ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.03.2017р. Справа №905/372/17

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон-Оіл», с.Борисівка,

до відповідача: Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», м.Вугледар,

про стягнення 56368,47 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 за дов., ОСОБА_2 за дов.

від відповідача: не зявився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Регіон-Оіл», с.Борисівка звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», м.Вугледар про стягнення основного боргу за поставлений товар за договором поставки №176Т від 20.10.2016р. в сумі 49136,64 грн, пені 3095,61 грн, штрафу 3439,56 грн, суми від інфляції 442,23 грн, 3% річних 254,43 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №176Т від 20.10.2016р. за результатами застосування закупівлі UA-2016-09-02-000395-c в частині проведення своєчасної оплати товару, що стало підставою для нарахування неустойки, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідач у відзиві б/н від 21.02.2017р. проти вимог викладених у позовній заяві заперечив з посиланням на п.4.1 договору №176Т від 20.10.2016р. та зазначив, що підставою для оплати поставленого товару є виставлений постачальником рахунок; оскільки позивачем не надано доказів отримання Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» відповідних рахунків, право вимоги у Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон-Оіл» не виникло. Крім того, відповідач вказував, що останній здійснює свою господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції. При цьому, проведення військових дій у Донецькій області призвело до дефіциту коштів на поточну діяльність та значного зниження матеріальних витрат на забезпечення виробничого циклу.

Відповідач, зокрема, у судове засідання 21.03.2017р. не зявився.

Проте, виходячи з того, що згідно з ухвалою від 14.02.2017р. присутність сторін у судовому засіданні 21.03.2017р. обовязковою не визнавалась, з огляду на зміст клопотання відповідача про розгляд справи без участі власного представника, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними в ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а відсутність вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Як свідчать матеріали справи, 20.10.2016р. між Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Регіон-Оіл» (постачальник) було підписано договір №176Т від 20.10.2016р. за результатами застосування закупівлі UA-2016-09-02-000395-c.

За приписами п.п.1.1, 1.2 укладеного сторонами правочину постачальник зобовязується поставити замовникові, а замовник прийняти і оплатити мастильні матеріали на загальну суму 439963,20 грн з ПДВ, а саме:

- «масло 140 у кількості 6000 л на суму 115200 грн з ПДВ;

- «масло ТАП15» у кількості 6000 л на суму 154080 грн з ПДВ;

- «масло ТП22» у кількості 1200 л на суму 30240 грн з ПДВ;

- «масло КС19» у кількості 1200 л на суму 28800 грн з ПДВ;

- «масло» М10Г2К» у кількості 1200 л на суму 27360 грн з ПДВ;

- «солідол» у кількості 1080 кг на суму 28771,20 грн з ПДВ;

- «літол» у кількості 240 кг на суму 9432 грн з ПДВ;

- «гас» у кількості 1200 л на суму 46080 грн з ПДВ.

За змістом п.10.1 укладеного сторонами договору останній набирає чинності з дати його підписання і діє до 01.03.2017р., а щодо виконання зобовязань до повного і належного їх виконання сторонами.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм ст.712 Цивільного кодексу України та ст.ст.264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (ст.ст.655-697 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом п.п.5.1, 5.2 договору №176Т від 20.10.2016р. строк узгодженої поставки товару: протягом жовтня 2016 лютого 2017 року. Узгодженою партією товару за даним договором є кількість та найменування товарів, указаних у заявці замовника, яка складається виходячи з реального фінансування закупівлі. Умови поставки: DDP склад замовника, Україна, 85670, Донецька область, м.Вугледар. Ціна доставки врахована в ціні товару.

За твердженням позивача, на підставі укладеного сторонами правочину у жовтні 2016 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Регіон-Оіл» було поставлено відповідачу товар на загальну суму 49139,64 грн, що підтверджується видатковою накладною №РО-2110002 від 21.10.2016р.

Прийняття товару здійснювалось представником відповідача ОСОБА_3 за довіреністю №452/М від 20.10.2016р.

Факт отримання товару на загальну суму 49139,64 грн відповідачем в порядку норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не заперечується.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст.ст.34, 36 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, позивачем доведено належними та допустимими доказами поставку товару на суму 49139,64 грн в межах договору №176Т від 20.10.2016р.

Як вказує позивач, відповідач встановлений договором №176Т від 20.10.2016р. обовязок щодо оплати продукції у повному обсязі та у визначений угодою строк не виконав, внаслідок чого позивачем заявлено вимоги, зокрема, про стягнення основного боргу в сумі 49139,64 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами п.6.1.1 договору №176Т від 20.10.2016р. замовник зобовязаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар.

За змістом п.п.4.1, 4.3 укладеного сторонами правочину розрахунки проводяться шляхом оплати замовником, яка здійснюється на підставі рахунку постачальника на умовах попередньої поставки, відстрочка платежу протягом 20 банківських днів з дати товарної накладної. Замовник здійснює розрахунки з постачальником в національній валюті України шляхом перерахунку коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Як свідчать матеріали справи, позивачем був оформлений рахунок №РО-2110002 від 21.10.2016р. на суму 49136,64 грн.

Водночас, як зазначено судом вище, у відзиві б/н від 21.02.2017р. відповідач вказував, що відповідно до п.4.1 договору №176Т від 20.10.2016р. підставою для оплати поставленого товару є виставлений постачальником рахунок; оскільки позивачем не надано доказів отримання Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» відповідних рахунків право вимоги у Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон-Оіл» не виникло.

Вказане твердження відповідача не заслуговує на увагу з огляду на наступне.

У долученій до матеріалів справи видатковій накладній у графі «підстава» наявне посилання на рахунок-фактури №РО-2110002 від 21.10.2016р. на суму 49136,64 грн та міститься підпис уповноваженої на отримання вказаного документу посадової особи.

Крім того, судом враховано, що рахунок-фактур є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні ст.212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні норм ст.613 вказаного нормативно-правового акту, внаслідок чого наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обовязку оплатити товар, який він отримав.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29.09.2009р. по справі №37/405 (№3-3902к09).

Наразі, з огляду на підписання Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» видаткової накладної №РО-2110002 від 21.10.2016р., відповідач був обізнаний про вартість належного до сплати товару.

Відтак, з з урахуванням того, що товар був отриманий відповідачем 21.10.2016р., враховуючи приписи п.4.1 договору №176Т від 20.10.2016р., зобовязання з оплати товару за видатковою накладною №РО-2110002 від 21.10.2016р. на суму 49136,64 грн мало бути виконано не пізніше 18.11.2016р. включно.

При цьому, як вказує позивач, та проти чого відповідач в порядку норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не заперечує, вартість товару, який було поставлено за договором №176Т від 20.10.2016р. відповідачем сплачена не була. На теперішній час заборгованість Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» за договором №176Т від 20.10.2016р. становить 49136,64 грн.

Ухвалою господарського суду від 14.02.2017р. відповідача було зобовязано надати, в тому числі, докази часткової чи повної оплати відповідачем, визначеної позивачем заборгованості (за наявності).

Відповідач вимоги суду у визначеній частині не виконав, витребуваних судом документів не представив, наявність заборгованості в сумі 49136,64 грн не спростував.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивач зобов?язання за договором №176Т від 20.10.2016р. виконав належним чином, зауважень щодо кількості та якості поставленого товару від відповідача не надходило, враховуючи, що відповідачем порушені взяті на себе за договором обов?язки в частині строку їх виконання та у повному обсязі, суд дійшов висновку, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон-Оіл» до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення 49136,64 грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

Частинами 2, 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом п.2.9 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» за приписом статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

У відповідності до п.7.3.1 договору №176Т від 20.10.2016р. за порушення строків виконання зобовязання стягується пеня у розмірі 0,1% вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф 7% вказаної вартості.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 3095,61 грн пені за період з 19.11.2016р. по 20.01.2017р. за поставкою жовтня 2016 року (видаткова накладна №РО-2110002 від 21.10.2016р.).

При цьому, зазначене нарахування пені позивач здійснив із застосуванням коефіцієнту на рівні 0,1% вартості товару, що перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України у вказаний період та, відповідно, суперечить приписам Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань».

Здійснивши перевірку вказаного розрахунку, суд дійшов висновку, що сума пені за простроченими зобовязання відповідача по оплаті товару (в межах визначених позивачем періодів та із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ), становить 2368,22 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 3439,56 грн штрафу від суми невиконаного вчасно зобовязання у розмірі 49139,64 грн за видатковою накладною №РО-2110002 від 21.10.2016р., розрахунок якого є арифметично вірним.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п.5.1 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 254,43 грн за період з 19.11.2016р. по 20.01.2017р. за поставкою жовтня 2016 року (видаткова накладна №РО-2110002 від 21.10.2016р.).

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «Регіон-Оіл» просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у розмірі 442,33 грн за грудень 2016 року.

Здійснивши перевірку розрахунків інфляційних збитків та 3% річних, суд встановив, що вони є арифметично вірними.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, зясувавши обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунків неустойки, 3% річних та інфляційних втрат, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення пені підлягають частковому задоволенню, а саме на суму 2368,22 грн з одночасним задоволенням вимог про стягнення штрафу, 3% річних та інфляційних збитків на заявлені позивачем суми у розмірі 3439,56 грн, 254,43 грн та 442,23 грн.

Згідно зі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 1600 грн підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон-Оіл», с.Борисівка до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», м.Вугледар про стягнення основного боргу за поставлений товар за договором поставки №176Т від 20.10.2016р. в сумі 49136,64 грн, пені 3095,61 грн, штрафу 3439,56 грн, суми від інфляції 442,23 грн, 3% річних 254,43 грн, задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (85670, Донецька обл., м.Вугледар, вул.Магістральна, 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон-Оіл» (72151, Запорізька обл., Приморський район, с.Борисівка, вул.Нестора Махно, буд.3, ) основний борг 49136,64 грн, пеню 2368,22 грн, штраф 3439,56 грн, суму від інфляції 442,23 грн, 3% річних 254,43 грн, а також судовий збір в сумі 1579,35 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

У судовому засіданні 21.03.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 27.03.2017р.

Суддя Ю.О.Паляниця