РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2017Справа №910/1597/17

За позовомПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнісон Страхування"

доПриватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО УКРАЇНА"
простягнення 8 440, 00 грн.

Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:не з'явився;

від відповідача:Волобоєва Т.В. - представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У січні 2017 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Юнісон Страхування" (далі - позивач, ПрАТ "СК "Юнісон Страхування") звернулось до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО УКРАЇНА" (далі - відповідач, ПрАТ "АСК "ІНГО Україна") заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у розмірі 8 950, 00 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не в повній мірі відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2017 року порушено провадження у справі № 910/1597/17 та її розгляд призначено судом на 24.03.2017 року.

13.02.2017 року до суду надійшов лист з Моторного (транспортного) страхового бюро України із запитуваною інформацією з єдиної централізованої бази даних щодо полісу АЕ/3153074.

22.02.2017 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Позивач явку свого уповноваженого представника у судове засідання, призначене на 24.03.2017 року, не забезпечив.

Відповідач проти позову заперечував, по викладеним у відзиві доводам та просив суд відмовити у задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 64 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

За змістом цієї норми, зокрема, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Ухвала суду про порушення провадження у даній справі від 02.02.2017 року надіслана позивачу за адресою, вказаною у позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Отже, за змістом вищезазначеної норми позивач завчасно та належним чином повідомлений про місце, дату та час судового засідання. Крім того, йому надавалося достатньо часу для подання заяв, клопотань, письмових пояснень та додаткових документів.

За таких обставин суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними матеріалами без участі представника позивача.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

29.12.2015 року між ПрАТ "СК "Юнісон Страхування" та ДП "Адміністрація морських портів України"/філія "Дельта-Лоцман" ДП "АМПУ" укладено договір страхування наземного транспорту засобів № 0300.001032.0100 (далі - Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом TOYOTA CAMRY, д/н НОМЕР_1.

Відповідно до п. 4 Договору (частина ІІ) страхуванню на умовах цього Договору підлягають ризики, які зазначаються в особливих умовах страхування, а саме:

- ДТП - дорожньо-транспортної пригоди, за винятком зовнішнього впливу на ТЗ сторонніх предметів/речовин ;

- ПДТО - протиправні дії третіх осіб;

- ПВС - пожежі, вибуху, удару блискавки, самозаймання ТЗ, впливу вогню, викликаного підпалом;

- СЛ - стихійного лиха, нападу тварин;

- ВП - зовнішнього впливу на ТЗ сторонніх предметів/речовин, за винятком ДТП;

- НЗ - незаконне заволодіння ТЗ внаслідок крадіжки, грабежу, розбою;

Договір страхування укладено на термін з 00:00 год. 01.01.2016 року по 24:00 год. 31.12.2016 року (п. 10 Договору, частина І).

У додатку 2 до Договору, наведено застрахований позивачем транспортний засіб - TOYOTA CAMRY, д/н НОМЕР_1.

23.02.2016 року м. Одеса по вул. Жуковського сталася дорожньо-транспортна пригода: водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем TOYOTA RAV 4, д/н НОМЕР_2, допустив зіткнення з автомобілем TOYOTA CAMRY, д/н НОМЕР_1, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Київського районного суду міста Одеси від 07.04.2016 року по справі № 520/2810/16-п ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до рахунку ФОП ОСОБА_3 № 20 від 31.03.2016 року, вартість відновлювального ремонту TOYOTA CAMRY, д/н НОМЕР_1 становить 8 950, 00 грн.

Відтак, позивач на підставі договору страхування наземного транспорту засобів № 0300.001032.0100 від 29.12.2015 року, страхового акту № СА0300.006083.0100 від 12.04.2016 року. постанови Київського районного суду міста Одеси від 07.04.2016 року по справі № 520/2810/16-п, внаслідок завданої шкоди застрахованому транспортному засобу під час спірної ДТП здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 8 950, 00 грн., як вбачається з виписки по рахунку наявною в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 993 ЦК України виплата страхового відшкодування страхувальнику є юридичним фактом, з яким закон пов'язує виникнення у страховика у межах фактичних витрат права вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні норми містить стаття 27 Закону України "Про страхування", за приписами якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таке право позивач може реалізувати, звернувшись за виплатою і до страхової компанії (відповідача), яка застрахувала цивільну відповідальність особи, яка завдала шкоди, на підставі Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", адже за змістом статті 3 цього Закону одним із принципів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є гарантоване забезпечення відшкодування шкоди потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з матеріалів справи, на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, була застрахована ПрАТ "АСК "ІНГО Україна" на підставі Полісу № АЕ/3153074 зі строком дії з 19.08.2015 р. по 18.08.2016 р., цим полісом встановлено франшизу в розмірі 510, 00 грн.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Згідно із статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - частина збитків, які не відшкодовуються страховиком за договором страхування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Позивачем на адресу відповідача направлялась заява № 9-356 про відшкодування шкоди.

Проте відповідач, на думку позивача, не виплатив страхове відшкодування.

Водночас, відповідач у своєму відзиві вказує на те, що 17.06.2016 року останнім було отримано від позивача заяву на виплату відшкодування шкоди в порядку регресу з відповідними додатками.

Відповідно до рахунку № 20 від 31.03.2016 року ФОП ОСОБА_3 вартість відновлювального ремонту автомобіля TOYOTA CAMRY, д/н НОМЕР_1 становить 8 950, 00 грн. Однак, на підтвердження фактично понесених позивачем витрат останній не надав акту виконаних робіт/надання послуг.

Крім того, відповідно до ремонтної калькуляції від 02.09.2016 року № 216216GO вартість відновлювального ремонту вищевказаного ТЗ, з вирахуванням франшизи, склала 6 296, 53 грн., та була сплачена позивачу, що підтверджується платіжним дорученням від 10.10.2016 року № 7377, доданим до відзиву.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; потерпілі - треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом заподіяна шкода, цивільно-правову відповідальність за яку несе власник цього транспортного засобу; забезпечений транспортний засіб - наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатується особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, на законних підставах;

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості.

Позивач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів. А саме, належних доказів які підтверджують виплату страхового відшкодування страхувальнику та акту виконаних робіт/надання послуг, які б підтверджували позовні вимоги в частині стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 8 440, 00 грн., а тому суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову з підстав його необґрунтованості.

З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні заявлених позовних вимог, судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнісон Страхування" до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО УКРАЇНА" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 29.03.2017 р.

Суддя Ю.О. Підченко