ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.03.2017 Справа № 905/77/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Курило Г.Є.

при секретарі судового засідання Говор О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФДЕЗИНФЕКЦИЯ", м. Слов'янськ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФДЕЗІНФЕКЦІЯ НОВА", м. Слов'янськ

про визнання недійсним договору оренди автомобіля від 15 квітня 2016 року

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Денщик В.І. - за довіреністю; ОСОБА_2 - директор (в режимі відеоконференції).

Суть спору: Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОФДЕЗИНФЕКЦИЯ", м. Слов'янськ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФДЕЗІНФЕКЦІЯ НОВА", м. Слов'янськ про визнання недійсним договору оренди автомобіля від 15 квітня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що при укладанні між позивачем та відповідачем договору оренди автомобіля від 15.04.2016 директор позивача ОСОБА_2 перевищила надані їй статутом ТОВ "ПРОФДЕЗИНФЕКЦИЯ" повноваження. Укладений договір оренди автомобіля від 15.04.2016 суперечить інтересам позивача, оскільки розмір орендної плати, встановлений в договорі є заниженим. Об'єкт оренди (автомобіль) позивачу потрібен для використання в господарській діяльності підприємства, а іншого автотранспорту підприємство не має.

Ухвалою від 11.01.2017 господарського суду Донецької області порушено провадження по справі №905/77/17.

Позивач в судових засіданнях наполягав на задоволенні позовних вимог.

23.01.2017 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив №61 від 20.01.2017, в якому відповідач зазначив, що з позовом не згоден, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав: з дати укладання договору (15.04.2016) і до початку серпня 2016 року жодних претензій до орендаря (відповідача) не надходило, орендна плата сплачувалась орендарем (відповідачем) своєчасно та в повному обсязі та приймалась позивачем, від пропозиції позивача про розірвання договору оренди автомобіля відповідач відмовився з посиланням на ст. 629, ч. 1 ст. 651 ЦК України, відповідно до яких договір є обов'язковим до виконання сторонами і може бути розірваний лише за взаємною згодою, якщо інше не встановлено договором або законом. Також в обґрунтування заперечень зазначив, що при укладанні спірного договору директор позивача ОСОБА_2 не перевищувала надані Статутом ТОВ "ПРОФДЕЗИНФЕКЦИЯ" повноваження, оскільки розмір орендної плати не перевищує 50000,00 грн. а ні за місяць, а ні за весь строк дії договору, балансова вартість переданого в оренду майна складає 31987,91 грн., що відображено в бухгалтерському обліку підприємства, і також не перевищує вказану суму. Відповідач наполягає, що статутом позивача не передбачено попереднього погодження окремих правочинів загальними зборами товариства або їх наступного затвердження. Посилання позивача на порушення ч. 3 ст. 238 Цивільного кодексу України відповідач вважає безпідставними, оскільки представник позивача ОСОБА_2 не укладала договору а ні у власних інтересах, сама з собою як стороною, а ні в інтересах відповідача, тобто не представляла орендаря у цьому правочину - його представником був ОСОБА_3, діючий на підставі довіреності. Отже спірний договір, відповідач вважає укладеним без порушень законодавства та Статуту позивача. Крім того, відповідач зазначає, що на момент укладання договору оренди автомобіля у ТОВ "ПРОФДЕЗИНФЕКЦИЯ" склалося несприятливе фінансове становище, підприємство не мало коштів для утримання власних основних засобів і не використовувало їх у своїй діяльності. Орендну плату відповідач не вважає занижено через низку ринкову вартість об'єкта оренди, а представлений позивачем висновок №234 від 30.09.2016 експертного автотоварознавчого дослідження по оцінки транспортного засобу вважає таким, що не відповідає дійсності.

Позивач надав пояснення на відзив № 7 від 14.02.2017, який надійшов до канцелярії суду 15.02.2017, в якому позивач наполягає, що 15.04.2016 було укладено два договори оренди між сторонами: договір оренди автомобіля та договір оренди приміщення, вартість яких сукупно складає 74747,00грн., отже за думкою позивача колишній директор позивача ОСОБА_2 перевищила надані їй статутом ТОВ "ПРОФДЕЗИНФЕКЦИЯ" повноваження. Позивач наполягає, що зміст договору суперечить ст. 284 Господарського кодексу України, спірний договір оренди укладено внаслідок зловмисної домовленості представників сторін, та у відповідності до ч.1 ст. 232 Цивільного кодексу України просить визнати договір оренди автомобіля від 15 квітня 2016 року недійсним.

02.03.2017 від позивача надійшло клопотання №11 від 01.03.2017 про розгляд справи без участі представника позивача, суд задовольняє клопотання.

10.03.2017 від відповідача до канцелярії суду надійшли додаткові пояснення № 76 від 06.03.2017, в яких відповідач наполягає, що сукупна вартість договору оренди автомобіля від 15.04.2016 та договору оренди приміщення від 15.04.2016 складає 35000,00грн., тобто директор ОСОБА_2 не перевищила надані їй статутом ТОВ "ПРОФДЕЗИНФЕКЦИЯ" повноваження, відсутність в спірному договорі вартості орендованого майна, порядку його відновлення, повернення або викупу не впливає на дійсність договору, а тому просить відмовити з задоволенні позовних вимог.

Представники відповідача у судових засіданні 06.03.2017 та 21.03.2017 були присутні у режимі відеоконференції через Слов'янський міськрайонний суд, проти задоволення позовних вимог заперечили.

Розгляд справи відкладався на підставі ст.77 Господарського процесуального кодексу України. Розгляд справи продовжувався на підставі ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Перед початком розгляду справи по суті представників сторін було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарським судом встановлено наступне:

15 квітня 2016 року між відповідачем, Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОФДЕЗІНФЕКЦІЯ НОВА", м. Слов'янськ (орендар) та позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОФДЕЗИНФЕКЦИЯ", м. Слов'янськ (орендодавець) укладений договір оренди автомобіля (договір оренди 1).

З боку Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФДЕЗИНФЕКЦИЯ", м.Слов'янськ (орендодавець) договір підписаний директором ОСОБА_2, з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФДЕЗІНФЕКЦІЯ НОВА" - ОСОБА_3 , що діє за довіреністю №1 від 06.04.2016.

В матеріалах справи наявна довіреність №1 від 06.04.2016, відповідно до якій Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОФДЕЗІНФЕКЦІЯ НОВА" в особі директора ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_3 діяти від імені товариства з правом підпису договорів.

Відповідно до п. 1.1. договору оренди 1, орендар отримує в платне користування автомобіль марки ВАЗ, модель 210740-111-30, тип - легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_2, рік випуску 2010, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1, повна маса 1460, маса без навантаження 1060, об'єм двигуна 1568, номер свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, що належить орендодавцю на праві власності.

Згідно пункту 1.3. договору оренди 1 строк оренди встановлюється з моменту підписання акту приймання-передачі автомобіля за цим договором та складає 35 місяців. Строк оренди може бути зменшено за згодою сторін за умови підписання додаткової угоди до цього договору.

В пункті п. 2.1. договору оренди 1 визначено, що орендна плата складає 300,00 грн. в місяць.

Розділом 4 договору оренди 1 визначено порядок повернення об'єкту оренди.

Відповідно до п.п. 6.1., 6.2. договору оренди договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами, зміна умов договору, його розірвання в односторонньому порядку та припинення можливо лише за згодою сторін або в судовому порядку.

Сторони домовились, що по всім питанням оренди вони керуються цим договором. Норми Закону України «Про оренду державного та комунального майна» не застосовуються до оренди майна, що урегульований положеннями цього договору (п. 9.2 договору оренди 1).

Згідно акту приймання-передачі предмету оренди відповідно до договору оренди 1 від 15.04.2016 предмет оренди був переданий відповідачу, в акті зазначено, що транспортний засіб переданий з ушкодженнями після аварії, має певні дефекти.

Згідно протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФДЕЗИНФЕКЦИЯ" від 08.07.2016 звільнено з посади директора ОСОБА_2 та призначено на посаду директора - ОСОБА_5

Листом від 01.08.2016 № 5 позивач звернувся до відповідача з пропозицією розірвати договір оренди автомобіля від 15.04.2016, листом №3 від 10.08.2016 відповідач відмовився від пропозиції розірвати договір.

Крім того, 15 квітня 2016 року між відповідачем, Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОФДЕЗІНФЕКЦІЯ НОВА", м. Слов'янськ (орендар) та позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОФДЕЗИНФЕКЦИЯ", м. Слов'янськ (орендодавець) укладений договір оренди (договір оренди 2), у відповідності до якого орендодавець передав орендареві у строкове платне користування приміщення для розміщення офісу та лабораторії, адреса будинку, в якому знаходиться приміщення, що орендується: 84100, Україна, Донецька обл., м. Слов'янськ, вул. Свободи, буд. 12 (п.п.1.1., 1.1.2 договору оренди 2).

З боку Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФДЕЗИНФЕКЦИЯ", м.Слов'янськ (орендодавець) договір підписаний директором ОСОБА_2, з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФДЕЗІНФЕКЦІЯ НОВА" - ОСОБА_3, що діє за довіреністю №1 від 06.04.2016.

Вартість приміщення, що орендується становить 11030,89 грн. (п.1.1.7 договору оренди 2).

Згідно пункту 4.1 договору оренди 2 строк орендного користування 35 місяців.

Розмір орендної плати за приміщення, що орендується складає з урахуванням індексації 700,00 грн. за кожен місяць орендного користування за договором (п.5.1 договору оренди 2).

Вартість комунальних послуг не входить до орендної плати. Відшкодування комунальних послуг здійснюється згідно щомісячних рахунків (п. 5.5 договору оренди 2).

Згідно акту №1 приймання-передачі приміщення від 15.04.2016 орендодавець передав орендатору приміщення у відповідності до договору оренди 2.

За твердженням позивача, договір оренди автомобіля від 15.04.2016 укладено з порушенням статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФДЕЗИНФЕКЦИЯ", всупереч інтересів підприємства та внаслідок зловмисної домовленості представників сторін, зміст договору суперечить ст. 284 Господарського кодексу України, у зв`язку з чим позивач звернувся до господарського суду з вимогами про визнання договору оренди недійсним.

Проаналізувавши надані сторонами судового процесу докази та пояснення, дослідивши та з'ясувавши всебічно та у повній мірі обставини справи, з якими закон пов'язує недійсність договору, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договорів недійсними: відповідність договору вимогам закону, додержання встановленої форми договору, дієздатність сторін за договором, у чому конкретно полягає порушення вільного волевиявлення та не відповідність його внутрішній волі учасника правочину, не спрямованість сторони на реальне настання правових наслідків правочину та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 215 Цивільного Кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 Цивільного Кодексу України, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Взаємовідносини між орендодавцем автомобіля та орендарем регулюються ст.ст. 798- 805 Цивільного кодексу України і ст.ст. 283- 291 Господарського кодексу України.

Частиною 1 ст. 798 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо.

У відповідності до ч.1 ст. 799 Цивільного кодексу України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Статтею 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Пунктом 3.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» визначено, що у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами. Вирішуючи спори, пов'язані з представництвом юридичної особи у вчиненні правочинів, господарські суди повинні враховувати таке. Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта. Особа, призначена уповноваженим органом виконуючим обов'язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності.

Відповідно до п. 10.7.4 статуту Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОФДЕЗИНФЕКЦИЯ", затвердженого загальними зборами учасників протокол № 1 від 20.05.2008, директор має право укладати угоди, що не перевищують 50000,00 грн. з одним контрагентом за один день.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Суд зазначає, що укладений договір оренди транспортного засобу від 15.04.2016 не передбачає передачу права власності на нього відповідачу, отже вартість договору визначається не з ринкової вартості транспортного засобу, а з розміру орендних платежів на час дії договору оренди, тобто 300,00 грн. х 35 місяців = 10500,00грн.

Відповідно до ст.797 Цивільного кодексу України плата, яка справляється з наймача будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою.

Згідно договору оренди приміщення від 15.04.2016 розмір орендної плати за приміщення, що орендується, складає з урахуванням індексації 700,00 грн. строком на 35 місяців, отже вартість договору складає: 700,00 грн. х 35 місяців = 24500,00грн.

Твердження позивача, що вартість комунальних послуг включається до загальної вартості договору оренди нерухомого майна є помилковим, що підтверджується змістом п.5.5 договору оренди 2, ст. 797 Цивільного кодексу України, а також тим, що відповідач тільки відшкодовує позивачу вартість комунальних послуг, які надаються не орендатором, а комунальними службами. Крім того, на момент укладання договору оренди приміщення неможливо встановити вартість комунальних послуг, що буде сплачена на протязі дії договору оренди.

Отже, загальна сума договору оренди 1 та договору оренди 2 складає 35000,00 грн., таким чином, твердження позивача, що укладаючи договір оренди автомобіля від 15 квітня 2016 року, директор позивача ОСОБА_2 перевищила свої повноваження є помилковим.

Частиною 3 ст. 238 ЦК України визначено, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Вказана норма встановлює заборону на укладення правочину, в якому один представник одночасно виступає від імені декількох контрагентів. Аналогічна правова позиція викладена Постанові Верховного суду України від 16.05.2011 №3-31гс11. При цьому спірний договір оренди з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФДЕЗИНФЕКЦИЯ підписаний директором ОСОБА_2, а з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФДЕЗІНФЕКЦІЯ НОВА" - ОСОБА_3, тому суд дійшов висновку, що вказаний договір не суперечить приписам ст.ст. 92, 238 Цивільного кодексу України, а представники сторін уклали договір оренди автомобіля від 15 квітня 2016 року у відповідності до наданим їм повноваженням.

Чинним законодавством не передбачена методика розрахунку орендної плати транспортних засобів, що не перебувають в державній та комунальній власності. Пунктом третім частини першої статті 3 Цивільного кодексу України однією з загальних засад цивільного законодавства визначено свободу договору.

Зміст цього поняття розкрито статтею 627 Цивільного кодексу України, відповідно до правових приписів якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною четвертою ст.179 Господарського кодексу України передбачено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Сторони (позивач та відповідач) погодили текст та приступили до виконання взятих на себе зобов'язань відповідно до умов договору. Відповідач виконує умови договору оренди та своєчасно сплачує оренду плату у встановленому розмірі, а позивач приймає оренду плату на протязі всього терміну дії договору.

Твердження позивача, що розмір орендної плати, встановлений в договорі оренди автомобіля від 15 квітня 2016 року є заниженим, не відповідає економічним інтересам орендодавця не підтверджений документально та не є підставою недійсності правочину на підставі наступного.

Так, чинне законодавство не визначає можливості визнання недійсними договорів з причин економічної недоцільності їх укладення для однієї з договірних сторін та заниженої вартості орендної плати. Так, згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року №9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Неотримання прибутку в результаті господарської операції є ризиком підприємницької діяльності кожного господарюючого суб'єкта. Спірний автомобіль є уживаний, має строк експлуатації 5 років, переданий в оренду після аварії з ушкодженнями, має певні дефекти, що відображено в акті-приймання передачі автомобіля від 15.04.2016, та не спростовано сторонами.

Крім того, при укладенні спірного договору сторони діяли вільно; відсутні будь-які фактичні дані, які б свідчили про спричинення впливу на волевиявлення будь-якої із сторін.

Листи ТОВ «Тонар» № 23 від 30.11.2016 та ТОВ «Експрес» вх.№ 18 від 29.08.2016 щодо вартості орендної плати не приймаються судом до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні документи про наявність у зазначених юридичних осіб у власності автомобілів, які вони передають в оренду. Факт збитків у позивача у зв'язку з укладеним договором оренди автомобіля від 15 квітня 2016 року позивачем не підтверджений.

Відповідно до ст.232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Пунктом 3.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 року "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" встановлено, що зловмисна домовленість - це умисна змова представника однієї сторони правочину з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої вчинено правочин. У визнанні правочину недійсним з відповідної підстави доведенню підлягає не наявність волі довірителя на вчинення правочину, а існування умислу представника, який усвідомлює факт вчинення правочину всупереч інтересам довірителя, передбачає настання невигідних для останнього наслідків та бажає чи свідомо допускає їх настання. Наслідком такого визнання, крім загальних наслідків, визначених статтею 216 ЦК України, є виникнення у довірителя права вимагати від свого представника і другої сторони, зокрема, солідарного відшкодування збитків. При цьому представником не може вважатися орган юридичної особи, в тому числі її керівник, навіть якщо він діяв всупереч інтересам цієї особи: представництво в даному разі визначається за правилами глави 17 названого Кодексу.

Отже, позивачем не доведено у встановленому порядку наявності обставин, які б свідчили про існування зловмисної домовленості у розумінні ст. 232 ЦК України, оскільки представником не може вважатися орган юридичної особи (директор позивача), який є виконавчим органом юридичної особи та не підпадає під поняття представника, навіть якщо він діяв всупереч інтересам цієї особи.

Вказане дає підстави вважати, що доводи позивача щодо укладення спірного договору внаслідок зловмисної домовленості є безпідставними.

Відсутність в договорі оренди всупереч вимогам ст. 284 Господарського кодексу України відновленої вартості майна, що надано в оренду з урахуванням її індексації не є підставою недійсності договору на підставі наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 284 Господарського кодексу України істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 зазначено, що судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до ст. 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору в разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх його істотних умов, а не за наслідками виконання договору сторонами (правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 25.06.2011 №3-58гс11).

Як свідчать наявні в матеріалах справи платіжні документи, вже під час повноважень нового директора позивач приймав від відповідача кошти за оренду транспортного засобу оспорюваного правочину. Факт прийняття від відповідача коштів згідно договору оренди позивачем не заперечується, отже позивач фактично прийняв до виконання оспорюваний правочин.

Інші пояснення та заперечення сторін не впливають на вирішення спору по суті та не спростовують висновків суду по цій справі.

Таким чином, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для визнання договору оренди автомобіля від 15.04.2016 недійсним.

Приймаючи до уваги викладені вище обставини, в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФДЕЗИНФЕКЦИЯ", м. Слов'янськ суд відмовляє.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 22, 33, 34, 49, 77, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФДЕЗИНФЕКЦИЯ", м. Слов'янськ до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФДЕЗІНФЕКЦІЯ НОВА", м. Слов'янськ про визнання недійсним договору оренди автомобіля від 15 квітня 2016 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У судовому засіданні 21.03.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення буде складено та підписано 27.03.2017.

Повний текст рішення підписано 27.03.2017.

Суддя Г.Є. Курило