РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2017Справа №910/2722/17

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»
до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1
простягнення 7975,43 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивачаЛазор А.І. - представник
від відповідачане з'явився
від третьої особине з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» 7975,43 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №3668/13-Тз/ЗП1 від 24.12.2013 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Chevrolet, державний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень ст.27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, водієм якого скоєно ДТП, застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № НОМЕР_3, а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2017 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/2722/17, залучено до участі у справі ОСОБА_1 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача та призначено розгляд справи на 22.03.2017.

13.03.2017 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає про те, що при визначенні суми страхового відшкодування позивачем не застосовано коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 22.03.2017, з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач повноважних представників в судове засідання не направив, у поданому суду відзиві на позовну заяву просив суд розглядати справу без участі його представника.

Третя особа представників в судове засідання не направила, пояснень по справі не надала, своїм правом не скористалась.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

24.12.2013 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №3668/13-Тз/ЗП1 (надалі - «Договір»), об'єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме: автомобілем марки Chevrolet, державний номер НОМЕР_1, на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП.

26.04.2014 о 17 год. 30 хв. в місті Запоріжжя на перехресті вул. пр.Леніна - вул. Добролюбова сталася ДТП, а саме: ОСОБА_1, керуючи автомобілем ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, не надав переваги у русі автомобілю, який завершував проїзд перехрестя та свкоїв зіткнення з автомобілем Chevrolet, державний номер НОМЕР_1. В результаті ДТП обом транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_1 п. 16.5 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 08.02.2014 у справі №334/3956/14-п, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі страхового акта №3668/13-Тз/ЗП1-1 від 20.06.2014, у відповідності до розрахунку суми страхового відшкодування, визначеного вказаним актом, та заяви страхувальника про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом перерахування коштів у сумі 22636,72 грн на рахунок виконавця ремонтних робіт - ФОП ОСОБА_4, що підтверджується платіжним дорученням №13652 від 23.06.2014.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» перейшло в межах суми 22636,72 грн право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із постанови Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 08.02.2014 у справі №334/3956/14-п вбачається, що транспортний засіб - автомобіль ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, водієм якого спричинено ДТП, що потягнуло завдання шкоди власнику автомобіля Chevrolet, державний номер НОМЕР_1, знаходився під керуванням ОСОБА_1

Частинами 1,2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, станом на момент ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів НОМЕР_3.

Вказаним договором (полісом) НОМЕР_3 передбачено, що франшиза становить 500,00 грн, а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 50000,00 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем було виплачено страхове відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту №3668/13-Тз/ЗП1 від 24.12.2013 у розмірі 22636,72 грн.

В той же час, до правовідносин, що виникли між позивачем і відповідачем у даній справі підлягають застосуванню положення ст.ст. 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» як спеціальних норм, що регулюють питання виплати страхового відшкодування за полісом обов'язкового страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже, страховиком за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Судом враховується, що розмір страхового відшкодування, здійсненого позивачем потерпілій особі визначається Законом України «Про страхування» та договором добровільного страхування та має відповідати фактичній вартості відновлення транспортного засобу.

Водночас, обсяг відповідальності страховика цивільно-правової відповідальності відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначений законом таким, що розраховується з урахуванням зносу деталей, замінених у процесі відновлення транспортного засобу.

При цьому, обмеження законом обсягу відповідальності страховика цивільно-правової відповідальності не позбавляє права особу, яка здійснила страхове відшкодування відповідно до договору добровільного страхування майна, звернутись з позовом до винної особи про відшкодування здійснених на відновлення пошкодженого майна витрат в частині, яку у відповідності до законодавства страховик цивільно-правової відповідальності відшкодовувати не зобов'язаний.

Аналогічна правова позиція наведена в постановах Вищого господарського суду України від 20.09.2016 у справі №910/3772/16 та від 22.12.2016 у справі №910/8026/16.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В матеріалах справи наявний висновок експертного автотоварознавчого дослідження №84/06, складений 25.06.2014 судовим експертом ОСОБА_5. Замовником оцінки виступав позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування».

Відповідно до вказаного висновку, вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу - автомобіля автомобіля Chevrolet, державний номер НОМЕР_1, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу при спірному ДТП складає 16447,55 грн.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу становить 16447,55 грн.

Отже, враховуючи вартість відновлювального ремонту транспортного засобу - автомобіля Chevrolet, державний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (у розмірі 16447,55 грн), визначені полісом НОМЕР_3 розміри франшизи (500,00 грн) та ліміт відповідальності, відповідач зобов'язаний був відшкодувати позивачу витрати в розмірі 15947,55 грн (16447,55 грн мінус 500,00 грн франшизи за полісом).

Як свідчать матеріали справи та не заперечується позивачем, за спірним страховим випадком відповідачем на рахунок позивача було виплачено страхове відшкодування у розмірі 14161,29 грн.

Решта суми відшкодування - у розмірі 1786,26 грн сплачена відповідачем не була.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 1786,26 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Наявності у відповідача зобов'язання з оплати решти заявленої до стягнення суми страхового відшкодування (у розмірі 6189,17 грн) позивачем належними та допустимими доказами не доведено, а тому позов в цій частині залишається судом без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (03049, м.Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 25, ідентифікаційний код 23510137) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, м.Київ, вулиця Борщагівська, будинок 154, ідентифікаційний код 33908322) суму страхового відшкодування у розмірі 1786 (одна тисяча сімсот вісімдесят шість) грн 26 коп. та судовий збір у розмірі 358 (триста п'ятдесят вісім) грн 24 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 28.03.2017

Суддя Ю.М. Смирнова