КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2017 р. Справа№ 910/4144/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Калатай Н.Ф.

Ткаченка Б.О.

секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників

від позивача: Лашин О.В.;

від відповідача: Борисов М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРТ Медіа"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 27.04.2015р.

у справі №910/4144/15-г (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська незалежна

телерадіокомпанія "Заграва"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРТ Медіа"

про стягнення 370 123,21 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Українська незалежна телерадіокомпанія "ЗАГРАВА" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРТ Медіа" (далі - відповідач) заборгованості за договором №05/06/13-П від 05.06.2013р. про надання послуг з розміщення інформації у розмірі 370 123,21 грн. (з них: 367 300,00 грн. - основний борг за жовтень та листопад 2014 року, 12 565,03 грн. - інфляційні втрати, 2 083,72 грн. - 3% річних), обґрунтовуючи свої вимоги тим, що заборгованість виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань з оплати вартості наданих позивачем послуг.

В процесі судового розгляду позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача 367 300,00 грн. основного боргу за жовтень та листопад 2014 року, 45 097,81 грн. інфляційних втрат та 3 472,41 грн. 3% річних (том справи - 1, аркуші справи - 36-38).

Відповідач явку свого представника у судові засідання не забезпечив, відзиву на позов не надав, у зв'язку з чим справа розглядалася місцевим господарським судом за наявними у справі матеріалами на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.04.2015р. у справі №910/4144/15-г (том справи - 1, аркуші справи - 68-71) позов було задоволено частково, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 279 000,00 грн. основного боргу, 2 499,53 грн. 3% річних, 33 073,50 грн. - інфляційних втрат та 6 291,46 грн. судового збору. В іншій частині в позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2015р. у справі №910/4144/15-г та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Зокрема, відповідач звертав увагу суду апеляційної інстанції на наступне:

- судом не було враховано клопотання відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату;

- надані позивачем до матеріалів справи копії медіа-планів за листопад і грудень 2014 року не відповідають дійсності та умовам укладеного між сторонами Договору. Вказані медіа-плани не затверджувалися відповідачем, позивач їх затвердив самостійно і відповідно визначив, яке саме відео він буде транслювати;

- з 01.11.2014р. по 31.12.2014р. позивачем не надавалися послуги за Договором, оскільки провадилася трансляція не тих інформаційних матеріалів, які замовляв відповідач, а також було порушено узгоджену сторонами тривалість трансляції;

- оскільки позивач не надавав відповідачу у спірному періоді послуги за Договором, у відповідача не виник обов'язок по їх оплаті.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015р. (том справи - 1, аркуші справи - 131-135) апеляційну скаргу було залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2015р. у справі №910/4144/15-г - без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 08.06.2016р. (том справи - 2, аркуші справи - 74-78) постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015р. у справі №910/4144/15-г було скасовано, а матеріали справи скеровано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2016р. (том справи - 2, аркуші справи - 137-143) апеляційну скаргу було задоволено. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2015р. у справі №910/4144/15-г скасовано і прийнято нове, яким в позові відмовлено повністю. Окрім того, присуджено до стягнення з позивача на користь відповідача 3 145,73 грн. судового збору.

Постановою Вищого господарського суду України від 07.12.2016р. (том справи - 2, аркуші справи - 198-203) постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2016р. у справі № 910/4144/15-г було скасовано, матеріали справи передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2016р. (головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Ткаченко Б.О.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 02.02.2017р.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 01.02.2017р., у зв'язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О. на лікарняному з 23.01.2017р., для розгляду справи №910/4144/15-г було визначено наступний склад колегії суддів Київського апеляційного господарського суду: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Зеленін В.О., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.02.2017р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Зеленіна В.О., Мартюк А.І. та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 02.02.2017р.

В судовому засіданні 02.02.2017р. представник відповідача заявив усне клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні з метою надання відповідачу ознайомитися з матеріалами справи.

Представник позивача залишив вирішення вказаного клопотання представника відповідача на розсуд суду.

Колегія суддів вирішила задовольнити усне клопотання представника відповідача, у зв'язку з чим в судовому засіданні 02.02.2017р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 23.02.2017р.

23.02.2017р. через Відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли:

- клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів, а саме: копій судових рішень у справі №910/18459/15, копій платіжних доручень №10 від 03.12.204р., №11 від 05.12.2014р., Акту звірки взаєморозрахунків, рахунку на оплату №254 від 29.10.2014р. за розміщення матеріалу у листопаді 2014 року. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що вказані документи складені (оформлені) після винесення рішення у справі №910/4144/15-г, тобто вони є новими доказами, які не могли бути надані місцевому господарському суду, але мають суттєве значення для вирішення спору у справі №910/4144/15-г, а тому мають бути залучені до матеріалів справи та суд апеляційної інстанції повинен надати їм належну оцінку;

- письмові пояснення по справі;

- клопотання про витребування доказів, в якому позивач просить суд з метою з'ясування всіх обставин справи витребувати: у позивача - рахунок №254 від 29.10.2014р. та платіжні до кументи на підтвердження факту отримання грошових коштів відповідно до платіжних доручень №10 від 03.12.2014р., №11 від 05.12.2014р. на загальну суму 200 000,00 грн. з призначенням платежу «Оплата за рекламні послуги згідно рахунку №254 від 29.10.2014»; у ПАТ «Акціонерний банк «Південний» - дані по Філії банку в місті Києві, дані по рахунку №001, що належить позивачу, відносно операцій, пов'язаних з отриманням коштів за платіжними дорученнями №10 від 03.12.2014р., №11 від 05.12.2014р., здійснених з рахунка відповідача у ПАТ «Державний експор тно-імпортний банк України» №5733; у ПАТ «Державний екс портно-імпортний банк України» - інформацію по рахунку №5733, що належить відповідачу відносно операцій, пов'язаних з направленням коштів за платіжними дорученнями №10 від 03.12.2014р., №11 від 05.12.2014р. до ПАТ «Акціонерний банк «Південний», Філії банку в місті Києві до рахунку №001, що належить позивачу; у позивача - затверджені сторонами медіа-плани на листо пад 2014 року, Акти приймання-передачі матеріалів на касе тах ВЕТАСАМ від замовника виконавцю та Акти приймання-передачі мате ріалів на касетах ВЕТАСАМ від виконавця замовнику після їх трансляції за період листопада 2014 року.

В судовому засіданні 23.02.2017р. з'явилися представники сторін та надали пояснення по справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2017р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 21.03.2017р., зобов'язано позивача надати уточнені письмові пояснення щодо періоду, в якому виник основний борг, вимоги про стягнення якого є предметом розгляду у даній справі. Окрім того, зобов'язано сторони скласти, підписати та надати суду акт звірки взаєморозрахунку по договору №05/06/13-П від 05.06.2013р. за спірний період станом на дату винесення рішення Господарським судом міста Києва від 27.04.2015р. у справі №910/4144/15-г. У випадку невиконання вимог суду, сторін зобов'язано надати письмові нормативно та документально підтверджені пояснення щодо поважності причин невиконання ухвали суду.

21.03.2017р. через Відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення.

В судове засідання 21.03.2017р. з'явилися представники сторін, але вимоги, викладені в ухвалі суду від 23.02.2017р., сторони не виконали, пояснення щодо поважності причин невиконання не надали.

В судовому засіданні 21.03.2017р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 30.03.2017р.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 30.03.2017р., у зв'язку з перебуванням судді Зеленіна В.О. на лікарняному з 30.03.2017р. та перебуванням судді Мартюк А.І. у відпустці з 27.03.2017р., для розгляду справи №910/4144/15-г було визначено наступний склад колегії суддів Київського апеляційного господарського суду: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Калатай Н.Ф., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2017р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Калатай Н.Ф., Ткаченко Б.О. та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 30.03.2017р.

30.03.2017р. через Відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме: акту звірки взаєморозрахунків між сторонами, складеного на виконання вимог ухвали Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2017р., та докази надіслання цього Акту позивачу.

Вказане клопотання було задоволено судом.

В судовому засіданні 30.03.2017р. представник відповідача підтримав раніше подане клопотання б/н від 23.02.2017р. про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів, а саме: копій судових рішень у справі №910/18459/15, копій платіжних доручень №10 від 03.12.2014р., №11 від 05.12.2014р., Акту звірки взаєморозрахунків, рахунку на оплату №254 від 29.10.2014р. за розміщення матеріалу у листопаді 2014 року, з обґрунтуванням поважності причин неподання цих доказів місцевому господарському суду.

Представник позивача не заперечував проти вказаного клопотання.

На запитання колегії суддів про те, чи заперечується представником позивача факт отримання позивачем у грудні 2014 року грошових коштів у загальному розмірі 200 000,00 грн., сплачених на виконання умов укладеного між сторонами Договору згідно з платіжними дорученнями №10 від 03.12.2014р. та №11 від 05.12.2014р., представник позивача зазначив, що він не володіє такою інформацією, оскільки не є бухгалтером підприємства.

На запитання колегії суддів про те, чи був обізнаний представник позивача про факт існування цих платіжних доручень, які надавалися ще під час попереднього розгляду справи судом апеляційної інстанції, представник позивача зазначив, що не обізнаний, але він не заперечує, що в своїх поясненнях представник відповідача неодноразово на ці платежі і платіжні доручення посилався.

Колегія суддів, розглянувши клопотання відповідача, встановила, що останній не приймав участі у розгляді справи місцевим господарським судом, у зв'язку з чим він фактично не зміг реалізувати свої процесуальні права на участь в господарських засіданнях, поданні доказів, наданні усних та письмових пояснень суду. Оскільки відповідач з об'єктивних причин не міг надати суду першої інстанції докази, подані ним з клопотанням б/н від 23.02.2017р., з метою повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин даної справи вказані докази мають бути залучені до матеріалів справи та прийняті під час перегляду рішення місцевого господарського суду.

Таким чином, колегія суддів визнала поважними причини неподання відповідачем доказів, долучених до клопотання б/н від 23.02.2017р., місцевому господарському суду та відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України вирішила задовольнити вказане клопотання відповідача і залучити до матеріалів справи додатково подані докази.

В судовому засіданні 30.03.2017р. представник відповідача зазначив про те, що ним відкликається клопотання б/н від 23.02.2017р. про витребування додаткових доказів, з огляду на його недоцільність після задоволення судом клопотання б/н від 23.02.2017р. щодо залучення додаткових доказів, про яке зазначалося вище.

Заперечень з цього приводу від представника позивача не надійшло.

Колегія суддів задовольнила усне клопотання відповідача про відкликання ним раніше поданого клопотання б/н від 23.02.2017р. про витребування додаткових доказів.

В судовому засіданні 30.03.2017р. представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, з урахуванням додаткових письмових пояснень, просив суд скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2015р. у справі №910/4144/15-г та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

В судовому засіданні 30.03.2017р. представник позивача заперечував проти апеляційної скарги, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін.

В судовому 30.03.2017р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

05.06.2013р. між відповідачем, як замовником, та позивачем, як виконавцем, було укладено договір №05/06/13-П про надання послуг з розміщення інформації (далі - Договір) (том справи - 1, аркуші справи - 10-14).

За умовами Договору (п.п.1.1-1.3) виконавець надає послуги із розміщення з метою трансляції в ефірі телевізійного каналу "Перший діловий" Інформаційних повідомлень, наданих замовником (послуги), а замовник приймає та оплачує послуги згідно з умовами цього договору. Розміщення інформаційних повідомлень в ефірі каналу відбувається відповідно до умов, погоджених сторонами у медіа-плані на відповідне інформаційне повідомлення, який є невід'ємною частиною цього Договору. Засвідченням факту належного надання послуг за цим Договором є акт наданих послуг, підписаний уповноваженими представниками сторін цього Договору, в якому повинні бути вказані назва інформаційного повідомлення, період, графік та тривалість фактичних трансляцій інформаційного повідомлення в ефірі каналу, а також загальна остаточна вартість послуг виконавця.

Зобов'язання сторін погоджені ними в розділі 2 Договору, згідно з п.п.2.1.1, 2.1.2, 2.1.5, 2.1.7 п.2.1 якого замовник зобов'язується: кожної п'ятниці, не пізніше 14-ї години, надавати виконавцю інформацію щодо інформаційних повідомлень, які мають транслюватися протягом наступного тижня, достатню для створення медіа-плану на наступний тиждень; протягом 24 годин з моменту одержання проекту медіа-плану, відписаного виконавцем, затвердити і підписати його, або надати мотивовану відмову; оплатити послуги виконавця відповідно до умов розділу 4 цього Договору; у разі відсутності обґрунтованих претензій підписати акт наданих послуг не пізніше 5 робочих днів з моменту отримання такого акту від виконавця та передати один його примірник виконавцю. За наявності претензій з боку замовника сторони складають дефектний акт, в якому викладається погоджений зміст претензій та недоліків у наданих виконавцем послугах та результати їх врегулювання (зміщення строків, розміри відшкодувань, тощо).

Виконавець, в свою чергу, зобов'язується готувати та передавати на підпис замовнику акти наданих послуг не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним. Разом з актом наданих послуг надавати замовнику ефірні довідки, які підтверджують розміщення інформаційних повідомлень в ефірі каналу, якщо тільки із замовником додатково не обумовлено про іншу форму звіту (п.п.2.2.4, 2.2.5 п.2.2 Договору).

Вартість послуг виконавця та порядок розрахунків визначений в розділі 4 Договору, згідно з яким грошові розрахунки за послуги проводяться двома рівними частинами в місяць. 50% попередньою оплатою за три календарні дні до початку надання послуг шляхом перерахування на поточний рахунок виконавця їх вартості на підставі рахунку-фактури, наступні 50% за 3 календарні дні до моменту завершення сплаченого періоду. Період розміщення вказується в окремому додатку до договору. Оплата провадиться замовником в українських гривнях.

За невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України (п.5.2 Договору).

В п.п.8.1, 8.3 Договору передбачено, що останній набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2013р., але припиняє свою дію не раніше повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. Закінчення строку дії Договору або його припинення незалежно від причин не звільняє сторін від проведення остаточних взаєморозрахунків.

05.06.2013р. між сторонами було складено Додаток №1 та №2 до Договору (том справи - 15-16), в яких, зокрема, погоджено вид, строк, обсяг та вартість розміщення інформаційного матеріалу строком з 10.06.2013р. до 31.12.2013р.

26.11.2013р. сторонами було складено додаток №3 до Договору (том справи - 1, аркуш справи - 19), яким погоджено умови розміщення інформаційного матеріалу на строк з 01.01.2014р. по 31.12.2014р.

26.11.2013р. між сторонами було укладено додаткову угоду №1 (том справи - 1, аркуш справи - 18), в якій вони дійшли згоди продовжити термін діє Договору з 01.01.2014р. до 31.12.2014р.

26.05.2014р. між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до Додатку №3 від 26.11.2013р. (том справи - 1, аркуш справи - 17), в якій сторони дійшли згоди скоригувати розмір щомісячної плати за послуги у період з 01.06.2014р. до 31.08.2014р.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав про те, що на виконання умов Договору він надав відповідачеві послуги за жовтень, листопад 2014 року. Однак відповідач не здійснив повний розрахунок з позивачем у встановлені Договором порядку і строки, що призвело до виникнення заборгованості, яка за розрахунком позивача на дату винесення місцевим господарським судом рішення у даній справі становила 367 300,00 грн. (з них: 79 000,00 грн. - залишок боргу за жовтень 2014 року, 288 300,00 грн. - борг за листопад 2014 року).

Зважаючи на відмову відповідача в добровільному порядку погасити борг, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду і, окрім вимог про стягнення 367 300,00 грн. основного боргу, просив суд (згідно із завою про збільшення розміру позовних вимог від вих.№16/03 від 16.03.2015р. - том справи - 1, аркуші справи - 36-38) стягнути з відповідача 45 097,81 грн. інфляційних втрат, 3 472,41 грн. 3% річних.

Місцевий господарський суд позов задовольнив частково, визнавши нормативно обґрунтованими та документально підтвердженими вимоги позивача лише в частині стягнення з відповідача 279 000,00 грн. основного боргу, 2 499,53 грн. 3% річних та 33 073,50 грн. інфляційних втрат. В іншій частині в позові відмовлено.

Колегія суддів частково погоджується з висновком місцевого господарського суду, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч.1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором (ст. ст. 901, 903 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України).

За твердженням позивача, на виконання умов Договору він надав відповідачу послуги, зокрема, за жовтень та листопад 2014 року, на підтвердження чого надав суду ефірні довідки, рахунки на оплату та акти наданих послуг. Однак відповідач не здійснив повний розрахунок за вказані послуги, частково розрахувавшись за жовтень 2014 року, та взагалі не оплатив послуги, надані за листопад 2014 року. За розрахунком позивача, у відповідача виник борг у загальній сумі 367 300,00 грн., з яких 79 000,00 грн. - залишок боргу за жовтень 2014 року, 288 300,00 грн. - борг за листопад 2014 року.

Відносно заборгованості за жовтень 2014 року судом було встановлено наступне.

Як уже зазначалося вище, умовами укладеного між сторонами Договору (п.п.2.2.4, 2.2.5 п.2.2) передбачено, що позивач, як виконавець, зобов'язався готувати та передавати на підпис замовнику акти наданих послуг не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним. Разом з актом наданих послуг надавати замовнику ефірні довідки, які підтверджують розміщення інформаційних повідомлень в ефірі каналу, якщо тільки із замовником додатково не обумовлено про іншу форму звіту.

Позивач надав до матеріалів справи акт наданих послуг №230 від 31.10.2014р. за жовтень 2014 року (том справи - 1, аркуш справи - 23). Водночас в матеріалах справи відсутні докази надіслання позивачем на адресу відповідача вказаного акту та/або доказів його отримання відповідачем. Рахунок на оплату послуг, наданих у жовтні 2014 року, ефірна довідка та медіа-план за жовтень 2014 року в матеріалах справи взагалі відсутні.

Як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, відповідно до п.1.3 Договору засвідченням факту належного надання послуг за цим Договором є акт наданих послуг, підписаний уповноваженими представниками сторін цього Договору, в якому повинні бути вказані назва інформаційного повідомлення, період, графік та тривалість фактичних трансляцій інформаційного повідомлення в ефірі каналу, а також загальна остаточна вартість послуг виконавця.

Натомість Акт надання послуг за жовтень 2014 року, підписаний обома сторонами, як і докази його надіслання (вручення) відповідачу матеріали справи не містять.

Окрім того, відповідно до п.1.2 Договору розміщення інформаційних повідомлень в ефірі каналу відбувається відповідно до умов, погоджених сторонами у медіа-плані. Проте, як уже зазначалося вище, в матеріалах справи відсутній медіа-план та ефірна довідка за жовтень 2014 року.

Зважаючи на те, що до позову та в процесі розгляду справи місцевим господарським судом позивачем було надано документи, які стосуються виконання умов Договору у листопаді та грудні 2014 року, а не у жовтні 2014 року, на чому наполягав позивач у позовній заяві та в заяві про збільшення розміру позовних вимог, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2017р. позивача було зобов'язано уточнити період, за який виник борг, вимоги про стягнення якого є предметом розгляду у даній справі.

Проте, вимоги суду були залишені позивачем без виконання. В своїх поясненнях, поданих Київському апеляційному господарському суду 21.03.2017р., позивач вказував лише про обов'язок відповідача оплатити послуги за грудень 2014 року на підставі виставлених позивачем Акту наданих послуг №286 від 31.12.2014р. та ефірної довідки за грудень 2014 року.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що в матеріалах справи відсутні уточнення (збільшення) розміру позовних вимог, в яких би позивачем коригувався заявлений до стягнення період виникнення основного боргу, а саме часткова заборгованість за жовтень 2014 року у сумі 79 000,00 грн. та заборгованість за листопад 2014 року у сумі 288 300,00 грн. Жодних заяв, в яких би позивач просив місцевий господарський суд стягнути з відповідача основний борг за спірним Договором за інші періоди (окрім жовтня та листопада 2014 року), зокрема, за грудень 2014 року, позивач до Господарського суду міста Києва до прийняття останнім рішення у даній справі не подавав.

Окрім того, в судовому засіданні 30.03.2017р. представник позивача на питання колегії суддів Київського апеляційного господарського суду щодо виконання вимог ухвали суду від 23.02.2017р. надав усні пояснення, відображені в протоколі судового засідання від 30.03.2017р., в яких зазначив про те, що період, за який виник основний борг по укладеному між сторонами Договору, це жовтень і листопад 2014 року. Саме за жовтень і листопад 2014 року позивач просив суд у даній справі стягнути з відповідача основний борг у загальній сумі 367 300,00 грн.

За наведених обставин, колегія суддів переглядає справу в межах і в розмірі вимог, визначених самим позивачем в редакції заяви про збільшення розміру позовних вимог від вих.№16/03 від 16.03.2015р. (том справи - 1, аркуші справи - 36-38). Згідно з вказаною заявою позивач просив суд стягнути з відповідача основний борг за Договором з оплати послуг, наданих за жовтень та листопад 2014 року у загальній сумі 367 300,00 грн. (з них: 79 000,00 грн. - залишок боргу за жовтень 2014 року, 288 300,00 грн. - борг за листопад 2014 року).

Як уже зазначалося вище, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про факт надання позивачем послуг за жовтень 2014 року, виставлення до сплати відповідачу рахунку за жовтень 2014 року та погодження і підписання обома сторонами Акту наданих послуг за жовтень 2014 року. Жодних заперечень з цього приводу позивачем до матеріалів справи не надано і в своїх останніх поясненнях, наданих Київському апеляційному господарському суду 21.03.2017р., позивач просив суд залишити рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2015р. у справі №910/4144/15-г без змін. Тобто, в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення з відповідача основного боргу за жовтень 2014 року, а також інфляційних втрат і 3% річних, нарахованих на цю заборгованість, судове рішення позивачем не оспорюється.

Враховуючи наявні в матеріалах справи пояснення сторін та надані ними докази, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 79 000,00 грн. основного боргу за жовтень 2014 року.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки в процесі судового розгляду не було встановлено факт прострочення відповідача перед позивачем за жовтень 2014 року, підстави для застосування ст. 625 Цивільного кодексу України та нарахування інфляційних втрат і 3% річних на суму боргу, яка за розрахунками позивача утворилася за жовтень 2014 року, також відсутні і в цій частині вимог позов задоволенню не підлягає.

Відносно заборгованості за листопад 2014 року судом було встановлено наступне.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що факт надання послуг позивачем на суму 279 000,00 грн. за листопад 2014 року підтверджується ефірною довідкою за листопад 2014 року, актом надання послуг №272 від 30.11.2014р., рахунком на оплату №254 від 29.10.2014р., які було направлено на адресу відповідача 06.02.2015р. та отримано відповідачем 16.02.2015р. (том справи - 1, аркуші справи - 22, 49-50).

За висновком місцевого господарського суду, відповідач за отримані послуги не розрахувався, в порушення умов п.п.2.1.7 п.2.1 Договору не підписав акт наданих послуг за листопад 2014 року і не склав дефектний акт щодо претензій і недоліків відповідно до п.2.17 договору, а відтак відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання з оплати отриманих послуг та має перед позивачем заборгованість у сумі 279 000,00 грн.

Водночас, поза увагою місцевого господарського суду залишено те, що згідно з п.1.2 Договору розміщення інформаційних повідомлень в ефірі каналу відбувається відповідно до умов, погоджених сторонами у медіа-плані на відповідне інформаційне повідомлення, який є невід'ємною частиною цього Договору.

Окрім того, відповідно до п.п.2.2.2 п.2.2 Договору позивач, як виконавець, зобов'язався за 2 дні до планованої дати першої трансляції відповідного інформаційного повідомлення надавати відповідачу, як замовнику, на затвердження проект медіа-плану стосовно трансляції такого інформаційного повідомлення, складений відповідно до інформації, наданої замовником згідно п.п.2.1.1 цього Договору.

Дійсно, позивачем надано до матеріалів справи медіа-плани на листопад і грудень 2014 року (том справи - 1, аркуші справи - 64-65). Однак, вказані медіа-плани містять підписи лише позивача, тобто, в порушення умов Договору, вони не були погоджені з відповідачем.

В п.п.2.2.4 п.2.2 Договору передбачено, що позивач зобов'язаний готувати та передавати на підпис відповідачу Акти наданих послуг не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним.

Акт надання послуг №272 від 30.11.2014р. за листопад 2014 року був надісланий позивачем на адресу відповідача лише 06.02.2015р. (том справи - 1, аркуш справи - 50), тоді як за умовами п.п.2.2.4 п.2.2 Договору він мав бути надісланий або вручений не пізніше 10 грудня 2014 року.

Під час первісного перегляду рішення місцевого господарського суду у даній справі Київським апеляційним господарським судом, відповідач надав суду клопотання б/н від 22.06.2015р. (том справи - 1, аркуші справи - 94-118), в якому просив залучити до матеріалів справи документи на підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог, а саме: акти прийому-передачі, інформаційні матеріали, медіа-проект, акти надання послуг, претензії, зауваження до актів надання послуг, тощо.

В постанові Вищого господарського суду України від 08.06.2016р. у справі №910/4144/15-г колегія суддів зазначала про те, що названі додаткові докази були прийняті судом апеляційної інстанції без врахування вимог ч.1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України.

З цього приводу під час нового розгляду справи колегією суддів було з'ясовано наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не зміг забезпечити явку свого представника для участі у судових засіданнях місцевого господарського суду, про що ним подавалися клопотання (том справи - 1, аркуші справи - 33, 44, 57), та підготувати заперечення проти позову з додаванням документів, які їх підтверджують.

Відповідно до ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції. У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

В клопотанні відповідача б/н від 22.06.2015р. (том справи - 1, аркуш справи - 94) щодо залучення до матеріалів справи додаткових доказів, про яке зазначалося вище, відповідач посилався на те, що неможливість подання ним додаткових доказів зумовлена саме тим, що він не приймав участі у розгляді справи місцевим господарським судом і просив суд врахувати дану обставину та залучити надані ним документи, оскільки вони підтверджують заперечення відповідача проти вимог позивача у даній справі.

З положень ст. 101 Господарського процесуального кодексу України випливає, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Зважаючи на те, що повноважний представник відповідача не приймав участі у розгляді справи місцевим господарським судом, у зв'язку з чим він подавав суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату з додаванням документів, які підтверджували викладені в клопотаннях обставини, а відтак відповідач фактично не міг реалізувати свої процесуальні права на участь в господарських засіданнях, поданні доказів, наданні усних та письмових пояснень суду, тощо, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач з об'єктивних причин не міг надати суду першої інстанції докази, подані ним з клопотанням б/н від 22.06.2015р. і вказані докази мають бути залучені до матеріалів справи та прийняті під час перегляду рішення місцевого господарського суду з метою повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин даної справи.

З аналогічних підстав колегією суддів приймаються надані відповідачем платіжні доручення №10 від 03.12.2014р. на суму 100 000,00 грн. та №11 від 05.12.2014р. на суму 100 000,00 грн., з призначенням платежу «оплата за рекламні послуги зг. рах. №254 від 29.10.2014р.» (том справи - 2, аркуші справи - 42-43, 124-125). Тобто, відповідні кошти були перераховані відповідачем на користь позивача в оплату за послуги, які мали бути надані у листопаді 2014 року. При цьому колегією суддів враховано, що кошти надійшли позивачу на початку грудня 2014 року, але, подаючи 23.02.2015р. позов до Господарського суду міста Києва, який розглядається у справі №910/4144/15-г, позивач не повідомив місцевий господарський суд про надходження цих коштів, хоча вказана обставина суттєво впливає на суть спору між сторонами. Доказів повернення вказаних грошових коштів відповідачу позивач не надав.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2017р., з метою з'ясування стану взаєморозрахунків між сторонами та дату винесення місцевим господарським судом рішення у даній справі, сторін було зобов'язано скласти та підписати спільний Акт звірки розрахунків за укладеним між ними Договором. Однак вимоги суду були залишені сторонами без виконання. Відповідач надав суду Акт звірки взаєморозрахунків, але він підписаний лише відповідачем, тобто складений одноособово відповідачем без участі позивача. Пояснень поважності причин невиконання вимог ухвали суду сторонами не надано.

Як вбачається з преамбули укладеного між сторонами Договору, медіа-план - це документ, підписаний уповноваженими представниками сторін, який є невід'ємною частиною договору і містить інформацію стосовно кожного інформаційного повідомлення, його хронометраж, графік та період його розміщення в ефірі каналу, кількість та тривалість його трансляцій, вартість послуг виконавця з його трансляції. Медіа-план складається сторонами кожної п'ятниці на наступний тиждень.

26.11.2013р. між сторонами було підписано додаток №3 до Договору (том справи - 1, аркуш справи - 19), в якому вони узгодили, що відповідач надає послуги з розміщення в своєму ефірі інформаційного матеріалу, що належить замовнику на таких умовах: строки проведення розміщення - з 01.01.2014р. до 31.12.2014р.; об'єм розміщення - 1 блок х 300 хв. (загалом весь період 109 500 хв.); час розміщення - з 12 год. до 17 год. (п'ять годин); вартість однієї хвилини - 32 грн. (з ПДВ), тощо.

Відповідно до п.п.1.2, 1.3 Договору сторони погодили, що розміщення інформаційних повідомлень в ефірі каналу відбувається відповідно до умов, погоджених сторонами у медіа-плані на відповідне інформаційне повідомлення, який є невід'ємною частиною Договору. Підтвердженням факту належного надання послуг за Договором є акт наданих послуг, підписаний уповноваженими представниками сторін Договору, в якому повинні бути вказані назва інформаційного повідомлення, період, графік та тривалість фактичних трансляцій інформаційного повідомлення в ефірі каналу, а також загальна остаточна вартість послуг виконавця.

Однак, наданий позивачем до матеріалів справи Акт надання послуг №272 від 30.11.2014р. не відповідає вищевказаним вимогам, оскільки він містить лише вказівку на період трансляції (листопад 2014 року), найменування канал (телеканал «Перший діловий») та загальну вартість (279 000,00 грн. з ПДВ).

Як уже зазначалося вище, в порушення умов Договору, медіа-план на листопад 2014 року не був погоджений з відповідачем.

30.09.2014р. між позивачем та відповідачем було складено і підписано Акт прийому-передачі №30/09/14 інформаційних повідомлень для трансляції на телеканалі «Перший діловий» по Договору №05/06/13-П від 05.06.2013р. (том справи - 1, аркуш справи - 96).

Водночас, ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції позивач не надав відео доказів, які б свідчили про те, що ним здійснювалась трансляція рекламних матеріалів, наданих позивачем за цим актом.

Тобто, з наявних у справі матеріалів неможливо достеменно встановити факт здійснення позивачем у листопаді 2014 року трансляції саме погоджених з відповідачем і наданих останнім матеріалів.

Надані позивачем документи складені ним одноособово, без погодження з відповідачем у визначеному Договором порядку, у зв'язку з чим колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем не підтверджено допустимими доказами належне виконання ним своїх зобов'язань за Договором перед відповідачем.

В судовому засіданні 30.03.2017р. представник позивача повідомив колегію суддів про те, що позивачем подано до Господарського суду міста Києва позовну заяву про визнання недійсним Акту прийому-передачі №30/09/14 від 30.09.2014р. Представник позивача надав колегії суддів для огляду в судовому засіданні оригінали описів вкладення у цінні листи та фіскальні чеки на підтвердження надіслання вказаного позову на адресу Господарського суду міста Києва та відповідача, що зафіксовано в протоколі судового засідання від 30.03.2017р.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вказані документи не можуть вважатися доказом, який має відношення до спору між сторонами у даній справі, у розумінні ст. ст. 32, 34 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вони свідчать лише про надіслання позову, а не про прийняття до провадження Господарським судом міста Києва названої позовної заяви. Окрім того, обставини щодо дійсності чи недійсності Акту прийому-передачі №30/09/14 від 30.09.2014р., якими позивач обґрунтовує свої вимоги у позові, який надісланий ним на адресу Господарського суду міста Києва, не повідомлялися позивачем та не були предметом дослідження у справі №910/4144/15-г ані на час вирішення спору місцевим господарським судом, ані на час її перегляду судом апеляційної інстанції, а відтак ці обставини не можуть входити до предмету доказування у справі №910/4144/15-г.

Також представник позивача надав колегії суддів для огляду доказ надіслання на адресу Шевченківського управління поліції ГУНП у м. Києві заяви про скоєння злочину. Згідно з наданими в судовому засіданні 30.03.2017р. представником позивача усними поясненнями вищезгадана заява стосується того, що керівництвом позивача заперечується факт підписання з відповідачем Акту прийому-передачі №30/09/14 від 30.09.2014р.

Однак представник позивача не надав колегії суддів примірник заяви про вчинення злочину та доказів внесення її до відповідно реєстру. Тобто, з наданих позивачем документів неможливо встановити, щодо яких саме обставин складено цю заяву та чи мають обставини, вказані в заяві, відношення до суті спору у даній справі. Письмові пояснення з цього приводу представником позивача не надавалися і відповідні обставини не повідомлялися ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції, у зв'язку з чим колегія суддів вважає, що лише факт звернення позивача до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину, зміст якої невідомий суду, не може вважатися належним доказом у даній справі.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність доказів надання позивачем у листопаді 2014 року послуг за Договором відповідачу, у зв'язку з чим у останнього не виникло обов'язку по оплаті вартості цих послуг і позов в частині вимог про стягнення з відповідача 279 000,00 грн. основного боргу за листопад 2014 року є необґрунтованим, документально не підтвердженим, а тому не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних, нарахованих на суму боргу за листопад 2014 року. Однак, зважаючи на те, що вказані вимоги є похідними від вимог про стягнення основного боргу за листопад 2014 року у сумі 279 000,00 грн., а також висновок суду про відсутність прострочення відповідача у вказаному періоді, позов в цій частині також не підлягає задоволенню.

Окрім вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

До матеріалів справи надано копії судових рішень місцевого, апеляційного та касаційного господарського судів у справі №910/18459/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРТ Медіа» до Приватного акціонерного товариства «Українська незалежна телерадіокомпанія «Заграва» про зобов'язання виконати умови договору.

Названі судові рішення не покладені в основу даної постанови Київського апеляційного господарського суду у справі №910/4144/15-г, але обставини, встановлені під час розгляду справи №910/18459/15 за участі тих самих сторін, стосуються виконання сторонами умов того ж самого договору і частково за той же період (листопад 2014 року), що й у справі №910/4144/15-г. Фактично висновок судів всіх трьох інстанцій у справі №910/18459/15 про те, що відео, яке транслювалось ПрАТ «Українська незалежна телерадіокомпанія «Заграва» (позивачем у справі №910/4144/15-г) не має ніякого відношення до відео, яке замовило ТОВ «ОРТ Медіа» (відповідач у справі №910/4144/15-г), а також те, що ПрАТ «Українська незалежна телерадіокомпанія «Заграва» свої обов'язки за Договором №05/06/13-П від 05.06.2013р. не виконало, трансляцію наданих матеріалів, в тому числі, у листопаді 2014 року не здійснило, повністю підтверджується обставинами, встановленими у межах справи №910/4144/15-г та поданими у справі №910/4144/15-г доказами.

При цьому колегією суддів враховано, що рішення у господарській справі №910/18459/15 було ухвалено вже після розгляду місцевим господарським судом справи №910/4144/15-г. Водночас, обставини, про які йдеться у справі №910/18459/15, існували на час вирішення справи №910/4144/15-г, але у зв'язку з тим, що відповідач не приймав участі у розгляді справи №910/4144/15-г місцевий суд не мав змоги повністю та всебічно дослідити за наданими обома сторонами у цій справі поясненнями та доказами суть спору.

Водночас, вказані судові рішення у справі №910/18459/15 колегією суддів розцінено як матеріали суто інформативного характеру та ці рішення не були покладені в основу даної постанови суду апеляційної інстанції у справі №910/4144/15-г.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності заявлених ним вимог. Натомість доводи апеляційної скарги відповідача підтвердилися під час перегляду даної справи, що в свою чергу свідчить про неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, які мають значення для справи, а також невірне застосування норм матеріального і процесуального права в частині вимог позивача про стягнення з відповідача основного боргу за листопад 2014 року та нарахованих на суму боргу інфляційних втрат та 3% річних.

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З урахуванням вищенаведених обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2015р. у справі №910/4144/15-г має бути скасовано в частині задоволення позову з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог. В частині відмови в позові рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за його подання покладаються на позивача.

З огляду на задоволення апеляційної скарги, судові витрати за її подання у сумі 3 701,24 грн. підлягають відшкодуванню відповідачу за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 77, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРТ Медіа" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2015р. у справі №910/4144/15-г частково скасувати, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції:

«В задоволенні позову відмовити повністю».

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРТ Медіа" на користь Приватного акціонерного товариства "Українська незалежна телерадіокомпанія "Заграва" 3 701,24 грн. (три тисячі сімсот одну гривню 20 копійок) судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ із зазначенням необхідних реквізитів сторін.

5. Матеріали справи №910/4144/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому законом порядку та строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді Н.Ф. Калатай

Б.О. Ткаченко