КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2017 р. Справа№ 910/17373/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Остапенка О.М.

Доманської М.Л.

за участі представників сторін:

згідно з протоколом судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Об'єднання підприємств

"Український музичний альянс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2016

у справі № 910/17373/16 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Об'єднання підприємств "Український музичний альянс"

до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Товариства з

обмеженою відповідальністю "ASBIS-Україна"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Всеукраїнська громадська організація "Всеукраїнське агентство

авторських прав"

про стягнення 502635,27 грн,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року, Об'єднання підприємств "Український музичний альянс" (далі за текстом - Об'єднання) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "ASBIS-Україна" (далі за текстом - Підприємство) 552341,16 грн відрахувань (відсотків) за імпортоване на митну територію України обладнання, із застосуванням якого у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, згідно з переліком, визначеним додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2003 № 992 "Про розмір відрахувань виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах".

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем імпортуються товари, із застосуванням яких можна здійснити відтворення творів, а тому відповідач зобов'язаний сплачувати відрахування за ввезення таких товарів відповідно до ст. 42 Закону України "Про авторське право і суміжні права", проте таких відрахувань відповідач не сплачує. Однак, обов'язок сплати відрахувань відповідачем на користь уповноваженої організації колективного управління (позивача або третьої особи) в період імпорту вказаних товарів (з 07.03.2014 по 25.12.2014) на митну територію України, виконаний не був. В зв`язику з чим позивач визначив розмір заборгованості відповідача за зазначеним зобов`язанням в сумі в сумі 552341,16.

31.10.2016 Об'єднання подало до місцевого господарського суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просило суд стягнути з відповідача 1349052,99 грн відрахувань (відсотків) за період з 07.03.2014 по 25.12.2014.

21.11.2016 позивач подав до господарського суду першої інстанції заяву про відмову від позовних вимог в частині стягнення з відповідача 13962,10 грн відрахувань (відсотків) за імпортоване на митну територію України обладнання.

02.12.2016 Об'єднання подало до Господарського суду міста Києва заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просило суд стягнути з відповідача 502635,27 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.12.2016 у справі № 910/17373/16 відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення 502635,27 грн відрахувань (відсотків) за імпортоване відповідачем на митну територію України обладнання із застосуванням якого у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах. Вирішено стягнути з позивача на користь відповідача, адвокатського об'єднання "Арцінгер" 16000 грн витрат на оплату послуг адвоката.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що у період з 07.03.2014 по 25.12.2014 відповідачем було імпортовано через митний кордон України обладнання, за яке Підприємством не було здійснено виплату відрахувань Об'єднанню, як єдиній у визначений період організації колективного управління, яка має право здійснювати збір відрахувань. Разом з тим, місцевий суд вважав, що підстав для задоволення позовних вимог немає, оскільки Підприємством і Організацією врегульовано питання щодо сплати відрахувань за заявлений позивачем період, так як уклавши Договір № 1 з Організацією, Підприємство зобов'язалося сплатити третій особі відрахування за період з 07.03.2014 по 25.12.2014, а додатковою угодою № 1 від 24.10.2015 до Договору № 1 Підприємством і Організацією погоджено строки сплати відрахувань за вказаний період.

Господарським судом першої інстанції було враховано, що сторони приступили до виконання умов Договору № 1 і додаткової угоди № 1 від 24.10.2015 до Договору № 1. В зв`язку з чим, місцевий господарський суд дійшов висновку, що чинним законодавством України не обмежено право відповідача на укладення з іншою організацією колективного управління, а не позивачем, договору щодо сплати відрахувань за імпортований до укладення відповідного договору товар.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням господарського суду першої інстанції, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю, стягнувши з відповідача на користь позивача за період з з 07.03.2014 по 25.12.2014 - 502635,27 грн відрахувань та судові витрати..

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу Об'єднання зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято на підставі неправильного застосування норм матеріального права.

В підтвердження доводів апелянт посилається на те, що місцевий господарський суд не врахуванв змісту зобов'язання, підстав його виникнення, грошової природи зобов'язання та умов його виконання.

Підтверджуючи вмотивованість апеляційної скарги, Об'єднання посилається на те, що позивач є належним кредитором у грошовому зобов'язанні, яке виникло в силу законодавчих приписів і полягає у перерахуванні суми відрахувань уповноваженим організаціям під час ввезення на митну територію України обладнання і (або) матеріальних носіїв імпортерами відповідно до встановленого КМУ розміру. Проте, на час ухвалення рішення зобов'язання у частині сплати 502635,27 грн не виконано, умови його виконання порушено. Договір, укладений між відповідачем та третьою особою, жодним чином не змінює та не припиняє право позивача вимагати виконання зобов'язання відповідно до умов, встановлених законом.

Апелянт наголошує на тому, що суд не врахував і не надав відповідну оцінку фактичним обставинам справи відносно того, що зобов'язання в даному випадку виникло безпосередньо з актів цивільного законодавства і полягає саме у перерахуванні суми відрахувань уповноваженим організаціям імпортерами відповідно до встановленого розміру. Тобто зобов'язання полягає не в укладенні договору з уповноваженою організацією про сплату відрахувань, не в погодженні порядку про строки їх сплати, а у безпосередньому здійсненні таких відрахувань.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2017 для розгляду справи № 910/17373/16 за апеляційною скаргою Об'єднання, сформовано колегію у складі головуючого Верховця А.А., суддів: Остапенка О.М., Доманської М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2017 апеляційну скаргу Об'єднання на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2016 у справі № 910/17373/16 було прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 28.02.2017 о 14:50 в судовому засіданні у приміщенні суду.

21.02.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) від Об`єднання надійшло письмове клопотання про виправлення описки в тексті апеляційної скарги.

28.02.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) від Підприємства надійшло письмове клопотання про відшкодування судових витрат, а також письмовий відзив на апеляційну скаргу.

28.02.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Всеукраїнської громадської організації "Всеукраїнське агентство авторських прав" (далі за текстом - Агенство) надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 28.02.2017 відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу (далі за текстом - ГПК) України в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, оголошувалась перерва до 07.03.2017 - 15 год 10 хв, для надання можливості реалізації процесуальних прав учасників провадження у справі, подання доказів і участі в їх дослідженні в судовому процесі.

Згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 07.03.2017, здійсненому у зв'язку з перебуванням судді Доманської М.Л., яку раніше визначено для розгляду справи у відпустці, для розгляду скарги Об'єднання, сформовано колегію суддів у складі головуючого судді - Верховця А.А., суддів: Сотнікова С.В., Остапенка О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.03.2017 розгляд апеляційної скарги Об'єднання на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2016 у справі № 910/17373/16 було прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів, розгляд якої було перенесено на 07.03.2017, про, що було оголошено головуючим суддею в судовому засіданні 28.02.2017.

Враховуючи принцип незмінності суддів встановлений п. 3 ч. 4 ст. 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (введення нового складу суду) розгляд даної справи почався спочатку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених ст. 69 ГПК України строків вирішення спору (п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення").

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.03.2017 розгляд апеляційної скарги Об'єднання на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2016 у справі № 910/17373/16 було відкладено на 28.03.2017 о 14:30.

28.03.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) від Об`єднання надійшли письмові пояснення (від позивача/скаржника).

Згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 28.03.2017, здійсненому у зв'язку з перебуванням судді Сотнікова С.В., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, для розгляду скарги Об'єднання, сформовано колегію суддів у складі головуючого судді - Верховця А.А., суддів: Остапенка О.М., Доманської М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.03.2017 апеляційну скаргу Об'єднання прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів, розгляд якої ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.03.2017 призначено на 28.02.2017 о 14:20 в судовому засіданні у приміщенні суду.

Враховуючи принцип незмінності суддів встановлений п. 3 ч. 4 ст. 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (введення нового складу суду) розгляд даної справи почався спочатку.

В судовому засіданні 28.03.2017 представник позивача навів свої доводи, міркування та заперечення, викладені безпосередньо в апеляційній скарзі. Представники відповідача заперечувли проти доводів апеляційної скарги з підстав, наведених в письмовому відзиві на апеляційну скаргу, просили суд в задоволенні скарги відмовити, а також зодовльнити клопотання Підприємства про відшкодування судових витрат. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, висловив узгодженість власної позиції щодо заперечень вимог апляційної скарги, із позицією відповідача.

В судовому засіданні 28.03.2017 згідно ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови Київського апеляційного господарського суду у даній справі.

У відповідності зі ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Київський апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Місцевим господарським судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що:

- Об'єднання є організацією, уповноваженою здійснювати збирання і розподіл між суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, що підтверджується свідоцтвом від 20.12.2007 № 2/У, виданим позивачеві Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України;

- Підприємство з 07.03.2014 по 29.12.2014 імпортувало на митну територію України товари, із застосуванням яких можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, передбачені Законом, а саме: радіотелефони системи стільникового зв'язку (мобільних телефонів) із кодом згідно з УКТЗЕД ; планшети із кодом згідно з УКТЗЕД ; ноутбуки з оптичним приводом для CD/DVD-RW-дисків із кодом згідно з УКТЗЕД ; запам'ятовувальні пристрої на жорстких дисках із кодом згідно з УКТЗЕД , і з яких мало сплатити згадані відрахування;

- станом на час здійснення Підприємством імпорту вказаного обладнання на митну територію України (у період з з 07.03.2014 по 25.12.2014) Об'єднання було єдиною уповноваженою організацією на здійснення збирання і розподілу між суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, що підтверджується листом Державної служби інтелектуальної власності України від 17.06.2015 № 1-7/4782;

- Підприємство під час ввезення на митну територію України імпортованого обладнання та матеріальних носіїв не сплатило необхідні відрахування в розмірах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2003 № 992 "Про розмір відрахувань, що сплачуються виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах" (зі змінами);

- позивачем, з урахуванням поданої ДФС України інформації щодо імпортних операцій Підприємства з товарами за кодами , , та згідно з УКТЗЕД за період з 07.03.2014 по 25.12.2014 визначено, що розмір заборгованості відповідача зі сплати відрахувань (з урахуванням вартості імпортованого товару) становить 502635,27 грн.

Матеріалами справи також підтверджується, що між Підприємством та Організацією 30.12.2014 укладено Договір № 1 про виплату відрахувань імпортерам обладнання і матеріальнх носіїв.

Згідно пункт 2.1 Договору № 1, імпортер зобов'язується виплатити уповноваженій організації відрахування (відсотки) у розмірі та в порядку, передбаченому чинним законодавством України та Договором № 1, а уповноважена організація зобов'язується в порядку, передбаченому чинним законодавством України прийняти кошти (відрахування) від імпортера та розподілити між організаціями колективного управління, які є на обліку у Державній службі інтелектуальної власності України, на основі договорів, укладених уповноваженою організацією з такими організаціями колективного управління для їх подальшого розподілу між авторами, виконавцями, виробниками фонограм (відеограм).

Відповідно до пункт 3.1 Договору № 1, імпортер зобов'язується в строк не пізніше дня митного оформлення ввезення обладнання і матеріальних носіїв на митну територію України надіслати на поштову та електронну адресу уповноваженої організації повідомлення про ввезення обладнання і матеріальних носіїв на митну територію України за формою, передбаченою додатком № 1 до Договору №1.

Пункт 3.2 закріплює розмір відрахувань за Договором №1, визначається у відповідності до Постанови № 992.

Сторони погодили, що імпортер може сплатити винагороду за попередній період, а саме з 07.03.2014 по 30.12.2014, шляхом перерахування відрахувань (відсотків) на рахунок уповноваженої організації, виходячи з розмірів, встановлених Постановою № 992, від вартості обладнання і матеріальних носіїв, зазначеної у відповідному зовнішньоекономічному договорі (контракті) імпортера про придбання обладнання і матеріальних носіїв в національній валюті за курсом Національного банку України, на дату відповідної митної декларації; імпортер бере на себе обов'язок не рідше ніж один раз на два або три місяці з дати підписання додаткової угоди від 24.10.2015 № 1 перераховувати зазначені відрахування (відсотки), конкретні суми яких вказані у пункті ІІ додаткової угоди від 24.10.2015 №1, за попередній період починаючи з квітня 2016 року до грудня 2017 року включно (пункт 3.5 Договору № 1 в редакції додаткової угоди від 24.10.2015 № 1).

Пунктом 5.1 зазначеного договору передбачено, що Договір №1 набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2015. Дія Договору №1 продовжується на один рік, якщо за три місяці до закінчення строку дії Договору №1 або через один рік після продовження строку дії Договору № 1 жодна із сторін не повідомить іншу сторону про розірвання Договору № 1 шляхом надіслання рекомендованого листа (пункт 5.2 Договору №1).

24.10.2015 між відповідачем та ВГО «ВААП» було укладено додаткову угоду № 1 до вищезазначеного договору.

Згідно пункту ІІ додаткової угоди від 24.10.2015 № 1 на підставі попередньо наданої Організації інформації щодо імпорту обладнання та матеріальних носіїв за період з 07.03.2014 по 30.12.2014, сторони погодили графік сплати відрахувань імпортером Організації за попередній період, а саме: березень 2014 року - 7,87 грн, дата платежу - до 30.06.2016; квітень 2014 року - 0,00 грн; травень 2014 року - 13954,23 грн, дата платежу - до 30.06.2016; червень 2014 року - 50781,38 грн, дата платежу - до 30.06.2017; липень 2014 року - 111045,68 грн, дата платежу - до 30.09.2017; серпень 2014 року - 50123,90 грн, дата платежу - до 30.09.2017; вересень 2014 року - 31016,48 грн, дата платежу - до 30.09.2017; жовтень 2014 року - 71 274,19 грн., дата платежу - до 31.12.2017; листопад 2014 року - 78533,21 грн, дата платежу - до 31.12.2017; грудень 2014 року - 128831,07 грн, дата платежу - до 31.12.2017.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що Організація є організацією колективного управління, уповноваженою здійснювати збирання і розподіл між суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, що підтверджується виданим Державною службою інтелектуальної власності України свідоцтвом від 29.12.2014 № 3/у.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з Підприємства на користь Об'єднання зазначених відрахувань.

За приписами частини другої статті 42 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) допускається відтворення в домашніх умовах і виключно в особистих цілях творів і виконань, зафіксованих у фонограмах, відеограмах і їх примірниках, без згоди автора (авторів), виконавців і виробників фонограм (відеограм), але з виплатою їм винагороди способом, визначеним частиною четвертою цієї статті.

Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону виплата винагороди виробникам фонограм і відеограм та іншим особам, які мають авторське право і (або) суміжні права, за передбачені частиною другою цієї статті відтворення, здійснюється у формі відрахувань (відсотків) від вартості обладнання і (або) матеріальних носіїв виробниками та (або) імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких можна здійснити відтворення виключно в особистих цілях у домашніх умовах творів, зафіксованих у фонограмах і відеограмах, крім:

а) професійного обладнання та (або) матеріальних носіїв, не призначених для використання в домашніх умовах;

б) обладнання і матеріальних носіїв, що експортуються за митну територію України;

в) обладнання і матеріальних носіїв, що ввозяться фізичною особою на митну територію України виключно в особистих цілях і без комерційної мети.

Частиною п'ятою статті 42 Закону встановлено, що розміри зазначених у частинах другій і четвертій цієї статті відрахувань (відсотків), що мають сплачуватися виробниками та (або) імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, визначаються Кабінетом Міністрів України. Ці кошти виробниками та імпортерами обладнання і (або) матеріальних носіїв перераховуються визначеним Установою організаціям колективного управління (далі - уповноваженим організаціям). Зібрані кошти розподіляються між організаціями колективного управління, які є на обліку в Установі, на основі договорів, які уповноважені організації укладають з усіма організаціями колективного управління. Імпортери перераховують ці кошти уповноваженій організації під час ввезення товару на митну територію України, а виробники - у кінці кожного місяця після реалізації обладнання і матеріальних носіїв.

Згідно з приписами частини сьомої статті 42 Закону зібрані кошти, що зазначені у частинах другій і четвертій цієї статті, розподіляються між авторами, виконавцями, виробниками фонограм (відеограм). Якщо угодами між організаціями колективного управління не передбачено інше, то ці кошти розподіляються у таких пропорціях: авторам - 50 відсотків, виконавцям - 25 відсотків і виробникам фонограм (відеограм) - 25 відсотків.

Порядок здійснення відрахувань виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, затверджено наказом Міністерства освіти і науки України, Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва, Державної податкової адміністрації України від 24.11.2003 № 780/123/561 (далі - Порядок від 24.11.2003).

Відповідно до пункту 7 Порядку від 24.11.2003 під час ввезення на митну територію України обладнання і (або) матеріальних носіїв імпортери відповідно до розміру відрахувань, затвердженого Постановою № 992, перераховують суми відрахувань уповноваженим організаціям, про що надсилають цим організаціям підписану керівником імпортера довідку щодо сплати відрахувань імпортером обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, за формою, визначеною в додатку 1 цього Порядку.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами першою - третьою статті 6 ЦК України встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно з приписами частини третьої статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Колегія суду апеляційної інстанції звертає увагу, що Підприємством укладено договір з Організацією про виплату відрахувань імпортером обладнання і/або матеріальних носіїв, додатковою угодою № 1 до якого (договору) врегульовано і питання сплати відрахувань (процентів) за попередній період.

В зв`язку з чим суд апеляційної інстанції доходить висновку, що Підприємство мало право (за відсутності законодавчої заборони) вирішити питання щодо сплати заборгованості з відрахувань (відсотків) з уповноваженою організацією, повноваження якої зі збору і розподілу коштів від відрахувань (відсотків) є дійсними станом на час здійснення відповідної дії (фактичної оплати). Тобто, з урахуванням того, що такі відрахування (відсотки) як винагорода у подальшому розподіляються між авторами, виконавцями, виробниками фонограм (відеограм), після перерахування заборгованості з відрахувань уповноваженій організації, відсутні підстави вважати, що зазначене питання залишилося неврегульованим. (Зазначена правова позиція апеляційного суду, узгоджується з висновком зробленим Вищим господарським судом України та викладеним в постанові від 15.11.2016 у справі № 910/2333/16).

Колегія суду погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що платіжним дорученням від 01.06.2016 № 476 за яким Підприємством перераховано Організації 13962,10 грн у погоджений додатковою угодою № 1 від 24.10.2015 до Договору № 1 строк, належним чином підтверджено, що сторони приступили до виконання умов Договору № 1.

Більше того, під час судового засідання у суді апеляційної інстанції 07.03.2017, відповідачем в порядку ст. 22 ГПК було надано судовій колегії оригінал платіжного доручення № 2611 від 02.03.2017 - для огляду та належним чином засвідчену копію зазначеного платіжного доручення долучено до матеріалів справи.

В даному судовому засіданні колегією суддів вказане платіжне доручення оглянуто та повернуто відповідачу.

Як встановлено судом, відповідно до платіжного доручення № 2611 від 02.03.2017 Підприємство здійснило оплату на користь Організації, в розмірі 521605,91 грн.

Представником Всеукраїнської громадської організації "Всеукраїнське агентство авторських прав" на уточнюючі запитання суду, надано пояснення, що відповідач здійснив на користь Організації сплату повної суми відрахувань на загальну суму 535568,01 (521605,91 грн + 13962,10), яка в свою чергу була визначена сторонами у графіку сплати відрахувань імпортером Уповноваженій організації за період з 07.03.2014 по 29.12.2014 у відповідності до умов додаткової угоди № 1 до Договору № 1 від 24.10.2015.

Як вбачається з матеріалів справи (т. 2, а.с. 21), додатковою угодою № 1 до Договору № 1 сторонами погоджено суму та графік сплати відрахувань імпортером Уповноваженій організації. Відповідно до якого останньою датою здійснення платежу сторони визначили - 31.12.2017, таким чином, Підприємство достроково виконало зобов`язання за додатковою угодою № 1 до Договору № 1.

Колегія суду враховує, що згідно статті 531 ЦК України, боржник має право виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Таким чином, враховуючи, що Договір № 1 не містить заборони відносно дострокового виконання зобов`язання щодо виплати відрахувань, а також сторони зазначеного договору висловлюють в судовому засіданні узгодженість позиції щодо можливості реалізації права відповідача виконати свій обов'язок достроково, колегія суду доходить висновку, що обов`язок відповідача зі сплати відрахувань в силу законодавчих приписів, який виник у Підприємства, як у імпортера під час ввезення на митну територію України відповідного обладнання і матеріальних носіїв є належно виконаним.

У відповідності до ст.ст. 32-34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів на підставі доказів та пояснень наявних в матеріалах справи дійшла до висновку, що відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для скасування чи зміни рішення місцевого господарського суду не вбачає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З урахуванням вище наведеного, судова колегія дійшла висновку щодо часткового (а саме: в сумі 2571,39 грн) задоволення клопотання відповідача про відшкодування судових витрат (на загальну суму: 72147,60 грн), виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру", що передбачено ч. 3 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з приписами ст. 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим законом.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги (ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").

В процесі судового розгляду справи для вирішення питання про стягнення з позивача заявлених відповідачем витрат з надання правової допомоги, колегія суду проаналізувала умови договору про надання правової допомоги № 1684/04 від 23.09.2016. Судом встановлено, що предметом даного договору є доручення Клієнтом (Підприємство з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "ASBIS-Україна") в порядку та на умовах визначених цим Договором та діючим законодавством України, Адвокатському об`єднанню (Адвокатське об`єднання «АРЦІНГЕР»), а Адвокатське об`єднання зобов`язалося надати Клієнту за оплату правову допомогу у господарській справі № 910/17373/16 в порядку, у строки та на умовах, визначених цим Договором (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.1.2 зазначеного Договору Адвокатське об`єднання з метою надання Клієнту правової допомоги, представництва інтересів Клієнта залучає для виконання обов`язків адвокатів, які входять до складу Адвокатського об`єднання або співпрацюють з Адвокатським об`єднанням на підставі цивільно-правових угод.

Розділом 4 вищезгаданого Договору сторони обумовили оплату за правову допомогу, надану виконавцем відповідно до цієї Угоди. Так, Клієнт сплачує кошти відповідно до встановлених Виконавцем рахунків, які підлягають оплаті Клієнтом протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня їх отримання. Винагорода (гонорар) за надання правової допомоги визначається у гривні як сума гонорару Адвокатського об`єднання та сума відшкодування витрат, понесених Адвокатським об`єднанням у зв`язку з наданням правової допомоги. Винагорода (гонорари) за правову допомогу розраховується шляхом множення погодинної ставки у розмірі 5000 грн (без ПДВ) на кількість фактично витрачених годин за надання правової допомоги.

Звертаючись 28.02.2017 до Київського апеляційного господарського суду із клопотанням про відшкодування судових витрат, представник Відповідача - Олійник К.С. зазначив, що Рахунок-фактура № 1684/04-2 від 24.02.2017 на загальну суму 72147,60 грн був виставлений відповідачу з урахуванням часових витрат адвокатів, залучених у справі на стадії апеляційного оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2016 у справі № 910/17373/16, в свою чергу кошти за зазначеним Рахунком-фактурою були сплачені 24.02.2017.

Разом із зазначеним клопотанням про відшкодування судових витрат, заявником надано апеляційному суду акт про надання юридичних послуг від 24.02.2017 (т.2. а.с. 209-210). У якому наведена деталізація наданих Виконавцем Замовнику юридично-консультаційних послуг згідно Договору про надання правової допомоги № 1684/04 від 23.09.2016 та Рахунку-фактури № 1684/04-2 від 24.02.2017 та відповідно суми відносно ставки 5000 грн за годину.

Колегія суду дослідивши зазначене вище клопотання про відшкодування судових витрат разом із доданими до нього документами, дійшла висновку, що заявлена відповідачем сума витрат на оплату гонорару адвоката є неспіврозмірною та достатньо завищеною, з урахуванням нижче наведеного.

Згідно із ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Вказані положення закріплено в ст. 28 Правил адвокатської етики.

Отже, розмір відшкодування витрат на надання правової допомоги не може бути не співрозмірним або завищеним.

Як роз'яснено в п. 6.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Пунктом 6.5 вищезазначеної постанови пленуму констатовано, що вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обгрунтованим.

Судова колегія звертає увагу на те, що зазначене вище клопотання про відшкодування судових витрат разом із доданими до нього документами надійшло до Київського апеляційного господарського суду 28.02.2017, тобто до першого засідання у суді апеляційної інстанції.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження вивчення адвокатами Адвокатського об`єднання господарських відносин між сторонами, які становлять предмет судового розгляду у даній справі, надання відповідних консультацій з правових питань, як і доказів виготовлення адвокатом складних процесуальних документів. Проте необхідність врахування зазначених доказів є необхідним при встановленні судом співмірності заявленої відповідачем суми витрат на оплату послуг адвоката обставинам справи (зазначена правова позиція узгоджуються з висновком викладеним у постанові Вищого господарського суду України від 27.07.2015 у справі № 908/6131/14).

Крім того, колегією суду враховано фактичні обставини справи, її складність та тривалість судового розгляду, а також ціну заявленого позову.

Враховуючи принципи співрозмірності та розумності судових витрат та те, що справа не є складною, а також, відсутність доказового обґрунтування формування гонорару адвоката, судові витрати у розмірі 72147,60 грн не є неминучими, а їх розмір не є обгрунтованим саме в обумовленій у договорі про надання правової допомоги № 1684/04 від 23.09.2016 та фактично сплаченій сумі. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, вирішив обмежити зявлений відповідачем розмір судових витрат, з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Судова колегія також враховує що розмір оплати години робочого часу судді Київського апеляційного суду (відповідно до розрахунку норми тривалості робочого часу на 2017 згідно листа Мінсоцполітики № 11535/0/14-16/13 від 05.08.2016) станом на дату ухвалення даної постанови становить 285,71 грн. Виходячи з того, що в суді апеляційної інстанції відбулось три судових засідання у яких брали участь три адвокати Адвокатського об`єднання, судова колегія вирішила частково задовольнити зазначене клопотання, а саме: у розмірі - 2571,39 (сума 2571,39 = участь 3-х адвокатів Адвокатського об`єднання * 3-и судових засідання * 285,71 грн - година робочого часу судді Київського апеляційного суду).

Керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 4-7, 32-34, 43, 44, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Об'єднання підприємств "Український музичний альянс" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2016 у справі № 910/17373/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2016 у справі № 910/17373/16 залишити без змін.

3. Клопотання Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "ASBIS-Україна" про відшкодування судових витрат задовольнити частково, а саме: в сумі 2571,39 грн (дві тисячі п`ятсот сімдесят одна гривня тридцять дев`ять копійок).

4. Стягнути з Об'єднання підприємств "Український музичний альянс" на користь Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "ASBIS-Україна" 2571,39 грн (дві тисячі п`ятсот сімдесят одна гривня тридцять дев`ять копійок) - судових витрат відповідача на стадії апеляційного оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2016 у справі № 910/17373/16 .

5. Матеріали справи № 910/17373/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено та підписано 30.03.2017

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді О.М. Остапенко

М.Л. Доманська