ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" березня 2017 р.Справа № 916/153/17

За позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

До відповідача: Приватного підприємства «НАВІК»

про витребування майна

Суддя Оборотова О.Ю.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 довіреність від 08.12.2016р.

від відповідача: Закусило З.О. довіреність від 25.01.2016р.

СУТЬ СПОРУ: 19.01.2017р. Фізична особи-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1) звернулось до господарського суду Одеської області до відповідача Приватного підприємства «НАВІК» (далі - ПП «НАВІК») з позовною заявою про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Ухвалою господарського суду Одеської області 23.01.2017р. порушено провадження по справі №916/153/17 та призначено до розгляд у відкритому судовому засіданні на 08.02.2017 року.

20.02.2017р. до канцелярії господарського суду Одеської області від Приватного підприємства «НАВІК» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

У судовому засіданні 20.03.2017р. після виходу судді з нарадчої кімнати було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

04 лютого 2014 року між ПП «НАВІК» (орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна № 04/02-1, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежиле приміщення, що розташоване в будівлі за адресою АДРЕСА_1 на умовах і в порядку, передбаченому цим договором. Під приміщенням розуміється частина нежилого приміщення, площею 176,9 кв.м. Приміщення передається орендарю з ціллю використання для організації магазину непродовольчих товарів.

28 лютого 2014 року між сторонами було підписано акт приймання-передачі, вказаного нежитлового приміщення.

Згідно пункту 2.10. договору оренди після закінчення строку оренди або у разі розірвання або припинення цього Договору оренди, всі поліпшення приміщення, що підлягають відділенню, які виконані або встановлені орендарем або за рахунок Орендаря, якщо їх можливо відділити без шкоди для приміщення, будівлі, конструкцій, стін і інших елементів будівлі, і якщо не буде узгоджене відшкодування орендарю їх вартості, є власністю орендаря і можуть бути ним вилучені.

ФОП ОСОБА_1 21 жовтня 2014 р. повідомив ПП «НАВІК» про розірвання договору оренди нерухомого майна №04/02-1 від 04.02.2014 р. на підставі п. 8.9. даного договору та просив рахувати датою початку відліку шести місяців, 21 жовтня 2014 року.

Даний лист було отримано ПП «НАВІК» 21.10.2014р., що підтверджується відміткою останнього на самому листі, а також не заперечується самим відповідачем.

Отже, враховуючи отримання ПП «НАВІК» 21.10.2014р. листа позивача про розірвання договору оренди нерухомого майна №04/02-1 від 04.02.2014 р., даний договір, за умовами п. 8.9. є розірваним 21.04.2015р.

Всупереч цьому, відповідач перешкоджав позивачеві у здійсненні свого права на вивіз належного відповідачеві майна із орендованого приміщення, що підтверджується численними листами ФОП ОСОБА_1 до ПП «НАВІК».

Так, відповідно до листів від 20.04.2015 р. за вих. 2004-01 та вих. 2004-02 ФОП ОСОБА_1 просив ПП «НАВІК» надати дозвіл на вивіз товару у кількості 1790 одиниць 22.04.2015 р. та 23.04.2015 р. у період з 7-00 до 09-30.

Листом від 22.04.2015 р. за вих.2204-01 ФОП ОСОБА_1 просив ПП «НАВІК» у період з 22.04.2015 р. по 30.04.2015 р. погодити доступ співробітників задля вивозу ТМЦ, проведення демонтажних робіт та робіт пов'язаних із вивозом демонтованого обладнання та матеріалів.

Звернення позивача до ПП «НАВІК» підтверджуються також листами вих. 2304-01, вих.2204-3, вих.2204-4 від 22.04.2015 р., які були направлені відповідачу, проте останній відмовився від їх отримання без пояснення причин, що підтверджується накладною курєрської служби доставки, описом внутрішнього змісту поштового відправлення від 22.04.2015 р. та листом ТОВ «КСД ПІВДЕНЬ» №4982/15 від 22.04.2015 р.

23.04.2015 року листи позивача вих. 2304-01, вих.2204-3, вих.2204-4 від 22.04.2015р. були повторно направлені відповідачу, проте останній відмовився від їх отримання, що підтверджується наявними в матеріалах справи накладною кур'єрської служби доставки та описом внутрішнього змісту поштового відправлення від 23.04.2015 р.

Також, 23.04.2015р. співробітниками магазину поивача було складено доповідну в який зазначено про те, що попре підтвердження з боку ПП «НАВІК» 22.04.2015р. засобами телефонного зв'язку згоди на вивіз товару за листом вих.2004-01 від 20.04.2015р., 23.04.2015 р. з 08:00 до 10:00 начальником служби охорони був заблокований вивіз товару у кількості 1790 одиниць.

Дану доповідну разом із листами від 23.04.2015 р. вих.2304-03 та вих. 2304-04, 23.04.2015 р. було направлено на адресу ПП «НАВІК», проте відповідач відмовився від одержання даного поштового відправлення без зазначення пояснення причин, що підтверджується накладною кур'єрської служби доставки, описом внутрішнього змісту поштового відправлення від 23.04.2015 р. та листом ТОВ «КСД ПІВДЕНЬ» №4983/15 від 24.04.2015 р.

25.04.2015р. ФОП ОСОБА_1 направив відповідачу лист вих.2504-01 в якому повторно просив погодити дату вивозу товару, проте, ПП «НАВІК» відмовився від отримання даного поштового відправлення, що підтверджується накладною курєрської служби доставки, описом внутрішнього змісту поштового відправлення від 27.04.2015 р. та листом ТОВ «КСД ПІВДЕНЬ» №4984/15 від 27.04.2015 р.

27 квітня 2015 р. позивач повторно звернувся до відповідача з листами вих.2704-01 та вих.2704-02 в яких просив погодити вивіз товару та торгового обладнання, проте відповідач відмовився від одержання даного поштового відправлення оскільки зі слів охоронця, нікого з співробітників не має, що підтверджується накладною кур'єрської служби доставки, описом внутрішнього змісту поштового відправлення від 28.04.2015 р. та листом ТОВ «КСД ПІВДЕНЬ» №4986/15 від 06.05.2015 р.

До того ж, на підтвердження факту перешкоджання позивачу у доступі до орендованого приміщення з боку ПП «НАВІК» є заява ФОП ОСОБА_1 начальнику Суворовського РУ м. Одеси полковнику міліції від 30.04.2015 р. вх.№3-731 в якій позивач зазначив, що не дивлячись на те, що строк дії договору оренди нерухомого майна №04/02-1 від 04.02.2014 р. сплив 21.04.2015 р., посадові особи ПП «НАВІК» перешкоджають вивозу належного відповідачеві майна (основних засобів та товарів). Позивач у заяві зазначив, що на даний час захоплений його товар на суму понад один мільйон гривень та зазначив, що вбачає у діях вказаних посадових осіб наявність складу злочину, а саме свавілля, у зв'язку із чим просив внести відомості про цей злочин до реєстру досудових розслідувань, а також притягнути до відповідальності винних осіб, прийняти заходи щодо повернення незаконно вилучено майна.

08.05.2015р. ФОП ОСОБА_1 отримав лист вих. № 010/352.від ПП «НАВІК» з приводу того, що вхідна трьохсекційна ролета (10м.) та блок керування у кількості 1шт. залишилась у володінні ПП «НАВІК» в якості забезпечення виконання зобов'язань по заборгованості.

Окрім того, 15.05.2015 р. співробітниками магазину позивача було складено доповідну в який зазначено про те, що попре підтвердженої з боку ПП «НАВІК» 14.05.2015 р. згоди на проведення демонтажних робіт та вивозу демонтованого обладнання та матеріалів, начальником служби охорони був заблокований вивіз частини демонтованого обладнання та матеріалів з 06:45 до 09:30 15.05.2015 р.

16.05.2015р. відбувся вивіз обладнання та матеріалів які належать ФОП ОСОБА_1

18.05.2015р. між сторонами без заперечень підписано акт приймання-передачі приміщення з оренди за договором №04/02-1 від 04 лютого 2014 р.

22.05.2015р. за вих. 2205-1 ФОП ОСОБА_1 направив ПП «НАВІК» лист, відповдно до якого він підтверджує вивіз обладнання та матеріалів (в тому числі вхідної ролети з блоком управління 10м. в кількості 1 шт.) однак наприкінці зазначає, що ПП «НАВІК» утримує належне йому майно: вхідну ролету (3х секційну) 10м. - комплект.

Враховуючи викладене, позивач звернувся до господарського суду Одеської області за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., ратифікованою Україною Законом від 17.07.1997р. №475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї 20.03.1952р., передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.). Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. Правомочність розпоряджання означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.). Така ж правова позиція викладена і за результатами Аналізу Верховим Судом України деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ у листі від 01.07.2013р.

За вимогами ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі (ч.2 ст. 181 ЦК України).

Згідно з ст. 188 ЦК України якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ). Правочин, вчинений щодо складної речі, поширюється на всі її складові частини, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 «Застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.»

Згідно з положеннями інформаційного лиса Вищого арбітражного суду України від 31.01.2001 № 01-8/98 «Про деякі приписи законодавства, яке регулює питання, пов'язані із здійсненням права власності та його захистом» «Об'єктом віндикаційного позову може бути індивідуально визначене майно, яке існує в натурі на момент подання позову. Витребуване майно може належати і до категорії речей, що визначаються родовими ознаками (мірою, вагою тощо), але в такому разі має бути якимось чином індивідуалізоване (наприклад, цукор у мішках за певними цифровими або іншими характерними позначками). У разі загибелі індивідуально визначеного майна власник (законний володілець) може звернутися лише з вимогою про відшкодування збитків.»

Отже, господарський суд Одеської області звертає увагу, що звертаючись до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, ФОП ОСОБА_1 повинен перш за все надати належні та допустимі докази індивідуальних ознак об'єкту віндикації а також підтвердити, що належне йому майно знаходиться у володінні ПП «НАВІК».

Наявні матеріали справи містять докази того, що станом на 08.05.2015р. вхідна трьохсекційна ролета (10м.) та блок керування, які належать ФОП ОСОБА_1 перебували у Приватного підприємства «НАВІК», однак 16.05.2015р. відбувся вивіз обладнання та матеріалів які належать ФОП ОСОБА_1

18.05.2015р. між сторонами складено акт приймання-передачі приміщення з оренди за договором №04/02-1 від 04 лютого 2014р. відповідно до якого зазначено, що приміщення повртається в стані - під проведення ремонтних робіт. Сторони претензій один до одного стосовно зазначеного нерухомого майна не мають.

Суд не приймає до уваги лист ФОП ОСОБА_1 від 22.05.2015р. вих. 2205-1 як належний доказ знаходження об'єкту віндикаційного позову у володінні Приватного підприємства «НАВІК» оскільки даний лист складений в односторонньому поряду самим позивачем та містить суперечливі відомості, оскільки на його початку ФОП ОСОБА_1 зазначає, що він підтверджує вивіз обладнання та матеріалів (в тому числі вхідної ролети з блоком управління 10м. в кількості 1 шт.) однак наприкінці зазначає, що ПП «НАВІК» утримує належне йому майно: вхідну ролету (3х секційну) 10м. - комплект.

Враховуючи, що відповідно до позовної заяви ФОП ОСОБА_1 просить суд витребувати з незаконного володіння Приватного підприємства «НАВІК» вхідну ролету 3,75*9,04м. з блоком керування позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що після підписання акту приймання-передачі приміщення з оренди без заперечень стосовно нерухомого майна у незаконному володінні ПП «НАВІК» знаходиться вхідна ролета 3,75*9,04м. з блоком керування яка належить позивачу.

Враховуючи, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях обґрунтованості правової позиції без дослідження належних та допустимих доказів, за відсутності яких у суду відсутня можливість перевірити та встановити індивідуальні ознаки об'єкту віндикації та його знаходження у володінні відповідача, а тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Ухвалою господарського суду Одеської області 10.03.2017р. зобов'язано сторін надати первинні документи, що підтверджують право власності на вхідну ролету з відповідними індивідуальними ознаками, однак вимоги ухвали позивачем не були виконані.

Враховуючи специфіку розгляду даної категорії справ саме на ФОП ОСОБА_1 покладено обов'язок доказування правової позиції, однак належних та допустимих доказів до суду надано не було.

В свою чергу ПП «НАВІК» 20.03.2017р.надав первинні документи, що підтверджують придбання трьох окремих захисних жалюзей типу «Ролет» (3550*2280мм, 3550*2780, 3550*3920мм) які встановленні в приміщенні відповідача.

Інші наявні у матеріалах справи документи та доводи сторін вищевикладених висновків господарського суду Одеської області не спростовують.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відтак, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги необґрунтовані, не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору та покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 50, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 03.04.2017р. у зв'язку з перебуванням судді Оборотової О.Ю. на лікарняному з 27.03.2017р. по 31.03.2017р.

Суддя О.Ю. Оборотова