ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року Справа № 916/3679/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіСибіги О.М.,
суддівДанилової М.В., Швеця В.О.
розглянувши матеріали касаційної скаргиПублічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго", м. Одеса
на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 25.10.2016 року
у справі господарського суду Одеської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго", м. Одеса
доФізичної особи - підприємця ОСОБА_4, м. Одеса
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачаОСОБА_5, м. Одеса
прозобов'язання укласти договір

за участю представників

позивача: Шаманська К.І.,

відповідача: ОСОБА_7,

третьої особи: не з'явився

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" (далі за текстом - ПАТ ЕК "Одесаобленерго") звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі за текстом - ФОП ОСОБА_4.) про зобов'язання укласти Договір про постачання електричної енергії на основі типового договору, затвердженого Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою НКРЕ України від 31.07.1996 року № 28 в редакції, запропонованій позивачем (на умовах, викладених у проекті Договору № 6495 про постачання електричної енергії).

Рішенням господарського суду Одеської області від 05.07.2016 року залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25.10.2016 року в позові відмовлено повністю.

Вищезазначені судові акти мотивовано тим, що відповідач на час розгляду даної справи не є власником будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією Свідоцтва про право власності, у зв'язку з чим відсутні будь-які порушення прав та охоронюваних інтересів позивача саме відповідачем як суб'єктом господарювання.

Не погоджуючись з судовими актами попередніх інстанцій, ПАТ ЕК "Одесаобленерго" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 05.07.2016 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 25.10.2016 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

ФОП ОСОБА_4 до Вищого господарського суду України було подано відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач проти доводів касаційної скарги заперечує та просить залишити її без задоволення, а судові акти попередніх інстанцій - без змін.

Судове засідання 22.02.2017 року проводилось в режимі відеоконференції за клопотаннями ПАТ ЕК "Одесаобленерго" та ФОП ОСОБА_4, яке ухвалами Вищого господарського суду України від 06.02.2017 року та від 14.02.2017 року задоволено.

В судовому засіданні представник позивача просив касаційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду Одеської області від 05.07.2016 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 25.10.2016 року - скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, а представник відповідача проти доводів касаційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення, а судові акти попередніх інстанцій - без змін.

Учасників судового процесу згідно з приписами ст. 1114 ГПК України належним чином повідомлено про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак третя особа не скористалась передбаченим процесуальним законом правом на участь у розгляді справи касаційною інстанцією.

Заслухавши пояснення представників сторін, приймаючи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, перевіривши повноту встановлення господарськими судами обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 16.12.2011 року ПАТ ЕК "Одесаобленерго" та фізичною особою ОСОБА_4 укладено Договір № 521246 про користування електричною енергією, за умовами якого електрична енергія, яка споживається ОСОБА_4, використовується на побутові потреби житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1

Зазначений Договір укладено з відповідачем на підставі Витягу про державну реєстрацію прав № 31364829 від 20.09.2011 року, відповідно до якого за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Проте, згідно Свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 01.03.2012 року, об'єкт, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, в цілому належить фізичній особі ОСОБА_5 на праві приватної власності.

27.09.2014 року працівниками Південного РЕМ здійснено перевірку дотримання побутовим споживачем ОСОБА_4 вимог ПКЕЕН за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що електрична енергія споживається останнім не для побутових потреб, а для ведення підприємницької діяльності - живлення готельного комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1", про що складено Акт-вимога № 11283 від 27.09.2014 року, яким, зокрема, зобов'язано ОСОБА_4 оформити Договір про постачання електричної енергії відповідно до п. 1.44, 5.1 ПКЕЕ у строк до 27.10.2014 року.

ОСОБА_4 від підпису Акту-вимоги № 11283 від 27.09.2014 року відмовився, вимогу щодо укладення Договору про постачання електричної енергії не виконав.

Позивач, звернувшись до господарського суду з позовом про зобов'язання укласти Договір про постачання електричної енергії на основі типового договору свої вимоги обґрунтував тим, що відповідач зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності та відповідно до Свідоцтва платника єдиного податку здійснює господарську діяльність, а саме: 55.10 Діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування; 55.20 Діяльність засобів розміщування на період відпустки та іншого тимчасового проживання. Електрична енергія, що відпускається ПАТ ЕК "Одесаобленерго" за Договором про користування електричною енергією на побутові потреби житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та оплачується за тарифом для населення, фактично використовується ФОП ОСОБА_4 на потреби для ведення підприємницької діяльності, а відтак, відносини між ПАТ Ек "Одесаобленерго" та ФОП ОСОБА_4 повинні регулюватися відповідно до Договору про постачання електричної енергії, що з огляду на положення ст. ст. 26, 27 Закону України "Про електроенергетику", п. 1.2 ПКЕЕ є підставою для зобов'язання відповідача укласти такий Договір.

З урахуванням встановлених господарськими судами попередніх інстанцій обставин справи здійснюючи касаційний перегляд, колегія суддів Вищого господарського суду України виходить з наступного.

Предметом спору у даній справі є зобов'язання відповідача укласти з ПАТ ЕК "Одесаобленерго" типовий Договір про постачання електричної енергії в редакції позивача, а, отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню загальні норми Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України щодо укладення договорів та спеціальні норми Закону України "Про електроенергетику".

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Частиною 6 цієї статті встановлено, що суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв'язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб'єкти зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов'язкові умови таких договорів.

При цьому, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 275 Господарського кодексу України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються Законами України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" та "Про електроенергетику". Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Частиною 4 ст. 275 Господарського кодексу України передбачено, що виробники і постачальники енергії, що займають монопольне становище, зокрема, суб'єкти природних монополій, зобов'язані укласти договір енергопостачання на вимогу споживачів, які мають технічні засоби для одержання енергії. Розбіжності, що виникають при укладенні такого договору, врегульовуються відповідно до вимог цього Кодексу.

Абоненти користуються енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Правилами можуть бути передбачені типові договори постачання окремих видів енергії (ч. ч. 1, 2 ст. 277 Господарського кодексу України України).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Крім того, взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії), регулюються Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 року № 28 (із змінами та доповненнями) (далі за текстом - Правила).

Згідно з п. 1.6 Правил договір про постачання електричної енергії на основі типового договору (Додаток 3) укладається постачальником електричної енергії за регульованим тарифом з усіма споживачами та субспоживачами (крім населення), об'єкти яких розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом.

Таким чином, правовий аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що споживач електричної енергії зобов'язаний укласти договір про постачання електричної енергії для потреб електроустановок, що належать йому за ознакою права власності або користування і використовуються ним для здійснення підприємницької діяльності.

Як вірно встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, відповідно до Свідоцтва про право власності від 01.03.2012 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради, власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, щодо якого позивачем запропоновано відповідачу відповідно до вимог вищенаведених законодавчих приписів укласти Договір про постачання електричної енергії, є ОСОБА_5, якій належить зазначений житловий об'єкт на праві власності.

З огляду на встановлені обставини справи та враховуючи вищенаведені законодавчі приписи, вимога ПАТ ЕК "Одесаобленерго" про зобов'язання ФОП ОСОБА_4 укласти Договір про постачання електричної енергії на основі типового договору не ґрунтується на вимогах закону щодо обов'язковості договірного постачання електричної енергії споживачу для потреб електроустановок, що належать останньому за ознакою права власності або користування, оскільки відповідач не є власником житлового будинку, що є об'єктом у переддоговірному спорі.

В ст. 1 ГПК України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

За змістом наведених статей порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими і таке порушення або спір щодо них повинні існувати на момент звернення до суду. При цьому, обов'язком позивача є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів і можливість захисту порушеного права у обраний позивачем спосіб.

За таких обставин, враховуючи відсутність доказів переведення будинку до нежитлового фонду, а також доказів проведення саме ФОП ОСОБА_4 підприємницької діяльності за вищезазначеною адресою, господарські суди попередніх інстанцій дійшли правомірних висновків про те, що позивачем в порушення приписів процесуального закону належним чином не доведено порушеного права, на захист якого подано позов, що відповідно є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що під час розгляду справи господарськими судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи встановлено на основі повного, всебічного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки судів відповідають цим обставинам і їм надана вірна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Поряд з цим, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає за необхідне відзначити, що доводи ПАТ ЕК "Одесаобленерго", викладені у касаційній скарзі, зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, вільного тлумачення правових норм, крім того, вже були предметом розгляду в апеляційному господарському суді, обґрунтовано ним відхилені та не спростовують законних висновків судів попередніх інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваних судових актів не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 25.10.2016 року у справі № 916/3679/15 - залишити без змін.

Головуючий суддяО.М. Сибіга

СуддіМ.В. Данилова

В.О. Швець