РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2017Справа №910/20827/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію АТ "Дельта банк" Кадирова В.В.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія"

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області

третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Єлістратову Світлану Василівну

третя особа-4, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_7

третя особа-4, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_7

третя особа-5, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_8

третя особа-6 яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Броварська районна державна адміністрація Київської області

про визнання договору недійсним та застосування наслідків його недійсності

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

від позивача - Таболін О.С., представник за довіреністю;

від відповідача - Андреєв О.В., представник за довіреністю;

від третьої особи-1 - Музичук Л.В., представник за довіреністю;

від третьої особи-2 - не з'явився;

від третьої особи-3 - не з'явився;

від третьої особи-4 - ОСОБА_13, представник за довіреністю;

від третьої особи-5 - не з'явився;

від третьої особи-6 - не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Дельта банк", в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію АТ "Дельта банк" Кадирова В.В., звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" про:

- визнання недійсним, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Дельта банк" (ідентифікаційний код 34047020) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" (ідентифікаційний код 38750239) договору купівлі-продажу прав вимоги від 14 липня 2014 року.

- застосування до відносин сторін наслідків недійсності Договору купівлі-продажу прав вимоги від 14.07.2015:

шляхом визнання AT "Дельта банк" стороною - кредитором за Договором про надання споживчого кредиту від 20.10.2006 № 31-A6S/10-2006И;

шляхом визнання AT "Дельта банк" стороною - іпотекодержателем за Договором іпотеки від 20.10.2006 № 31-A6S/10-2006И, реєстровий № 6906;

шляхом повернення на рахунок в AT "Дельта банк" ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" , грошових коштів у розмірі 348 450,00 грн.

- зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" повернути АТ "Дельта банк" оригінали договорів переданих на виконання Договору купівлі-продажу прав вимоги від 14.07.2014, а саме: Оригінал договору про надання споживчого кредиту від 20.10.2006 № 31-A6S/10-2006И зі змінами і доповненнями, Договір Іпотеки від 20.10.2006 № 31-A6S/10-2006И, реєстровий № 6906, а також документи, які підтверджують надання кредиту.

- поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обтяження нерухомого майна (заборона відчуження та обтяження нерухомого майна іпотекою) земельної ділянки, кадастровий НОМЕР_1, накладеної згідно з Договором іпотеки від 20.10.2006 № 31-A6S/10-2006И, реєстровий №6906.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір купівлі-продажу прав вимоги від 14.07.2015 є недійсним та до правовідносин сторін слід застосувати наслідки його недійсності, виходячи з того, що договір не відповідає, та укладений у порушення вимог законодавства (оспорюваний договір є нікчемним з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3,7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"); правочин вчинений з боку АТ "Дельта банк" без необхідного обсягу господарської компетенції (цивільної дієздатності) (договір був укладений в порушення вимог банківського законодавства та обмежень встановлених до банку внаслідок застосування до нього особливого режиму контролю шляхом призначення представника (куратора) Національного банку України (Постанова НБУ від 26.02.2014 № 102/БТ зі змінами, внесеними Постановою НБУ від 12.06.2014 № 348/БТ).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2016 порушено провадження у даній справі, залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб; Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області. Залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Єлістратову Світлану Василівну; ОСОБА_7.

Ухвалою суду від 17.01.2017 залучено до участі в розгляді справи ОСОБА_8 в якості третьої особи-5 на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою суду від 07.02.2017 залучено до участі у справі як третю особу-6 яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Броварську районну державну адміністрацію Київської області.

Відповідач проти позову заперечив повністю, виходячи з наступного:

- відсутні підстави вважати, що Банк відмовився від власних інтересів та здійснив безоплатне відчуження. Інтереси банку були задоволені шляхом відступлення права вимоги та отриманням ціни продажу - коштів, в сумі 348 450,00 грн.

- відсутній прямий зв'язок та докази, яки вказують на факт, що договір купівлі-продажу прав вимоги від 14 липня 2014 року та факт отримання банком коштів в сумі 348 450,00 грн. є підставою, що банк став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, п. 2 ч. 3, ст. 38 Закону, визначає прямий наслідок укладання оскаржуваного правочину - неплатоспроможність банку, або неможливість виконання зобов'язань перед кредиторами

- позивачем не доведено, що вартість права вимоги в розмірі 348 450,00 грн. є нижчою від звичайної ціни на 20% або більше;

- укладаючи Договір відступлення Позивач не надавав забезпечення виконання грошових вимог;

- відступлення права вимоги та набуття прав вимог за договорами цесії/договорами факторингу є основною діяльністю Відповідача, що підтверджується свідоцтвом що видано Нацкомфінпослуг. Зазначений договір відступлення права вимоги не містить жодних переваг (пільг).

Окрім того, відповідач вказує, що відступлення права вимоги не є кредитною операцією, також відсутній факт зміни або продажу заставного майна, у зв'язку з чим твердження про порушення вимог банківського законодавства є безпідставним.

Також, відповідач зазначає, що Позивач посилається на рішення судів, що встановлені на підставі постанов Національного банку України від 11.09.2014 та 30.10.2014, отже зазначені постанови прийняти після укладення Договору купівлі-продажу прав вимоги від 14 липня 2014 року та не можуть бути застосовані до оспорюваннях правовідносин.

Враховуючи вище наведене, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

15.12.2016 через загальний відділ діловодства суду від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшли письмові пояснення, в яких третя особа-1 підтримала заявлений позов.

Представником третьої особи-4 подані пояснення по суті спору, відповідно до яких третя особа просила суд відмовити у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості та безпідставності.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали документів, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

20 жовтня 2006 року між ОСОБА_7 (надалі - ОСОБА_7, позичальник) та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" було укладено Договір про надання споживчого кредиту №31-A6S/10-2006И (надалі - Кредитний договір) відповідно до умов якого Позичальник отримав кредит у сумі 60 000,00 доларів США, терміном погашення до 20.10.2021 та зобов'язувався повернути Банку кредит і сплатити проценти за його користування у розмірі та порядку визначених Кредитним договором.

Виконання зобов'язань Позичальника за кредитним договором забезпечувалось Іпотечним договором №31-A6S/10-2006И, посвідченим 20.10.2006 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єлістратовою С.В. за реєстровим № 6906, згідно з яким у іпотеку була передана земельна ділянка за НОМЕР_1, розташована за адресою: с. Княжичі, Броварського району Київської області, що належить ОСОБА_7 (надалі - Іпотечний договір).

Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за реєстровим №2949, 2950, права вимоги AT "УкрСиббанк" за Кредитним договором ОСОБА_7 та договорами які забезпечують його виконання відступлено на користь AT "Дельта банк" .

14.07.2014 між Публічним акціонерним товариством "Дельта банк" (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" (далі - покупець) укладено договір купівлі - продажу прав вимоги, відповідно до якого продавець погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну.

Права вимоги переходять від продавця до покупця та обов'язки продавця передати права вимоги вважаються виконаним з моменту підписання продавцем та покупцем акту приймання-передачі прав вимоги (п. 2.3. договору).

14.07.2014 між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аванс" підписано акт приймання-передачі прав вимоги за договором купівлі-продажу прав вимог від 14.07.2014, відповідно до якого, продавець продав (відступив) покупцю, а покупець прийняв права вимоги за кредитним договором №31-A6S/10-2006И від 20.10.2006, укладеним продавцем з ОСОБА_7 та право вимоги за договором іпотеки земельної ділянки №31-А6S/10-2006И від 20.10.2006.

Загальна купівельна ціна є сумою всіх купівельних цін за права вимоги, зазначених у додатку І, та становить 348 450,00 грн.

Таким чином, вказаним актом приймання-передачі прав вимоги продавець та покупець підтвердили, що Покупець сплатив Продавцю погоджену сторонами купівельну ціну, яка становить 348 450,00 грн.

Договір набуває чинності у момент його підписання сторонами і залишатиметься чинним до моменту виконання сторонами своїх обов'язків за ним у повному обсязі (п. 7.1. договору).

Додатком № 1 до договору купівлі - продажу прав вимоги від 14.07.2014 сторони погодили перелік договорів та купівельну ціну за права вимоги:

1) Договір про надання споживчого кредиту №31-A6S/10-2006и від 20 жовтня 2006 року 0 Згідно договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами УСБ від 08.12.2011р.)

2) Договір іпотеки земельної ділянки №31-A6S/I0-2006H від 20 жовтня 2006 року, посвідчений Єлістратовою С.В. приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу 20.10.2006 p., реєстраційний №6906,

- загальна сума вимог, які виникли і нараховані за кредитним договором на день укладення договору складає 85 264,77 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 14 липня 2014 року (100 доларів США- 1169,38 грн.) складає 997 069,17 грн., а саме право вимоги, виконання зобов'язання, щодо повернення заборгованості за кредитом в розмірі 50 956,76 дол. США (п'ятдесят тисяч дев'ятсот п'ятдесят шість доларів США 76 центів), що згідно курсу НБУ станом на 14.07.2014р. складає 595 878,16 грн. (п'ятсот дев'яносто п'ять тисяч вісімсот сімдесят вісім гривень 16 копійки); повернення заборгованості за процентами в розмірі 34 308,01 дол. США (тридцять чотири тисячі триста вісім доларів США 01 цент), що згідно курсу НБУ станом на 14.07.2014р. складає 401 191,00 грн. (чотириста одна тисяча сто дев'яносто одна гривня 00 копійок);

- купівельна ціна за право вимоги за кредитним договором становить 348 450,00 грн., з якої 210 905,87 грн. (двісті десять тисяч дев'ятсот п'ять гривень 87 копійок), спрямовуються на оплату права вимоги по сплаті процентів за користування кредитом нарахованими AT "Дельта Банк" в розмірі 18 035,70 дол. США (вісімнадцять тисяч тридцять п'ять доларів США 70 центів), що згідно курсу НБУ станом на 14.07.2014р. складає 210 905,87 грн. (двісті десять тисяч дев'ятсот п'ять гривень 87 копійок); 137544,13 грн. (сто тридцять сім тисяч п'ятсот сорок чотири гривні 13 копійок) спрямовуються на оплату права вимоги по поверненню отриманого кредиту в розмірі 50956,76 дол. США (п'ятдесят тисяч дев'ятсот п'ятдесят шість доларів США 76 центів), що згідно курсу НБУ станом на 14.07.2014р. складає 595 878,16 грн. (п'ятсот дев'яносто п'ять тисяч вісімсот сімдесят вісім гривень 16 копійок), та по сплаті нарахованих процентів у розмірі 16272,31 дол. США (шістнадцять тисяч двісті сімдесят два долара США 31 цент), що згідно курсу НБУ станом на 14.07.2014р. складає 190285,14 грн. (сто дев'яносто тисяч двісті вісімдесят п'ять гривень 14 копійок), які були передані на баланс AT «Дельта Банк» згідно Договору купівлі - продажу вимоги за кредитами, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Укрсиббанк" та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" 08.12.2011р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за реєстром № 2949, 2950.

- загальна купівельна ціна 348 450,00 грн.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Пунктом 2.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України, суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За змістом п.2.5.2 вказаної постанови Пленуму Вищого господарського суду України, необхідно з урахуванням приписів ст. 215 Цивільного кодексу України та ст. 207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч.1 ст. 220, ч.2 ст. 228 Цивільного кодексу України, ч.2 ст. 207 Господарського кодексу України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

Такий висновок викладений Вищим господарським судом України і у п. 18 Інформаційного листа №01-8/211 від 07.04.2008 "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України", за змістом вимога про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Цивільний кодекс України не дає визначення поняття "заінтересована особа". Тому коло заінтересованих осіб має з'ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Аналогічні положення містяться і в статті 180 Господарського кодексу України.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Отже, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Судом встановлено, що Постановою Правління Національного банку України №150 від 02.03.2015 було віднесено Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 2 ст. Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 51 від 02.03.2015 було розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 03.03.2015 року по 02.06.2016 року включно.

Разом з тим, рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 147 від 03.08.2015 продовжено строк здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" по 02.09.2015 року включно.

Так, відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", встановлено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Статтею 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Частиною 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку);

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі;

5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Як передбачено п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій, повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Постановою правління Національного банку України №664 від 02.10.2015 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ "Дельта Банк".

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 181 від 02.10.2015 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку" вирішено розпочати процедуру ліквідацію банку з 05.10.2015 по 04.10.2017 року включно.

Призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича строком на два роки з 05.10.2015 по 04.10.2017 року включно.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 6 ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Частинами 1, 2, 4 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Відповідно до ч. 3. ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (у редакції на момент укладення договору) правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Пунктом 2.5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що за змістом частини другої статті 215 Цивільного кодексу України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті (ч. 2 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова В.В. №67 від 11.03.2015 року вирішено здійснити в АТ "Дельта Банк" перевірку правочинів (інших договорів), вчинених (укладених) АТ "Дельта Банк" протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до витягу з протоколу №58 від 24.09.2015 засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом № 67 від 11.03.2015 року, виявлено, що нікчемним правочином згідно ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є, зокрема, договір купівлі - продажу прав вимоги від 14.07.2014 року, укладений Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" з Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія".

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було направлено на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" повідомлення №9316 від 29.09.2015 про нікчемність договору купівлі - продажу прав вимоги від 14.07.2014 року, укладеного між АТ "Дельта Банк" та ТОВ "ФК "Довіра та гарантія".

Частинами 5 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що у разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни.

Як роз'яснено у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Згідно ч.1 ст. 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Поняття "звичайна ціна" визначена в пункті 14.1.71 Податкового кодексу України, відповідно до якого, - це ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року №1440 "Про затвердження Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" ринкова вартість - вартість, за яку можливе відчуження об'єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.

Судом встановлено, що умовами договору купівлі - продажу прав вимоги від 14.07.2014 року сторони визначили, що загальна сума вимог, які виникли і нараховані за кредитним договором на день укладення договору складає 85 264,77 дол. США, що за курсом НБУ на дату 14.07.2014 становить 997 069,17 грн., а загальна купівельна ціна 348 450,00 грн.

Пунктом 3 ч. 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема, банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Відповідно до п.п.1,7 ч.3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема, банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Таким чином Банк уклавши спірний договір, здійснив відчуження майна (майнових прав) за ціною нижчою від звичайної (сума оплати на 65% менша вартості майнових прав).

При цьому, внаслідок укладення Банком правочину відступлення права вимоги за Кредитним договором за ціною, значно нижчою від вартості майнових прав, Банк втратив права кредитора на отримання грошових надходжень від Позичальника в погашення його кредитної заборгованості та/або можливість задовольнити свої кредиторські вимоги за рахунок високоліквідного забезпечення (іпотеки).

За таких обставин, на підставі наведеного вище, суд дійшов висновку, що оспорюваний правочин вчинений з порушенням норм чинного законодавства України, а тому такий договір купівлі - продажу прав вимоги від 14.07.2014 року, укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія", підлягає визнанню недійсним, на підставі п. 1,3,7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Стосовно доводів позивача на нікчемність спірного договору з посиланням на п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" суд зазначає наступне.

Відповідно до вказаного пункту, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, за якими банк до дня визнання його неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим. Суд вказує, що позивачем не надано доказів того, що саме внаслідок укладення спірного правочину банк став неплатоспроможним. Разом з цим, доводи позивача, що позивачем було укладено ряд договорів із відповідачем, внаслідок чого він став неплатоспроможним, судом також не приймаються, оскільки виходячи з предмету та підстав позову, суд не досліджує правовідносини позивача та відповідача, які виходять за межі предмету доказування у даній справі.

Одночасно суд вказує, що оскільки спірний Договір від 14.07.2014 був укладений до 30.10.2014 (дати ухвалення Постанови НБУ № 692/БТ), тобто до початку введення дії обмежень, встановлених Постановою НБУ №692/БТ, суд дійшов висновку, що укладення такого Договору не суперечить Постанові НБУ № 692/БТ.

Разом з тим, в процесі судового розгляду було встановлено, що спірний Договір був укладений у період, коли відносно позивача існували певні обмеження щодо здійснення операцій банку та його клієнтів, передбачені постановою Правління Національного банку України від 26.02.2014р. №102/БТ, з урахуванням постанови Національного банку України про внесення змін від 12.06.2014р. №348/БТ, згідно з якою для здійснення контролю за використанням кредиту, що наданий Національним банком України для позивача, з метою збереження ліквідності, призначено представника Національного банку України Мелюшкевічеву С.Е. та визначено його функціональні обов'язки (згідно Додатку). Зокрема, обов'язковому попередньому погодженню з представником Національного банку України підлягали наступні операції банку та його клієнтів: операції із кредитування (за сумами, що перевищують 500 тис. грн. (в еквіваленті); операції банку та його клієнтів щодо зміни та реалізації заставленого майна за наданими кредитами за сумами, що перевищують 10 000 тис. грн. (в еквіваленті).

Предметом спірного Договору є майнові права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки на загальну суму 997 069,17 грн. (відповідно до акта приймання-передачі прав вимоги відповідачу передані права за кредитним договором та договором іпотеки). Тобто, вказана в Договорі сума значно перевищує 10 000 тис. грн. (в еквіваленті).

Тобто, укладення між сторонами оспорюваного Договору, за яким позивач фактично реалізував заставлене майно на користь відповідача без отримання на це відповідної згоди (погодження) представника Національного банку України, суперечить вимогам постанови Національного банку України №348/БТ від 12.06.2014р. та ст. ст. 3, 47, 66 Закону України " Про банки і банківську діяльність".

Враховуючи викладені вище положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги вставлені фактичні обставини справи, а також те, що договір купівлі - продажу прав вимоги від 14.07.2014, укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю ""ФК ""Довіра та гарантія" з порушенням вимог чинного законодавства України, суд визнає позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" обґрунтованими, відповідно підлягають задоволенню.

Крім того, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Відтак, суд застосовує до відносин сторін наслідки недійсності договору купівлі-продажу прав вимоги від 14.07.2015 шляхом визнання AT "Дельта Банк" стороною - кредитором за Договором про надання споживчого кредиту від 20.10.2006 № 31-A6S/10-2006H; шляхом визнання AT "Дельта Банк" стороною - іпотекодержателем за Договором іпотеки від 20.10.2006 № 31-A6S/10-2006H, реєстровий № 6906.

Щодо застосування наслідків недійсності договору купівлі-продажу прав вимоги від 14.07.2015 шляхом повернення на рахунок в AT " Дельта Банк" ТОВ "ФК " Довіра та Гарантія" грошових коштів у розмірі 348 450,00 грн. Вказані наслідки судом не застосовуються до відносин сторін, як необґрунтовані в силу вимог ст. 216 ЦК України зважаючи на те, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Судом встановлено, що на виконання умов договору купівлі - продажу прав вимоги від 14.07.2014 продавець продав (відступив) покупцю, а покупець прийняв права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 31-А6S/10-2006И від 20.10.2006, укладеним продавцем з ОСОБА_7; разом з правом вимоги виконання зобов'язань за кредитним договором до покупця перейшли права вимоги та було передано оригінали кредитного договору з усіма змінами та доповненнями до нього, договорів, що забезпечують виконання зобов'язання, а також всі інші документи, що підтверджують видачу кредиту позичальнику за кредитним договором, що підтверджується актом приймання - передачі прав вимоги від 14.07.2014.

Відтак, вимога позивача про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" повернути Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" оригінали договорів переданих на виконання умов договору купівлі - продажу прав вимоги від 14.07.2014 також підлягає задоволенню.

Щодо поновлення записів про обтяження нерухомого майна то, враховуючи, те що судом задоволена вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги від 14.07.2014 з застосуванням наслідків недійсності зокрема шляхом визнання АТ "Дельта Банк" стороною - іпотекодержателем за договором іпотеки від 20.10.2006 №31-А6S/10-2006И, відтак AT "Дельта Банк" є іпотекодержателем цього нерухомого майна, а станом на даний час у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні записи про обтяження земельної ділянки кадастровий НОМЕР_1 за Договором іпотеки № 31-A6S/10-2006И, посвідченим 20.10.2006 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єлістратовою С.В. за реєстровим №6906, (Довідка 72712775 від 10.11.2016, у зв'язку з чим вказана вимога також підлягає задоволенню судом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги від 14.07.2014, укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 36-Б, ідентифікаційний код 34047020) та Товариством з обмеженою відповідальністю " «Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, ідентифікаційний код 38750239).

Застосувати до відносин сторін наслідків недійсності Договору купівлі-продажу прав вимоги від 14.07.2015:

шляхом визнання AT "Дельта Банк" стороною - кредитором за Договором про надання споживчого кредиту від 20.10.2006 № 31-A6S/10-2006И;

шляхом визнання AT "Дельта Банк" стороною - іпотекодержателем за Договором іпотеки від 20.10.2006 № 31-A6S/10-2006И, реєстровий №6906.

Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" "Довіра та Гарантія"» (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, ідентифікаційний код 38750239) повернути Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 36-Б, ідентифікаційний код 34047020) оригінали договорів переданих на виконання Договору купівлі-продажу прав вимоги від 14.07.2014, а саме: оригінал договору про надання споживчого кредиту від 20.10.2006 № 31-A6S/10-2006И зі змінами і доповненнями, Договір іпотеки від 20.10.2006 № 31-A6S/10-2006И, реєстровий № 6906, а також документи, які підтверджують надання кредиту.

Поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обтяження нерухомого майна, (заборона відчуження та обтяження нерухомого майна іпотекою) земельної ділянки, кадастровий НОМЕР_1, накладеної згідно з Договором іпотеки від 20.10.2006 № 31-A6S/10-2006И, реєстровий № 6906.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" "Довіра та Гарантія"» (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, ідентифікаційний код 38750239) на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (, адреса: 01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б) судовий збір в розмірі 5 512 (п'ять тисяч п'ятсот дванадцять) грн.

Накази видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 22.03.2017

СуддяІ.І. Борисенко