номер провадження справи 12/11/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2017 Справа № 908/151/17

Господарський суд Запорізької області у складі судді Смірнова О.Г.,

За участю секретаря судового засідання Бамбизова М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/151/17

за позовом: Міського комунального підприємства «Основаніє»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон»

про стягнення суми 33173,60 грн.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1, довіреність № 445 від 03.01.2017 року

від відповідача не зявився

СУТЬ СПОРУ: Міське комунальне підприємство «Основаніє» звернулося до Господарського суду Запорізької області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон» про стягнення 33173,60 грн.

Представник позивача в судовому засіданні 16.03.2017 року підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання 16.03.2017 року не зявився, про причини неявки суд не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

На адресу суду від відповідача надійшло повідомлення пошти з позначкою «за закінченням терміну зберігання». Так, місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (стаття 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців»).

Згідно інформації, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон» відповідає адресі, на яку направлялись ухвали господарським судом у даній справі, а саме: 69002, м. Запоріжжя, вул. Червоногвардійська, 48.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Таким чином, відповідача було належним чином повідомлено про час та місце судового засідання, а судом створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом відповідно до ст. ст. 42, 43 ГПК України.

Неприбуття у судове засідання представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду спору по суті згідно вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, далі ГПК України, оскільки до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, тому суд дійшов висновку, що справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Зясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 13.05.2015 року між Міським комунальним підприємством «Основаніє» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Легіон» укладено договір підряду на виконання робіт «Капітальний ремонт покрівлі житлового будинку по вул. Верхня, 6 в м. Запоріжжя» №ДП/ВЕР6-15.

Відповідно до умов 1.1. вказаного договору, позивач доручив, а відповідач, в межах договірної ціни прийняв на себе обовязок на свій ризик власними або залученими силами, виконувати постачання необхідного обладнання, будівельно-монтажні, пусконалагоджувальні та інші роботи, які забезпечать введення в експлуатацію обєкту: капітальний ремонт покрівлі житлового будинку по вул. Верхня, 6 в м. Запоріжжя, обумовлений договором термін та з належною якістю в межах затвердженої проектно-кошторисної документації, та узгодженої ціни робіт, вимог техніки безпеки і охорони праці.

Пунктом 4.1. цього договору встановлено строк виконання робіт з травня по грудень 2015 року.

У період виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Легіон» робіт за договором від 13.05.2015 року №ДП/ВЕР6-15, 29.05.2015 року комісією із представників Міського комунального підприємства «Основаніє» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон» за зверненням мешканців проведено візуальне обстеження технічного стану квартир №№ 29, 31, 32, 38, 39, 40 за адресою вул. Верхня, 6, та складено акт про залиття квартир з покрівлі по вул. Верхня, 6. Так, комісією встановлено, що залиття квартир №№ 29, 31, 32, 38, 39, 40 по вул. Верхня, 6 відбулося з покрівлі під час випаду рясних атмосферних опадів внаслідок відсутності покрівельного покриття, демонтованого підрядною організацією - Товариством з обмеженою відповідальністю «Легіон» під час капітального ремонту покрівлі. Також, в акті зазначено, що ремонтні роботи з усунення наслідків залиття квартир №№ 29, 31, 32, 38, 39, 40 по вул. Верхня, 6 виконується за рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон».

В подальшому, 02.06.2015 року та 16.06.2015 року за участю представників Міського комунального підприємства «Основаніє» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон» складені акти повторного обстеження квартир №№ 29, 31, 32, 38, 39, 40 по вул. Верхня, 6, з аналогічними рекомендаціями щодо усунення недоліків за рахунок відповідача.

В матеріалах справи міститься рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15.06.2016 року у цивільній справі № 331/5895/16-ц, провадження № 2/331/74/2016, за позовом ОСОБА_2 до Міського комунального підприємства «Основаніє» про відшкодування шкоди, спричиненої залиттям квартири, яким встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_1 сталося з покрівлі за час випадання рясних атмосферних опадів через відсутність покрівельного покриття, демонтованого підрядною організацією Товариством з обмеженою відповідальністю «Легіон», в ході капітального ремонту покрівлі, тобто причиною залиття квартири ОСОБА_2 є неякісні виконані роботи підрядною організацією Товариством з обмеженою відповідальністю «Легіон».

Вказаним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15.06.2016 року у цивільній справі № 331/5895/16-ц з Міського комунального підприємства «Основаніє», як з балансоутримувача, на користь власниці квартири АДРЕСА_2 - ОСОБА_2, стягнуто матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок залиття квартири у розмірі 18157,82 грн., витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 5000,00 грн., компенсацію за заподіяння моральної шкоди у розмірі 1500,00 грн.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 13.10.2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15.06.2016 року у справі № 331/5895/16-ц змінено в частині суми, стягнутої на відшкодування моральної шкоди, збільшивши її розмір до 7000,00грн., в решті рішення залишено без змін.

За загальним правилом, кожна особа, що бере участь у справі, повинна довести обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень (стаття 33 ГПК України). Водночас статтею 35 ГПК України визначені підстави звільнення від доказування. Так, згідно з ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Факти, встановлені вищевказаними рішеннями судів у господарській справі, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню з огляду на приписи ч. 3 статті 35 ГПК України, а тому мають для суду при розгляді даної справи обовязковий характер.

Так, на виконання рішень Жовтневого районного суду м. Запоріжжя та Апеляційного суду Запорізької області у цивільній справі № 331/5895/16-ц, провадження № 2/331/74/2016, постановою Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відрито виконавче провадження ВП № 52846209 з примусового виконання виконавчого листа №2/331/74/2016 виданого 04.11.2016 року про стягнення з Міського комунального підприємства «Основаніє» на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 30157,82 грн. та виконавчого збору у розмірі 3015,78грн., що у сумі складають 33173,60 грн.

У подальшому, в рамках зведеного виконавчого провадження №43649613, до якого включено і виконавчий лист №2/331/74/2016 виданий 04.11.2016 року, з Міського комунального підприємства «Основаніє» в повному обсязі стягнуто заборгованість за виконавчими документами в сумі 1401853,34грн., виконавчий збір в сумі 140185,33 грн. та витрати виконавчого провадження в сумі 600,00грн., що у сумі складають 1542638,67 грн.

Відповідно до постанови Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у зведеному виконавчому провадженні №43649613 від 15.12.2016 року, у звязку із стягненням в повному обсязі заборгованості за виконавчими документами, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, знято арешт з рахунків Міського комунального підприємства «Основаніє».

Факт стягнення заборгованості, також, підтверджується копію меморіального ордеру № G1215X09WX від 15.12.2016 року на суму 1542638,67грн. (а.с. 48).

Отже, у даному випадку, підставою для звернення позивача із позовом до суду є саме виконання ним обовязку з відшкодування шкоди за іншу особу, яку він і намагається стягнути в порядку регресу.

Надавши правову кваліфікацію правовідносин сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного:

Статтею 11 ЦК України закріплено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Пунктом 3 частини 2 цієї статті встановлено, що підставою виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положеннями ст. 1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника.

Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Матеріали справи свідчать про те, з позивача, в рамках примусового виконання рішень Жовтневого районного суду м. Запоріжжя та Апеляційного суду Запорізької області у цивільній справі № 331/5895/16-ц, провадження № 2/331/74/2016, стягнуто на корить ОСОБА_2 матеріальну шкоду, заподіяну в внаслідок залиття квартири, витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи, компенсацію за заподіяння моральної шкоди, на загальну суму 30157,82грн.

Відтак, оскільки до позивача перейшло право регресних вимог до відповідача, враховуючи підтвердження сплати позивачем, розмір матеріальної шкоди, заподіяної в внаслідок залиття квартири, витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи, компенсації за заподіяння моральної шкоди, які зобовязаний відшкодувати відповідач складає 30157,82грн.

Отже, в даному випадку саме відповідач, має відшкодовувати шкоду, яка були завдана внаслідок залиття квартири, а позивач, як особа, яка виплатила відшкодування набув право вимоги, яке ця особа має до особи, відповідальної за заподіяну шкоду.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.12.2016 року позивачем на адресу відповідача була надіслана вимога №13380/01-05 від 28.11.2016 року про сплату, у семиденний термін з дати отримання вимоги, шкоди завданої ОСОБА_2 внаслідок залиття у розмірі 30157,82грн. Однак, поштове відправлення із вказаною вимогою повернулося на адресу позивача із відміткою відділення поштового звязку «за зазначеною адресою не проживає».

Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 509 цього Кодексу, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Статтею 526 Цивільного кодексу України, далі ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічний припис містить ст. 193 Господарського кодексу України, далі ГК України.

Положеннями п. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Стаття 33 ГПК України зобовязує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Вимоги статті 34 ГПК України визначають, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім, ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем доведений факт заподіяння шкоди, в розумінні вимог ст. 1166 ЦК України, і її розмір, та право регресного відшкодування виплаченої ним суми в розмірі 30157,82 грн. на підставі ст. 1191 ЦК України. Відповідач докази сплати відшкодування на користь позивача станом на день розгляду справи суду не надав.

За такими обставинами позовні вимоги Міського комунального підприємства «Основаніє» до Товариством з обмеженою відповідальністю «Легіон» про стягнення суми виплаченої шкоди у розмірі 30157,82 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Разом з тим, позивачем заявлена до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон» сума виконавчого збору в сумі 3015,78 грн., стягнутого в рамках примусового виконання виконавчого листа №2/331/74/2016 виданого 04.11.2016 року.

Відповідно приписів до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно приписів ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Положеннями ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII, встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Отже, у даному випадку, виходячи з приписів Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір у розмірі 3015,78 грн. стягнуто у звязку із примусовим виконанням рішень судів у цивільній справі № 331/5895/16-ц, провадження № 2/331/74/2016, від 15.06.2016 року та 13.10.2016 року, а не в порядку відшкодування шкоди. Про цьому, у позивача була можливість добровільно виконати вказані рішення судів, чим уникнути стягнення виконавчого збору.

Таким чином, позивач не довів суду що заявлена до стягнення сума виконавчого збору у розмірі 3015,78грн. відшкодована саме як шкода в розумінні положень глави 82 Цивільного кодексу України, та заподіяна в наслідок залиття.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 16.03.2017 року, згідно частини 2 статті 85 Господарського процесуального кодексу України, було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 509, 526, 530, 1166, 1172, 1191 ЦК України, ст. ст. 193 ГК України, ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 34, 35, ч. 3 ст. 43, 44, 49, 75, 82, 82-1, 83, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Міського комунального підприємства «ОСНОВАНІЄ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон», 69002, м. Запоріжжя, вул. Червоногвардійська, 48, код ЄДРПОУ 2387917, на користь Міського комунального підприємства «ОСНОВАНІЄ», 69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, 29а, , суму відшкодованої шкоди в порядку регресу у розмірі 30157 (тридцять тисяч сто пятдесят сім) грн. 82 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 1454 (одна тисяча чотириста пятдесят чотири) грн. 55 коп., видавши наказ.

3. У задоволенні позовних вимог Міського комунального підприємства «ОСНОВАНІЄ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон» щодо суму відшкодованої шкоди в порядку регресу у розмірі 3015,78 грн. відмовити.

Повне рішення складено 21.03.2017 року

Суддя О.Г. Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.