номер провадження справи 24/22/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2017 Справа № 908/3575/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Апельмон (69071, АДРЕСА_1; )

до відповідача: Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, проспект Соборний, 206; )

про визнання недійсним та скасування наказу

Суддя Азізбекян Т.А.

Присутні представники сторін:

від позивача ОСОБА_1 (довіреність №1 від 15.02.2017 р.);

від відповідача ОСОБА_2 (довіреність № 56/01/01-10 від 16.12.2016р.).

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю Апельмон з позовом до Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради про визнання недійсним та скасування наказу Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради від 22.09.2016р. №210р про скасування наказів від 05.02.2016 р. №26р «Про передачу в оренду нежитлового приміщення в будинку №10 по вул. Портовій ТОВ «Апельмон», від 19.02.2016р. №40р «Про внесення змін до наказу Департаменту від 05.02.2016 р. №26р».

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що спірний наказ прийнятий передчасно в силу допущених субєктом оціночної діяльності порушень вимог чинного законодавства при проведенні оцінки майна. Вказані обставини стали перешкодою для укладання ТОВ «Апельмон» договору оренди, оскільки істотні умови договору оренди повинні відповідати дійсності та визначатися на підставі повної інформації, а не припущень, ґрунтуватись на положеннях законодавства України.

Позов заявлено на підставі ст. 19 Конституції України, ст. 180 Господарського кодексу України, ст. 284 Цивільного кодексу України, ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», п. 58 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 р. №1440.

Ухвалою від 03.01.2017р. порушено провадження № 24/22/17 у господарській справі № 908/3575/16, розгляд якої був призначений на 15.02.2017р.

Ухвалою суду від 15.02.2017. розгляд справи відкладався на 02.03.2017 р. на 16 год. 30 хв.

В судове засідання 02.03.2017р. відповідач не прибув та не повідомив суд про причини неявки.

З метою додаткового дослідження поданих сторонами документальних доказів, суд задовольнив клопотання сторони про продовження терміну вирішення спору на 15 днів.

Ухвалою суду від 02.03.2017 р. термін вирішення справи продовжений на 15 днів до 20.03.2017р. включно, розгляд справи призначений на 20.03.2017р. о 16-30 год.

В судовому засіданні 20.03.2017 р. були присутні представники обох сторін, за їх клопотанням фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у письмових запереченнях. В запереченнях на позов відповідача просив у позові відмовити, посилаючись на те, що позивач у встановлений строк не направив протокол розбіжностей до договору оренди. Зауважень до субєкта оціночної діяльності щодо проведеної оцінки станом на дату видання спірного наказу від 22.09.2016 р. №210р у відповідача не було. Між тим, незалежна оцінка обєкта оренди втратила чинність, тому не може бути використана для укладання договору оренди.

В судовому засіданні 20.03.2017 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

09.12.2015 р. товариство з обмеженою відповідальністю «Апельмон» (позивач) звернулося до Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (відповідач) із заявою вих. №09/12 про надання в оренду нежитлового приміщення №97 першого поверху (літ. А-9) площею 700,4 кв.м. за адресою: м. Запоріжжя, вул. Портова, буд. 10, строком на 10 років з метою використання під роздрібну торгівлю продовольчими та непродовольчими товарами.

У відповідь на дане звернення відповідач повідомив позивача листом від 17.12.2015 р. №4801/01/01-07/8111 про те, що для розгляду питання щодо подальшої передачі в оренду приміщення відповідно до Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та Положення «Про порядок передачі в оренду обєктів права комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя», затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 27.04.2012 р. №42, необхідно отримати згоду органу, який уповноважений управляти майном Департаменту житлово-комунального господарства Запорізької міської ради і балансутримувача обєкта комунального підприємства «ОСНОВАНІЄ».

Отримавши відповідні погодження, Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради винесено наказ від 05.02.2016 р. №26р «Про передачу в оренду нежитлового приміщення в будинку №10 по вул. Портовій товариству з обмеженою відповідальністю «Апельмон», відповідно до якого вирішено передати позивачу в оренду вказане нежитлове приміщення на 10 років, здійснити заходи щодо проведення конкурсного відбору субєкта оціночної діяльності для проведення незалежної оцінки нежитлового приміщення, укласти в установленому порядку договір оренди зазначеного нежитлового приміщення з товариством з обмеженою відповідальністю «Апельмон».

Наказом від 19.02.2016 р. №40 р. відповідач вніс зміни до попереднього наказу, зазначивши строк передачі в оренду 2 роки 11 місяців.

Супровідним листом від 24.06.2016 р. №2837/01/01-07 відповідач направив позивачу для підписання проект договору оренди, в якому зазначена вартість обєкту в розмірі 3772587,00 грн. згідно звіту про незалежну оцінку станом на 29.02.2016 р.

У звязку з ненаданням позивачу звіту про оцінку майна, позивач листом від 06.07.2016 р. вих. №06/7 запитав у відповідача для розгляду зазначений звіт та договір про проведення оцінки.

Ознайомившись із наданим звітом про оцінку приміщення, виконаним субєктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 станом на 29.02.2016 р., позивач направив відповідачу лист вих. №124 від 25.08.2016 р. про незгоду з висновками щодо оцінки ринкової вартості обєкта оцінки для розрахунку орендної плати. Зі змісту звіту вбачається, оцінка була проведена з порушенням принципів, методичних підходів, методів, оціночних процедур та на основі необґрунтованих припущень. На підставі зазначеного та керуючись ст.13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» зазначений звіт був направлений позивачем на рецензування до Фонду Державного майна України. У звязку з цим позивач просив відповідача не припиняти дію наказу від 05.02.2016 р. №26р про передачу в оренду нежитлового приміщення до отримання висновків про рецензування спірного звіту.

Фондом державного майна України направлені для рецензування матеріали були залишені без розгляду, про що повідомлено позивача листом від 06.09.2016 р. №10-36-16907.

Враховуючи зазначене, позивач звернувся до Всеукраїнської спілки експертів оцінювачів із запитом вих. №128 від 13.09.2016 р. на резензування звіту про оцінку майна.

02.11.2016 р. Всеукраїнською громадською організацією «Всеукраїнська спілка експертів оцінювачів» складено рецензію №02/11-2016 р. на звіт з оцінки майна, виконаної субєктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 станом на 29.02.2016 р. Згідно висновків рецензії, оцінюваний звіт класифікується рецензентами за третьою ознакою згідно п. 67 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 р. №1440, як такий, що не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків.

Вказану рецензію позивач надіслав відповідачу супровідним листом вих. №135 від 14.11.2016 р.

Між тим, відповідач повідомив позивача листом від 23.09.2016 р. №4124/01/01-07/6013 про втрату чинності оцінкою, проведеною станом на 29.02.2016 р., оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10.08.1995 р. №629 «Про затвердження Методики оцінки вартості обєктів оренди, Порядку надання в кредит орендареві коштів та цінних паперів» результати незалежної оцінки є чинними протягом шести місяців від дати оцінки. Враховуючи те, що договір оренди не було укладено, а результати оцінки не є дійсними, відповідачем було видано наказ від 22.09.2016 р. №210р про скасування наказів від 05.02.2016 р. №26р «Про передачу в оренду нежитлового приміщення в будинку №10 по вул. Портовій ТОВ «Апельмон», від 19.02.2016р. №40р «Про внесення змін до наказу Департаменту від 05.02.2016 р. №26р».

Враховуючи зазначене, розглянувши звернення позивача щодо направлення рецензії на звіт оцінювача, відповідач листом від 24.11.2016 р. №5156/01/01-07/7927 повідомив про відсутність правових підстав для скасування наказу від 22.09.2016 р. №210р., оскільки незалежна оцінка втратила чинність і не може бути використана для укладення договору оренди.

Позивач не погоджується із виданим наказом від 22.09.2016р. №210р про скасування наказів від 05.02.2016 р. №26р «Про передачу в оренду нежитлового приміщення в будинку №10 по вул. Портовій ТОВ «Апельмон», від 19.02.2016р. №40р «Про внесення змін до наказу Департаменту від 05.02.2016 р. №26р», звернувся до господарського суду з позовом про визнання його недійсним та скасування, посилаючись на те, що спірний наказ прийнятий передчасно в силу допущених порушень субєктом оціночної діяльності вимог чинного законодавства при проведенні оцінки майна. Вказані обставини стали перешкодою для укладання ТОВ «АПЕЛЬМОН» договору оренди, оскільки істотні умови договору оренди повинні відповідати дійсності та визначатися на підставі повної інформації, а не припущень, ґрунтуватись на положеннях законодавства України.

Суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню:

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав.

У п. 1 роз'яснення Вищого арбітражного суду від 26.01.2000р. № 02-5/35 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» зазначено, що акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень

цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні.

Нормативний акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Що ж до актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), то вони породжують права і обов'язки тільки у того суб'єкта (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані.

Спірний наказ є актом індивідуальним актом.

Згідно з п. 2 вказаного розяснення, підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Недодержання вимог правових норм, які регулюють порядок прийняття акта, у тому числі стосовно його форми, строків прийняття тощо, може бути підставою для визнання такого акта недійсним лише у тому разі, коли відповідне порушення спричинило прийняття неправильного акта. Якщо ж акт в цілому узгоджується з вимогами чинного законодавства і прийнятий відповідно до обставин, що склалися, тобто є вірним по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання його недійсним, якщо інше не передбачено законодавством.

Спірні правовідносини сторін виникли у сфері оренди комунального майна при проведенні оцінки обєкта оренди.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що регулює відносини оренди комунального майна є Закон України від 10.04.1992р. № 2269-XII «Про оренду державного та комунального майна».

Згідно з абз. 3 ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендодавцями є органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності.

Відповідно до підпунктів 5, 6 пункту 3 Положення про Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 25.01.2017 р. №52, відповідач виступає орендодавцем майна, що перебуває у віданні департаменту; цілісних майнових комплексів комунальних підприємств; нерухомого майна, яке перебуває в оперативному управлінні бюджетних установ, закладів та організацій; нерухомого майна, яке знаходиться в господарському віданні комунальних підприємств по обслуговуванню житлового фонду Запорізької міської ради, укладає відповідні договори оренди. Виконує функції, повязані зі здійсненням повноважень орендодавця у відповідності до Положення про порядок передачі в оренду обєктів права комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя, затвердженого рішенням міської ради.

Таким чином, відповідач має повноваження на укладання договорів оренди комунального майна та здійснення інших функцій, повязаних із орендою комунального майна.

У ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що однією із істотних умов договору оренди є об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації).

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору.

Статтею 11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що оцінка об'єкта оренди здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Оцінка об'єкта оренди передує укладенню договору оренди. оцінка об'єкта оренди.

У абз. 1, 2 п. 2 Методики оцінки об'єктів оренди, Порядку викупу орендарем оборотних матеріальних засобів та Порядку надання в кредит орендареві коштів та цінних паперів затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1995р. № 629 (далі Методика), зазначено, що оцінка об'єктів оренди проводиться з метою визначення вартості таких об'єктів згідно з положеннями (національними стандартами) оцінки майна та цією Методикою з урахуванням положень (стандартів) бухгалтерського обліку для відображення її в договорі оренди та використання під час розрахунку орендної плати.

Оцінка обов'язково проводиться перед укладенням договору оренди.

Згідно з п. 19 Методики у разі оренди нерухомого та іншого окремого індивідуально визначеного майна здійснюється його незалежна оцінка.

Таким чином, укладанню договору оренди комунального майна передує обовязкове проведення оцінки вартості обєкта оренди.

У ст. 3 Закону України від 12.07.2001р. № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» надано поняття оцінки оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Незалежною оцінкою майна відповідно до цього Закону вважається оцінка майна, що проведена суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання.

Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна.

Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Відповідно до п. 20 Методики результати незалежної оцінки нерухомого та іншого окремого індивідуально визначеного майна оформлюються звітом про оцінку майна, який підписується оцінювачами, що безпосередньо її проводили, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності. Рецензування звіту про оцінку майна здійснюється відповідно до вимог Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 р. № 1440 (Офіційний вісник України, 2003 р., № 37, ст. 1995).

У ч. 7 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що датою оцінки є дата, за станом на яку здійснюються процедури оцінки майна та визначається вартість майна. Нормативно-правовими актами з оцінки майна можуть бути передбачені строки дії звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) від дати оцінки або дати її затвердження (погодження) замовником.

Згідно з абз. 4 п. 2 Методики результати незалежної оцінки є чинними протягом шести місяців від дати оцінки, якщо інший строк не передбачений у звіті щодо незалежної оцінки.

Таким чином, результати незалежної оцінки є чинними протягом шести місяців від дати, станом на яку проводилась оцінка, якщо інший строк не передбачений у звіті щодо незалежної оцінки.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою укладення договору оренди на замовлення відповідача субєктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 був виконаний звіт про оцінку обєкта оренди станом на 29.02.2016 р. У звіті не визначено строку дії оцінки, тому результати цієї оцінки є чинними протягом 6 місяців з дати, на яку проводилась оцінка, тобто до 29.08.2016 р.

Статтею 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено можливість здійснення рецензування звіту про оцінку майна на вимогу заінтересованих осіб з метою критичного розгляду оцінки майна.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 даного Закону рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) може виконувати оцінювач, який має не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна, експертні ради, що спеціально створені саморегулівними організаціями оцінювачів з метою контролю за якістю оцінки майна, яка проводиться оцінювачами - членами саморегулівної організації, оцінювачі, які мають не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна та працюють у Фонді державного майна України, а також інших органах, зазначених у статті 5 цього Закону.

Таким чином, критичну оцінку виконаного звіту може надати тільки інший оцінювач, який відповідає встановленим вимогам законодавчих актів.

В період дії результатів оцінки позивачем не було подано відповідачу рецензії на звіт, виконаний на замовлення відповідача субєктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 Тому у відповідача не було підстав вважати зазначений звіт необґрунтованим. Рецензія на даний звіт була отримана позивачем та надіслана відповідачу вже після припинення дії оцінки. Втрата чинності результатів оцінки позбавляє можливості використовувати їх при укладенні договору оренди.

Крім того, суд зазначає, що протягом строку дії оцінки позивач також не надсилав відповідачу протоколу розбіжностей до проекту договору оренди, в якому була вказана вартість обєкта оренди згідно спірної оцінки.

Згідно з ч. 4 ст. 181 Господарського кодексу України за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

У встановлений строк позивач не надсилав відповідачу протокол розбіжностей до договору оренди.

За таких обставин у відповідача не було правових підстав для укладення договору оренди згідно раніше виданих наказів від 05.02.2016 р. №26р «Про передачу в оренду нежитлового приміщення в будинку №10 по вул. Портовій ТОВ «Апельмон» та від 19.02.2016р. №40р «Про внесення змін до наказу Департаменту від 05.02.2016 р. №26р».

У звязку з цим суд дійшов висновку, що спірний наказ Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради від 22.09.2016р. №210р про скасування вищевказаних наказів виданий обґрунтовано та в межах повноважень відповідача, а також відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобовязані вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтями 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський судовий процес здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. При цьому принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень; вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Відповідно до чинного законодавства України, позовні заяви повинні подаватись до суду в разі порушення відповідачем законних прав та інтересів позивача. Тобто подання позовної заяви є способом захисту порушених прав та законних інтересів правомірної сторони.

Позивач не довів, а судом не встановлено правових підстав для визнання недійсним та скасування спірного наказу Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради від 22.09.2016р. №210р про скасування наказів від 05.02.2016 р. №26р «Про передачу в оренду нежитлового приміщення в будинку №10 по вул. Портовій ТОВ «Апельмон», від 19.02.2016р. №40р «Про внесення змін до наказу Департаменту від 05.02.2016 р. №26р».

Враховуючи викладене, суд відмовив позивачу у позові.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись 22, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено і підписано « 24» березня 2017 року.

Суддя Т.А.Азізбекян