладене, зробивши власний розрахунок інфляційних, судова колегія зазначає про правомірність стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" інфляційних в розмірі 33729,37грн. за період листопад 2014р. - жовтень 2016р.

Підставою для скасування рішення господарського суду Луганської області апелянт разом з іншим називає неврахування судом того, що всупереч умовам договору позивачем не дотримано досудового порядку врегулювання спору.

Однак, чинним законодавством України не передбачена заборона звертатись з позовом до суду у випадку порушень договірних зобов'язань контрагентом без попереднього пред'явлення претензії, навіть якщо такий обов'язок прямо передбачений договором. Офіційне тлумачення стосовно питання обов'язковості досудового врегулювання спорів надав Конституційний суд України у справі N1-2/2002 від 09.07.2002.р Так, обов'язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб'єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту. Окрім того, п.6.10 договору №63/14-3РА від 24.01.2014р., на який посилається апелянт, не містить чітких вказівок на обов'язковість застосування сторонами досудового порядку врегулювання спору, передбаченого ст.6 - 8 ГПК України.

Скаржник також зазначає, що постачальником допущено порушення строку поставки, узгодженого сторонами в специфікації до договору. Разом з тим, умовами договору та специфікацій до нього, визначений строк для здійснення оплати, який відраховується безпосередньо від дати поставки відповідної продукції та не пов'язаний з дотриманням строків поставки, обумовлених договором.

Пунктом 5.6 договору передбачено, що у випадку порушення постачальником строків поставки, обумовлених у специфікаціях до договору, покупець має право направити постачальнику розрахунок штрафних санкцій та/або збитків, та до їх оплати постачальником затримати оплату за поставлену продукцію на суму штрафних санкцій та/або збитків. Постачальник зобов'язується здійснити оплату штрафних санкцій, збитків протягом 5 (п'яти) календарних днів з моменту направлення розрахунку штрафних санкцій, збитків постачальнику. При цьому покупець має право оплатити постачальнику вартість поставленої продукції до оплати останнім покупцю штрафних санкцій та/або відшкодування збитків. Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не доведено факт направлення постачальнику розрахунку штрафних санкцій та/або збитків за прострочення оплати, що відповідно виключає наявність підстав для затримки розрахунків за отриману продукцію.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерлайн" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" 52260,00грн. боргу, 35798,10грн. інфляційних та 3333,18грн. 3% річних (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) підлягають частковому задоволенню. Стягненню з відповідача підлягають 52260,00грн. боргу, 33729,37грн. інфляційних, 3333,18грн. 3% річних.

На підставі викладеного, керуючись статтею 104 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних у сумі 2068,73грн. з прийняттям в цій частині рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, зі здійсненням нового розподілу судових витрат.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит", м.Сєвєродонецьк Луганської області на рішення господарського суду Луганської області від 12.12.2016р. (повний текст підписано 14.12.2016р.) у справі №913/1100/16 - задовольнити частково.

Рішення господарського суду Луганської області від 12.12.2016р. (повний текст підписано 14.12.2016р.) у справі №913/1100/16 - скасувати в частині стягнення інфляційних в розмірі 2068,73грн.

Прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В абзаці першому резолютивної частини рішення словосполучення «задовольнити повністю» змінити на словосполучення «задовольнити частково».

В абзаці другому резолютивної частини словосполучення « 35798грн. 10 коп. - інфляційних нарахувань» змінити на словосполучення « 33729грн. 37коп. - інфляційних нарахувань», словосполучення « 1378грн. 00коп. судового збору» змінити на словосполучення « 1346грн. 81коп. судового збору».

Доповнити резолютивну частину рішення абзацом третім в наступній редакції: «В іншій частині позовних вимог - відмовити».

В іншій частині рішення господарського суду Луганської області від 12.12.2016р. (повний текст підписано 14.12.2016р.) у справі №913/1100/16 - залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерлайн" (71600, Запорізька обл., Василівський район, м.Василівка, вул.Б.Хмельницького, буд.3, ідентифікаційний код 36465159) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" (93400, Луганська обл., м.Сєвєродонецк, пр-т Гвардійський, буд.30/1, ідентифікаційний код 37713861) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 34грн. 31коп.

Доручити господарському суду Луганської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий І.В. Зубченко

Судді: О.О. Радіонова

О.А. Скакун

Надруковано 5 прим:1 - позивачу;1 - відповідачу;1 - ГСЛО;1 - до справи;1 - ДАГС