ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2017 справа № 913/819/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:Склярук О.І., Будко Н.В. , Мартюхіна Н.О. ,
секретар судового засідання за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: від ДВС: Полякова А.О. Демчук О.В., за довіреністю не з'явився Бакшеєв С.М., за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуВідділу примусового виконання рішень Департаменту держаної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м.Київ
на ухвалу господарського суду Луганської області
від14.12.2016
у справі№ 913/819/16 (суддя Драгнєвіч О.В.)
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
доАнтрацитівського міського комунального підприємства "Теплокомуненерго", м. Антрацит Луганської області
про за участюстягнення 16907240,60 грн. Відділу примусового виконання рішень Департаменту держаної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м.Київ

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Луганської області від 14.12.2016р. у справі №913/819/16 задоволено частково скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - ПАТ «НАК «Нафтогаз України») на дії органу державної виконавчої служби. Визнано незаконними дії відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення 11.10.2016р. повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання №716/20.1/10. Визнано недійсним повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 11.10.2016р. №716/20.1/10. Зобов'язано відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчинити дії щодо прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Луганської області від 07.09.2016р. №913/819/16. У задоволенні решти вимог за скаргою відмовлено.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Відділ примусового виконання рішень Департаменту держаної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Відділ) звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження та з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу у справі скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні скарги на дії державного виконавця.

Апеляційна скарга мотивована тим, що державний виконавець правомірно керувався нормами Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VIII, що діяли на момент передання виконавчого документа до Відділу. Оскільки даний виконавчий документ не підвідомчий Відділу, тому державним виконавцем з урахуванням норм закон було прийнято рішення про винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 06.03.2017р. поновлено строк на апеляційне оскарження та прийнято апеляційну скаргу Відділу до провадження у справі №913/819/16.

В судове засідання з'явилися представники позивача та державної виконавчої служби. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце проведення якого був повідомлений належним чином. Ухвалою апеляційного господарського суду явка сторін не була визнана обов'язковою.

Відповідно до приписів ст.102 ГПК України, апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

З огляду на наведене, враховуючи скорочений термін розгляду апеляційних скарг на ухвали місцевого господарського суду, а також приписи ст.101 ГПК України, судова колегія вважає за можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутністю представника відповідача.

У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі (ст.101 ГПК України).

Апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду (ст.106 ГПК України).

Дослідивши обставини справи, апеляційну скаргу, судова колегія встановила наступне.

Рішення господарського суду Луганської області від 17.08.2016р. у справі № 913/819/16 задоволено частково позов ПАТ «НАК «Нафтогаз України» до Антрацитівського міського комунального підприємства «Теплокомуненерго» (далі - АМКП «Теплокомуненерго»). Стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 16 377 351,11 грн., з яких: 8 897 367,34 грн. заборгованість за поставлений природний газ, 907 191,04 грн. пеня, 455 874,05 грн. 3% річних, 6 116 918,68 грн. інфляційні нарахування; а також витрати зі сплати судового збору в сумі 200 221,82 грн.

Рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалося.

На виконання вказаного рішення господарським судом стягувачу видано наказ від 07.09.2016р. № 913/819/16.

Господарський судом встановлено, що 30.09.2016р. ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернувся до Відділу із заявою від 30.09.2016р. №14/2-1920В про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Луганської області від 07.09.2016р. у справі №913/819/16.

11.10.2016р. державним виконавцем Відділу винесено повідомлення №716/20.1/10 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки даний виконавчий документ не підвідомчий Відділу, бо загальна сума стягнення є меншою ніж та, що передбачена п.4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. №512/5, в редакції наказу Мінюсту від 29.09.2016р. №2832/5.

Не погодившись з таким рішенням державного виконавця, 31.10.2016р. ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до господарського суду Луганської області зі скаргою на дії органу державної виконавчої служби.

З урахуванням пояснень від 24.11.2016р. позивач просив суд:

- визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення 11.10.2016р. повідомлення про проведення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання №716/20.1/10;

- визнати недійсним повідомлення про проведення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання №716/20.1/10 від 11.10.2016р.;

- зобов'язати державного виконавця Відділу Нещадима І.С. прийняти до виконання наказ господарського суду Луганської області від 07.09.2016р. №913/819/16 та відкрити виконавче провадження.

За результатами розгляду вказаної скарги, 14.12.2016р. господарським судом Луганської області винесено ухвалу у справі № 913/819/16, якою частково задоволено скаргу.

Ухвала суду мотивована безпідставністю застосуванням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016р. №1404-VIII, який не діяв на момент звернення стягувача (30.09.2016) із заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Луганської області від 07.09.2016р. у справі №913/819/16. Тому у державного виконавця були відсутні правові підстави для повернення виконавчого документа стягувачу через непідвідомчість.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, які з'явилися у судове засідання, судова колегія апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 121-2 ГПК України скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Стаття 115 ГПК України передбачає, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на усій території України і виконуються у порядку, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Як встановлено судом першої інстанції, згідно копії реєстру передачі документів (п.32) 30.09.2016р. Міністерством юстиції України (управління документального забезпечення Департаменту організаційного забезпечення та контролю) було отримано, зокрема, заяву позивача від 30.09.2016 № 14/2-1920В про відкриття виконавчого провадження (разом з оригіналом наказу, належним чином завіреною копією довіреності на представника) (арк.с.105-106).

При цьому, колегія суддів апеляційного суду встановила, що з наданих до заперечення на скаргу копій матеріалів виконавчого провадження, а саме: копії реєстраційно-контрольної картки №29675-0-33-16, в графі « 3. Дата та № реєстрації документа» заяву ПАТ «НАК «Нафтогаз України» від 30.09.2016р. №14/2-1920В (у цій картці помилково вказано вих.№14/2-1320В заяви) було зареєстровано 03.10.2016р. за вх. №29675-0-33-16 (арк.с.148).

З огляду на наведене суд апеляційної інстанції встановив факт невідповідності у наданих документах Відділом щодо дати звернення стягувача із заявою про відкриття виконавчого провадження від 30.09.2016р. №14/2-1920В. Оскільки ПАТ «НАК «Нафтогаз України» безпосередньо із вказаною заявою звернувся до Відділу, тому судова колегія погоджується, що висновками суду першої інстанції, що датою звернення вважається саме 30.09.2016р.

У цей час (30.09.2016р.) стягувач керувався вимогами Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999р. № 606-ХІV.

Господарським судом встановлено, що 11.10.2016р. державним виконавцем Відділу винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання № 716/20.1/10 на підставі п.10 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що діє з 05.10.2016р.). Також державним виконавцем послався на п. 4 розділу I Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016р. №2832/5), відповідно до якого відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення за якими сума зобов'язання, зокрема, становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті (арк.с.130).

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Тобто акти цивільного законодавства діють на майбутній час і не застосовуються до тих відносин, які виникли до набрання ними чинності. До цивільних відносин, які виникли раніше, новий акт цивільного законодавства застосовується лише до тих прав та обов'язків, які виникли з моменту набрання ним чинності.

Слід також зазначити, що з урахуванням норм діючого законодавства закон діє до його скасування у встановленому порядку. Про скасування закону може бути прямо вказано в новому законі. Якщо новий закон прямо не передбачає скасування попереднього, який суперечить новому і регулює ті самі відносини, його слід вважати таким, що втратив чинність у відповідній частині чи в цілому, з моменту набрання чинності нового закону.

Так, відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. N 1404-VIII, визнано таким, що втратили чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України "Про виконавче провадження" (Відомості Верховної Ради України, 1999 р., N 24, ст. 207 із наступними змінами), крім статті 4, яка втрачає чинність через три місяці з дня набрання чинності цим Законом.

До того ж, Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. N 1404-VIII набрав чинність з 05.10.2016р.

Враховуючи наведене та звернення стягувача із заявою про примусове виконання рішення господарського суду до набрання чинності Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. №1404-VІІІ, застосування державним виконавцем положень Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. №1404-VІІІ є неправомірним. Питання щодо відкриття виконавчого провадження з виконання наказу, виданого господарським судом Луганської області у справі № 913/819/16, за заявою позивача №14/2-1920В від 30.09.2016р., мало вирішуватися державним виконавцем за законодавством, що діяло на дату звернення стягувача до органу ДВС, тобто станом на 30.09.2016р.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", в редакції до 05.10.2016р., державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження (ч. 2 ст. 25 вказаного закону).

Як вірно зазначено судом першої інстанції, стягувач звернувся до Відділу з заявою про виконання примусове наказу господарського суду Луганської області від 07.09.2016р. у справі №913/819/16 в межах строку для його пред'явлення. А отже, висновок місцевого господарського суду про вирішення державним виконавцем питання щодо прийняття виконавчого документу або відмови у його прийняття мало відбутися по 04.10.2016р. (з урахуванням вимог ст. 25 вказаного закону в редакції до 05.10.2016р.).

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції до 05.10.2016р., на відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України покладається виконання рішень, за якими сума зобов'язання становить десять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Загальну суму заборгованості за наказом господарського суду Луганської області від 07.09.2016р. №913/819/16 складає 16 377 351,11 грн.

З урахуванням викладеного, стягувач правомірно звернувся з відповідною заявою саме до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Крім того, вірно зазначено судом першої інстанції, що на момент пред'явлення стягувачем наказу до виконання норми Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VIII та положення Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016р. № 2832/5), які застосував державний виконавець при прийнятті повідомлення, не набрали чинності.

За таких обставин, висновок суду щодо визнання незаконними дії державного виконавця та визнання недійсними повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з правомірним, оскільки останній неправомірно керувався положеннями Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404- VIII та Інструкцією з організації примусового виконання рішень (в редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016р. № 2832/5).

Відповідно до п. 9.13. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Колегія судді вважає, що вимога стягувача про зобов'язання державного виконавця Відділу прийняти до виконання наказ господарського суду Луганської області від 07.09.2016р. у справі №913/819/16 та відкрити виконавче провадження судом задовольняється у частині зобов'язання відділ вчинити дії щодо прийняття виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження по виконанню вказаного наказу суду. Господарським судом правомірно відмовленого в іншій частині вимог за скаргою.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що господарським судом Луганської області при винесенні ухвали від 14.12.2016р. у справі №913/819/16 були правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, надано повну та об'єктивну оцінку обставинам справи, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, вказана ухвала суду підлягає залишенню без змін.

Витрати по сплаті судового збору прокладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105, 106, 121-2 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту держаної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ на ухвалу господарського суду Луганської області від 14.12.2016р. у справі №913/819/16 - залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Луганської області від 14.12.2016р. у справі №913/819/16 - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Донецький апеляційний господарський суд протягом 20 днів з моменту її прийняття.

Головуючий О.І. Склярук

Судді: Н.В. Будко

Н.О. Мартюхіна

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

1. ДВС

1. у справу

1.ДАГС

1. ГСЛО