РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2017Справа № 910/23973/16

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Шкоденко Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейдер»

до Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Енергобанк»

про визнання договору припиненим

за участю представників:

від позивача:ОСОБА_1- директор згідно витягу.
від відповідача:Лашко І.І.- представник за довіреністю № 09/05-31ід 17.02.2017 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Рейдер» (далі - ТОВ «Рейдер») з позовом до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» (далі - ПАТ «Енергобанк») про визнання припиненим договору іпотеки від 31.03.2009 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коберником А.М. та зареєстрованого в реєстрі вчинення нотаріальних дій за № 229.

Свої позовні вимоги ТОВ «Рейдер» обґрунтовує тим, що його зобов'язання, як іпотекодавця, за вищевказаним договором іпотеки припинилось внаслідок виконання позичальником - ОСОБА_1 основного зобов'язання перед ПАТ «Енергобанк» за договором про відкриття мультивалютної кредитної лінії № 20733 від 31.08.2007 р.

Посилаючись на ст. 599 ЦК України, ст. 17 Закону України «Про іпотеку», позивач просить суд визнати укладений сторонами договір іпотеки від 31.03.2009 р. припиненим з 04.07.2013 р.

У судовому засіданні представник позивача свої вимоги підтримав та обґрунтував, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, зазначив, що не вважає, зобов'язання за договором про відкриття мультивалютної кредитної лінії № 20733 від 31.08.2007 р. виконаними позичальником та послався на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04.02.2013 р. у справі № 2-542/2011(1), а також рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2015 р. у справі № 910/6736/14, якими встановлена наявність заборгованості позичальника перед відповідачем за вказаним кредитним договором. Також вказав, що позивачем не надано доказів виконання позичальником основного зобов'язання, відповідно - не доведено наявність підстав припинення іпотеки. Просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з урахуванням наступного.

У судовому засіданні встановлено, 31.08.2007 р. між Акціонерним банком «Енергобанк» (банк), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Енергобанк», та ОСОБА_1 (позичальник) був укладений договір про відкриття мультивалютної кредитної лінії № 20733 (далі - кредитний договір).

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору (в редакції додаткової угоди від 27.03.2009 р.) Банк відкриває позичальнику мультивалютну невідновлювальну відкличну кредитну лінію в сумі 639 307,62 доларів США на строк з 31.08.2007 р. по 30.08.2010 на поточні потреби.

Положеннями п. 5.2 кредитного договору на позичальника покладений обов'язок забезпечити своєчасне повернення кредитних коштів згідно з п.п. 1.1, 3.4 даного договору та сплату відсотків за користування кредитною лінією згідно з п. 3.3 даного договору. При несвоєчасній сплаті відсотків та погашенні кредитної лінії сплатити пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ.

Згідно з п. 2.1 кредитного договору (в редакції додаткової угоди від 27.03.2009 р.) забезпеченням виконання зобов'язань позичальника за цим договором є іпотека нерухомого майна, що належить ТОВ «Рейдер», а саме - їдальня дитячого оздоровчого табору «Коктебель», що знаходиться за адресою: АРК, м. Феодосія, смт. Курортне, вул. Курортна, буд. 4, відповідно до договору іпотеки, що буде укладений в термін до 31.03.2009 р.

З метою забезпечення виконання позичальником - ОСОБА_1 (боржник) зобов'язань за кредитним договором, 31.03.2009 р. між Акціонерним банком «Енергобанк» (іпотекодержатель), правонаступником якого є ПАТ «Енергобанк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рейдер» (іпотекодавець) був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коберником А.М. та зареєстрований в реєстрі вчинення нотаріальних дій за № 229 (далі - договір іпотеки).

Пунктом 1.1 договору іпотеки визначено, що цей договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з договору про відкриття мультивалютної кредитної лінії № 20733 від 31.08.2007 р. з усіма змінами та доповненнями до нього, далі - кредитний договір, укладеного між іпотекодержателем та боржником, за умовами якого іпотекодержатель відкриває боржникові мультивалютну невідновлювану відкличну кредитну лінію в сумі 639 307,62 доларів США на строк з 31.08.2007 р. по 30.08.2010 р. на поточні потреби, а боржник зобов'язаний повернути іпотекодержателю кредит в строк, передбачений договором, сплачувати щомісяця відсотки за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору, а також можливу неустойку та інші витрати у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором. Цей договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору в повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, що передбачене умовами кредитного договору. Зазначений кредитний договір, з усіма змінами та доповненнями до нього, надалі іменується - основне зобов'язання.

Відповідно до п. 1.2 договору іпотеки для забезпечення своєчасного виконання зобов'язань за кредитним договором, в тому числі по сплаті всіх сум по зазначеному договору, відшкодуванню збитків, завданих прострочкою виконання, сплаті пені, іпотекодавець передає іпотекодержателю на умовах, передбачених цим договором в іпотеку нерухоме майно, а саме - їдальню дитячого оздоровчого табору «Коктебель», що знаходиться за адресою: АРК, м. Феодосія, смт. Курортне, вул. Курортна, буд. 4 (далі - предмет іпотеки).

Згідно з п. 7.13 договору іпотеки цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення. Договір діє до повного виконання основного зобов'язання.

Оскільки позичальник порушив умови кредитного договору, ПАТ «Енергобанк» звернувся до суду з позовом про стягнення зі ОСОБА_1 кредитної заборгованості.

Так, заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 04.02.2013 р. у справі № 2-542/2011(1), яке не оскаржувалось та набрало законної сили, з позичальника (ОСОБА_1) на користь ПАТ «Енергобанк» стягнуто заборгованість за договором про відкриття мультивалютної кредитної лінії № 20733 від 31.08.2007 р. у розмірі 5 761 526,15 грн., та судові витрати в сумі 1 820,00 грн., а всього 5 763 346,15 грн.

У зв'язку із цим, позичальник звернувся до ПАТ «Енергобанк» із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 04.07.2013 р., копія якої долучена до матеріалів справи, та просив здійснити зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 5 763 346,15 грн.

Звертаючись до ПАТ «Енергобанк» із вищевказаною заявою, позичальник зазначив, що має зустрічні грошові вимоги до банку на загальну суму 42 534 666,38 грн. на підставі:

1) незаконного списання ПАТ «Енергобанк» 29.05.2009 р. депозиту ОСОБА_1 в сумі 3 400 000,00 грн., розміщеного в ПАТ «Енергобанк» на умовах договору банківського вкладу «Комфорт» № 011327 від 20.03.2008 р. Заборгованість з урахуванням відсотків, індексу інфляції та 3% річних становить 8 444 711,25 грн.;

2) незаконного списання ПАТ «Енергобанк» 01.07.2009 р. депозиту Українського консорціуму «Екосорб» в сумі 1 000 000,00 грн., розміщеному в ПАТ «Енергобанк» на умовах договору банківського вкладу (депозиту) №19/04 від 23.04.2009 р., право вимоги за яким було відступлене на користь ОСОБА_1 на підставі договору відступлення права вимоги боргових зобов'язань від 30.05.2013 р. Заборгованість з урахуванням відсотків, індексу інфляції та 3% річних становить 1 848 949,47 грн.;

3) невиконання ПАТ «Енергобанк» своїх обов'язків за договорами відступлення права вимоги боргових зобов'язань від 31.03.2008 р. щодо передачі ОСОБА_4 прав вимоги, а саме:

- заборгованості у сумі 3 051 421,43 грн. за договором про надання споживчого кредиту № 20703 від 02.02.2007 р., що був укладений між АБ «Енергобанк» та ОСОБА_5;

- заборгованості в сумі 2 426 282,37 грн. за договором про надання кредиту № 702-04 від 02.02.2007 р., що був укладений між АБ «Енергобанк» та ТОВ «Вестінвест ЛЛС».

При цьому, ОСОБА_4 згідно договору відступлення права вимоги боргових зобов'язань від 03.06.2013 р. відступила ОСОБА_1 право вимоги погашення заборгованості боржником у зв'язку з невиконанням ним своїх обов'язків за вказаними договорами відступлення вимоги боргових зобов'язань від 31.03.2008 р. Заборгованість з урахуванням збитків, індексу інфляції та 3% річних становить 17 688 541,18 грн.;

4) безпідставного користування грошовими коштами в сумі 1 500 000,00 доларів США, які 18.09.2008 р. були помилково перераховані ПАТ «Енергобанк» компанією «East Star Consultants FZE». При цьому компанія «East Star Consultants FZE» відступила ОСОБА_1 право вимоги повернення безпідставно набутих коштів згідно договору відступлення права вимоги боргових зобов'язань від 15.05.2013 р. Заборгованість за офіційним курсом НБУ становить 11 989 500,00 грн.;

5) безпідставного отримання ПАТ «Енергобанк» від ОСОБА_1 грошових коштів на загальну суму 320 651,13 доларів США, яка складається з:

- суми 194 068,85 доларів США, яка була безпідставно сплачена ОСОБА_1 на користь ПАТ «Енергобанк» в якості відсотків, щодо розміру яких між сторонами не було досягнуто згоди в договорі про відкриття мультивалютної кредитної лінії № 20733 від 31.08.2007 р.;

- суми 126 582,28 доларів США, яка 27.03.2009 р. була внесена ОСОБА_1 на банківський транзитний рахунок № 37396912 з метою направлення на сплату власного кредиту згідно з договором про відкриття мультивалютної кредитної лінії № 20733 від 31.08.2007 р., проте внаслідок помилки ПАТ «Енергобанк» була безпідставно перерахована з вказаного транзитного рахунку на погашення кредиту іншої особи - Ронена Дагона.

Заборгованість за офіційним курсом НБУ становить 2 562 964,48 грн.

Правомірність тверджень позичальника щодо наявності у ПАТ «Енергобанк» заборгованості перед ним у розмірі 42 534 666,38 грн. досліджувались судом в межах справи № 910/13784/13, у зв'язку з чим ТОВ «Рейдер» стверджує, що оскільки постановою Вищого господарського суду України від 10.03.2015 р. у вищевказаній справі № 910/13784/13 була встановлена наявність у ПАТ «Енергобанк» заборгованості перед позичальником, зобов'язання позичальника за кредитним договором припинились на підставі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 04.07.2013 р., тому договір іпотеки також є припиненим з 04.07.2013 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Згідно з приписами ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

При цьому, як зазначено у постанові Вищого господарського суду України від 07.11.2016 р. у справі № 901/1291/13 про звернення стягнення на предмет іпотеки за позовом ПАТ «Енергобанк» до ТОВ «Рейдер», залік можливий лише при наявності таких умов: вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобов'язань між двома особами, де кредитор одного зобов'язання є боржником іншого, те саме повинно бути і з боржником; однорідні, зокрема можна зарахувати грошовий борг проти грошового, а також необхідно, щоб за обома вимогами настав вже строк виконання, оскільки не можна пред'явити до зарахування вимоги за таким зобов'язанням, яке не підлягає виконанню.

Відповідно, за правовою природою припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної вимоги є односторонньою угодою, яка оформляється заявою однієї сторони. Якщо друга сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду і спір підлягає вирішенню по суті з урахуванням усіх матеріалів і обставин справи.

Однак, сам по собі факт подання відповідачем заяви про зарахування зустрічних вимог, за відсутності доказів виконання такої заяви про зарахування іншою стороною (наприклад відображення в бухгалтерському обліку відповідних змін), не свідчить про проведення такого зарахування, внаслідок якого припиняється зобов'язання.

Положеннями ч. 1 ст. 33 ГПК України на сторін спору покладений обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими і речовими доказами.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 34 ГПК України).

ТОВ «Рейдер», як позивач, в порушення вимог вищенаведених норм процесуального законодавства не надав суду доказів, що підтверджують здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог між позичальником та ПАТ «Енергобанк» на підставі відповідної заяви від 04.07.2013 р.

Натомість, з листа № 05/01-2606 від 12.08.2013 р., копія якого долучена до матеріалів справи, вбачається, що ПАТ «Енергобанк» вказаним листом повідомляв позичальника про відсутність підстав для здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог за його заявою від 04.07.2013 р.

У судовому засіданні представник ТОВ «Рейдер» посилався на встановлені постановою Вищого господарського суду України від 10.03.2015 р. у справі № 910/13784/13 преюдиційні факти про наявність у ПАТ «Енергобанк» заборгованості перед позичальником - ОСОБА_1 Проте, суд зазначає, що вказаною постановою були скасовані судові рішення нижчих інстанцій, а справу направлено на новий розгляд.

Відповідно до ч. 2 ст. 111-7 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Не надається преюдиціального значення також обставинам, зазначеним у судових рішеннях касаційної інстанції, оскільки останню не наділено правом, зокрема, встановлювати або вважати доведеними обставини і вирішувати питання, пов'язані з доказуванням (частина друга статті 111-7 ГПК), - за винятком випадків, коли касаційна інстанція, скасувавши рішення попередніх судових інстанцій, прийняла нове рішення на підставі встановлених ними обставин (абз. 5 п. 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Таким чином, постановою Вищого господарського суду України від 10.03.2015 р. у справі № 910/13784/13, якою справу передано на новий розгляд, преюдиційні факти встановлюватись не можуть, а відповідні посилання ТОВ «Рейдер» є безпідставними.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частинами 1, 2 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: 1) припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; 2) реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; 3) набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; 4) визнання іпотечного договору недійсним; 5) знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; 6) з інших підстав, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 12.03.2014 р. у справі № 910/25249/13, яке не оскаржувалось та набрало законної сили, відмовлено в задоволенні позову ТОВ «Рейдер» до ПАТ «Енергобанк» про визнання договору іпотеки від 31.03.2009 р. припиненим, оскільки встановлено, що основне зобов'язання за кредитним договором не виконано.

Також рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2015 р. у справі № 910/6736/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.07.2015 р., у задоволенні позову ТОВ «Рейдер» до ПАТ «Енергобанк» про зобов'язання вчинити дії щодо звільнення предмету іпотеки від зобов'язань, якими він обтяжений за договором іпотеки від 31.03.2009 р., було відмовлено з підстав недоведення ТОВ «Рейдер» факту виконання позичальником (ОСОБА_1) зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про те, що іпотека за вказаним договором є дійсною.

Таким чином, суд вважає, що ТОВ «Рейдер» не надав суду належних та допустимих доказів, що свідчать про наявність передбачених ст. 17 Закону України «Про іпотеку» обставин, з настанням яких іпотека припиняється, у тому числі не доведено виконання в повному обсязі позичальником або іншою особою заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04.02.2013 р. у справі № 2-542/2011(1), яким з позичальника на користь ПАТ «Енергобанк» стягнуто заборгованість за договором про відкриття мультивалютної кредитної лінії № 20733 від 31.08.2007 р. у розмірі 5 761 526,15 грн.

Відтак, в силу приписів ст. ст. 3, 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека за іпотечним договором від 31.03.2009 р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коберником А.М. та зареєстрованим в реєстрі вчинення нотаріальних дій за № 229, є дійсною, а підстави для задоволення заявлених позовних вимог - відсутні.

Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, наслідки якого передбачені ст. 267 ЦК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Судом встановлено, що підстави для визнання договору іпотеки від 31.03.2009 р. припиненим з 04.07.2013 р. відсутні, а права позивача - не порушені. Тому суд відмовляє в задоволенні позову з підстав його необґрунтованості та не застосовує положення законодавства щодо позовної давності.

Згідно статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32 - 34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейдер» до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» про визнання договору припиненим.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 16 березня 2017 року.

Повний текст рішення підписаний 22 березня 2017 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.