ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2017 р. Справа № 922/4425/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білецька А.М., суддя Медуниця О.Є., суддя Барбашова С.В.

при секретарі Бєлкіній О.М.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (дов. б/н від 05.10.2016)

відповідача - ОСОБА_2 (дов. б/н від 04.01.2017)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Харків (вх. №685 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 08.02.17 у справі № 922/4425/16

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Харків

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Харків

про стягнення 150136,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача за невиконання ним умов договору суборенди від 01.03.2014 з перерахуванням на його рахунок суми оплати за договором суборенди - 27500,00 грн., інфляційні втрати за період з липня 2014 по грудень 2016 - 21620,80 грн., 3% річних від суми 40000,00 грн. за три роки - 2016,00 грн. та пеню згідно умов договору - 99000,00 грн., а всього 150136,00 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 08.02.2017 у справі № 922/4425/16 (суддя Ольшанченко В.І.) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач з рішенням господарського суду Харківської області від 08.02.2017 у справі № 922/4425/16 не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Позивач в обґрунтування викладених вимог посилається на наявність доказів, а саме: актів здачі-приймання робіт (наданих послуг) за березень-червень 2014 року, які, на його думку, свідчать про те, що відповідач користувалася приміщеннями - об'єктом договору суборенди. Крім того, позивач зазначає, що в матеріалах справи є договір оренди, укладений з власницею приміщення - ФОП ОСОБА_5; акт прийому-передачі приміщення не складався, що не завадило позивачу сплатити аванс за два місяці оренди в розмірі 10 000,00 грн.

Відповідач надала відзив на апеляційну скаргу, в якому з наведеними позивачем доводами не погоджується, вважає їх безпідставними, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін. Свою позицію відповідач обґрунтовує тим, що сторони не підписували акт прийому-передачі приміщення, тоді як необхідність складання акту прийому-передачі встановлена законом (ст. 795 ЦК України), а також договором суборенди, що виключає у позивача права вимагати від відповідача сплати орендної плати та штрафних санкцій у зв'язку з тим, що договір суборенди не був укладений і майно не було передано позивачем відповідачу.

Дослідивши матеріали справи, повторно розглянувши справу відповідно до вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 01.10.2013 між ФОП ОСОБА_5 (орендодавець) та позивачем (орендар) був укладений договір оренди об'єкту нерухомості №3 (надалі - договір оренди), за яким в порядку та на умовах, визначених даним договором орендодавець зобов'язується передати у тимчасове користування - за плату нежитлове приміщення першого поверху площею 136,6 кв. м., розташоване за адресою АДРЕСА_1, а орендар зобов'язується прийняти приміщення та майно згідно акту приймання-передачі та зобов'язується щомісячно оплачувати орендодавцю орендну плату.

Пунктом 2.3.8 цього ж договору оренди визначено, що орендар зобов'язаний здавати об'єкт оренди в суборенду зі згоди орендодавця, при цьому нести повну особисту відповідальність за збереження приміщення та майна, що знаходиться в ньому.

Як зазначає позивач, користуючись цим правом, він уклав з 01.03.2014 договір суборенди з відповідачем у справі - ФОП ОСОБА_4 на сім місяців.

Позивачем до матеріалів справи надані копії підписаних між позивачем та відповідачем актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 22000,00 грн., а саме: копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) №АА-00001 від 31.03.2014 за березень 2014 на суму 5500,00 грн., №АА-00002 від 30.04.2014 за квітень 2014 на суму 5500,00 грн., №АА-00003 від 31.05.2014 за травень 2014 на суму 5500,00 грн. та №АА-00004 від 30.06.2014 за червень 2014 на суму 5500,00 грн.

У позовній заяві та письмових поясненнях позивач вказує, що фактично відповідач користувалася приміщенням також і в липні 2014, але від підписання акту за липень 2014 відповідач відмовилася.

Зазначені обставини стали підставою звернення позивача до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 27500,00 грн., інфляційні втрати за період з липня 2014 по грудень 2016 в розмірі 21620,80 грн., 3% річних від суми 40000,00 грн. за три роки в розмірі 2016,00 грн. та суми пені згідно умов договору в розмірі 99000,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з обставин, за якими встановив, що в матеріалах справи відсутні докази передачі орендодавцем (ФОП ОСОБА_5) позивачу в оренду нежитлових приміщень, як було визначено у п. 1.2 договору оренди, а також відсутній підписаний між сторонами акт приймання-передачі приміщення в суборенду, в зв'язку з чим дійшов висновку про те, що фактичне користування позивачем спірним приміщенням не підтверджено належними та допустимими доказами, тому у відповідача не виникло зобов'язань по оплаті орендних платежів. За таких обставин, суд першої інстанції вважав позовні вимоги недоведеними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Разом з цим, суд першої інстанції відхилив заяву відповідача про застосування позовної давності, оскільки право позивача, за захистом якого той звернувся до суду, не порушено.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи з урахуванням підстав та предмету позову, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, зважаючи на наступні підстави.

Предметом даного господарського спору є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за користуванням приміщенням відповідно до укладеного між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 договору суборенди об'єкта нерухомості від 01.03.2014, а також нарахованої суми пені, інфляційних та 3% річних в зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором.

Згідно ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 795 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2013 між ФОП ОСОБА_5 (орендодавець) та позивачем (орендар) був укладений договір оренди об'єкту нерухомості №3 (надалі - договір оренди), за яким в порядку та на умовах, визначених даним договором орендодавець зобов'язується передати у тимчасове користування - за плату нежитлове приміщення першого поверху площею 136,6 кв. м., розташоване за адресою АДРЕСА_1, а орендар зобов'язується прийняти приміщення та майно згідно акту приймання-передачі та зобов'язується щомісячно оплачувати орендодавцю орендну плату.

Згідно з п. 5.1 договору оренди, даний договір діє з 01.10.2013 до 30.09.2014.

Відповідно до п. 1.2 вказаного договору оренди, об'єкт оренди вважається переданим з моменту підписання акту приймання-передачі.

Проте, в матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі приміщення в оренду, підписаний позивачем та орендодавцем (ФОП ОСОБА_5). При цьому, позивач підтверджує, що такий акт прийому-передачі приміщення не складався.

Зазначені обставини свідчать про відсутність доказів передачі приміщення першого поверху площею 136,6 кв. м., розташоване за адресою АДРЕСА_1, від ФОП ОСОБА_6 до позивача, як цього вимагають вищезазначені норми закону та умови договору оренди від 01.10.2013.

Як зазначає позивач, 03.03.2014 він сплатив ФОП ОСОБА_5 орендну плату згідно договору оренди за березень - квітень 2014 в сумі 10000,00 грн., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера від 03.03.2014.

Проте, за відсутності акту приймання-передачі нежитлового приміщення за договором оренди, докази орендної сплати, на які посилається позивач, є недостатніми та недопустимими для підтвердження фактичного користування позивачем спірним приміщенням.

01.03.2014 між позивачем (орендар) та відповідачем (суборендар) був укладений договір суборенди об'єкту нерухомості (надалі - договір суборенди), за яким орендар зобов'язується передати у тимчасове користування - за плату нежитлове приміщення першого поверху площею 136,6 кв. м., розташоване за адресою АДРЕСА_1, а суборендар зобов'язується прийняти в суборенду приміщення та майно, згідно акту приймання-передачі та зобов'язується щомісячно оплачувати орендарю орендну плату.

До договору піднайму застосовуються положення про договір найму (ч.3 ст.774 ЦК України).

Відповідно до п. 5.1 договору суборенди, даний договір діє з 01.03.2014 до 30.09.2014.

Згідно п. 1.1 договору суборенди, в порядку та на умовах, визначених дійсним договором, орендар зобов'язується передати в тимчасове користування - за оплату нежитлові приміщення першого поверху площею 136,6 кв. м., яке розташоване за адресою: м. Харків, АДРЕСА_1, а суборендар зобов'язується прийняти в суборенду приміщення та майно, згідно акту прийому - передачі та зобов'язується щомісячно сплачувати орендарю орендну плату.

Отже, в даному випадку необхідність складання акту прийому-передачі приміщення вимагають як норми закону, так і положення договору суборенди.

Аналіз законодавства та змісту умов договору суборенди також свідчать про те, що лише підписання сторонами акта приймання-передачі є підтвердженням того, що орендар прийняв приміщення у фактичне користування у стані, що повністю його задовольняє на момент передачі.

Проте, в матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі приміщення в суборенду, підписаний сторонами, і такий акт не складався, що підтверджує позивач під час розгляду справи в суді.

Оскільки фактичне користування позивачем спірним приміщенням не підтверджено належними та допустимими доказами, відсутні правові підстави для передання об'єкту оренди позивачем в суборенду.

За відсутності підписаного між сторонами акту приймання-передачі нежитлового приміщення за договором суборенди, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №АА-00001 від 31.03.2014 за березень 2014 на суму 5500,00 грн., №АА-00002 від 30.04.2014 за квітень 2014 на суму 5500,00 грн., №АА-00003 від 31.05.2014 за травень 2014 на суму 5500,00 грн. та №АА-00004 від 30.06.2014 за червень 2014 на суму 5500,00 грн. є недостатніми та недопустимими для підтвердження факту користування приміщенням за договором суборенди.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази передачі приміщення першого поверху площею 136,6 кв. м., розташоване за адресою АДРЕСА_1, від ФОП ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_4, як цього вимагають вищезазначені норми закону та умови договору суборенди від 01.03.2014, у відповідача не виникло зобов'язань по оплаті орендних платежів, тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача суборендної плати. Також, оскільки у відповідача не виникло зобов'язань по оплаті орендних платежів, то позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій, інфляційних втрат та трьох процентів річних також є безпідставними.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, у зв'язку з чим оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Зважаючи на наведене, керуючись статтями 33, 43, 99, 101, п. 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 08.02.2017 у справі № 922/4425/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Білецька А.М.

Суддя Медуниця О.Є.

Суддя Барбашова С.В.