ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.03.2017 Справа № 904/65/17
За позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Дніпродзержинський лакофарбовий завод "Спектр", м. Кам'янське

до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", м.Кам'янське

про стягнення 356 861,54 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Бойчук Ю.С.

Представники:

від позивача: Рождественський Н.В., представник за довіреністю № 02-2017 від 14.02.2017

від відповідача: Кузьменко Ю.М., представник за довіреністю № 12 від 31.01.2017

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Дніпродзержинський лакофарбовий завод "Спектр" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" (далі - відповідач) про стягнення 356 861,54 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору № 07052015-1/15-1053-02 від 07.05.2015 року, в частині розрахунків за поставлений товар.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 04.01.2017 року порушено провадження у справі № 904/65/17, прийнято позовну заяву до розгляду та призначено судове засідання на 14.02.2017.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 14.02.2017 року здійснено заміну відповідача - Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського", м. Кам'янське на його правонаступника - Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат" (51925, м. Кам'янське, вул. Соборна, буд.18-Б, ); продовжено строк розгляду спору до 21.03.2017 року включно; відкладено судове засідання на 14.03.2017.

Ухвалою господарського суду від 14.03.2017 року відкладено судове засідання на 21.03.2017.

21.03.2017 до суду надійшли:

- від позивача акт звірки взаємних розрахунків № 30310 від 14.03.2017 та докази направлення його на адресу відповідача;

- від відповідача акт звірки взаємних розрахунків № 30312 від 13.02.2017, який було підписано обома сторонами.

Повноважний представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

В свою чергу, повноважний представник відповідача заявлені позовні вимоги визнав частково, просив суд розстрочити виконання рішення на три місяці.

У судовому засіданні 21.03.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

07.05.2015 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 07052015-1/15-1053-02 (далі - Договір), відповідно до умов п. 1.1. якого, позивач зобов'язується поставляти, а відповідач приймати й оплачувати лакофарбову продукцію погодженими партіями, іменовану надалі товар.

За приписами п. 1.2. Договору, кількість, номенклатура, ціна, умови, строки поставок товару та умови оплати визначені в специфікаціях, прикладених до даного договору, які складають його невід'ємну частину.

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що ціна товару погоджується в специфікаціях до даного Договору й вказується на умовах відповідно до ІНКОТЕРМС - правил тлумачення термінів Міжнародної Торгової Палати в редакції 2010 року.

Як зазначено у п. 2.2. Договору, сума договору на момент підписання вказується в специфікації № 1 і становить 1 148 030,40 грн. з ПДВ, і буде збільшуватися на суму кожної наступної специфікації, що підписується обома сторонами.

Відповідно до п. 3.1. Договору, розрахунки за даним договором здійснюються в національній валюті України.

У п. 3.2. Договору зазначено про те, що оплата за поставлений товар провадиться шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача відповідно до виставленого рахунку на умовах, додатково зазначених у специфікаціях до даного договору.

Пунктом. 3.3. Договору передбачено, що з товаром повинні надаватися наступні документи: товарно-транспортна накладна, видаткова накладна (направляється з товаром), рахунок на поставлений товар, у яких обов'язкове посилання на номер даного договору, найменування "Відправника вантажу" і "Постачальника". Відповідальність за оформлення документів покласти на позивача; документ, що підтверджує якість товару.

За приписами п. 4.1. Договору, позивач поставляє товар на умовах зазначених у специфікаціях, прикладених до даного договору, що є його невід'ємною частиною, відповідно до ІНКОТЕРМС - правил тлумачення торгівельних термінів Міжнародної Торгової Палати в редакції 2010 року.

Відповідно до п. 4.2. Договору, поставка товару провадиться в строки, зазначені в специфікаціях до даного договору. Датою поставки вважається дата, зазначена відповідачем у видатковій накладній, іменованій далі товарно-супровідним документом.

У випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених договором, винна сторона відшкодовує іншій стороні заподіяні у зв'язку із цим збитки відповідно до діючих Законів України (п. 8.1. Договору).

Договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами і скріплення печаткою та діє до "31" грудня 2015 року, а в частині гарантійних зобов'язань - до повного їх закінчення (п. 9.6. Договору).

07.05.2015 сторонами була підписана Специфікація № 1 до вищезазначеного Договору, якою визначено умови оплати: по факту поставки, відстрочка платежу 14 банківських днів.

25.11.2015 сторони уклали додаткову угоду № 1 до вищезгаданого Договору, відповідно до якої вирішили доповнити договір специфікацією № 2.

Відповідно до п. 1 Специфікації № 2, сторони визначили термін постачання: 4 квартал 2015 року - 1 квартал 2016 року - згідно до письмової заявки відповідача.

В п. 2 Специфікації № 2 вказано, що з урахуванням зазначеної специфікації, загальна сума договору складає 1 315 250,40 грн. з ПДВ.

Сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору № 07052015-1/15-1053-02 від 07.05.2015 року по 31 грудня 2016 року (п. 3 Специфікації № 2).

Як зазначає позивач, на виконання умов вищезазначеного Договору, здійснено поставку товару відповідачу на загальну суму 354 387,60 грн., що підтверджують видаткові накладні, які знаходяться в матеріалах справи. Відповідач оплатив вартість поставленого товару лише частково на суму 59 157,80 грн., у зв'язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість перед позивачем у розмірі 295 229,80 грн.

За неналежне виконання відповідачем свого обов'язку по Договору щодо повної та своєчасної оплати, позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України були нараховані 3% річних у розмірі 12 727,94 грн. та інфляційні втрати у розмірі 48 903,80 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за поставлений товар у розмірі 295 229,80 грн., 3% річних у розмірі 12 727,94 грн., інфляційні втрати у розмірі 48 903,80 грн., а всього 356 861,54 грн. Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 352,92 грн.

В свою чергу, відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному Договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав, заявлені позовні вимоги визнав частково, виходячи з наступного.

В підтвердження визнання суми основного боргу у розмірі 295 229,80 грн. відповідач надав підписаний між сторонами Акт звірки розрахунків від 13.02.2017.

Згідно проведеного відповідачем контррозрахунку, сума 3% річних складає 12738,71 грн., інфляційних втрат - 31 022,35 грн.

Крім того, відповідач просить суд відстрочити виконання рішення на три місяці, враховуючи те, що останній знаходиться в надзвичайно складних умовах, які викликані, з одного боку, нестабільністю кон'юктури ринку чорних металів, а з іншого, - постійним зростанням цін на електроенергію, природний газ, а також зростанням тарифів на залізничні перевезення - на внутрішньому ринку. Окрім цього, негативно вплинули на виробничо-господарську діяльність підприємства і втрати усталених господарських зв'язків з постачальниками сировини та матеріалів на Донбасі з причини проведення бойових дій на території Донецької та Луганської областей. За підсумками 2016 року сума збитків склала 2717 065 тис. грн., сума невідшкодованих державою сум з податки на додану вартість складає 1 060 213 109,68 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічна норма міститься у ст. 712 Цивільного кодексу України відповідно до якої, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

За приписами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ст. 693 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

За приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

При здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства (ст. 129 Конституції України).

Згідно із положенням статті 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови Договору та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 295 229,80 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки заборгованість підтверджується матеріалами справи та відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі вищевказаної норми закону, позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 48 903,80 грн. та 3% річних у розмірі 12 727,94 грн., розрахунок яких судом був перевірений та визнаний таким, що зроблений невірно.

Після перерахунку проведеного судом, в системі Законодавства, інфляційні втрати складають 35 019,26 грн., а 3% річних - 12 731,28 грн.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню у розмірі 35 019,26 грн., а в частині 3% річних у розмірі 12 731,28 грн.

Викладене є підставою для задоволення позову частково.

За приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення на три місяці задоволенню не підлягає, оскільки відповідач не надав суду достатніх доказів в підтвердження обставин, на які він посилається в обґрунтування поданої заяви, у тому числі доказів відсутності активів для виконання рішення суду та реальної загрози зупинення господарської діяльності у зв'язку з виконанням належним чином рішення суду. Крім того, відповідачем не надано суду доказів того, що відповідач намагається всіма можливими засобами покращити своє фінансове становище для подальшого погашення боргу перед позивачем. Із заяви відповідача про розстрочку виконання рішення суду та доданих до неї документів, вбачається, що обставини зазначені заявником як підстави для розстрочки виконання рішення суду не є винятковими.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 629, 692, 693, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218, 232, 265, 266 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 48-49, 82-84, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" (51925, Дніпропетровська область, м. Кам'янське, вул. Соборна, буд. 18 Б, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Дніпродзержинський лакофарбовий завод "Спектр" (51918, Дніпропетровська область, м.Кам'янське, вул. Тритузна, буд. 69, ) заборгованість за поставлений товар у розмірі 295 229,80 грн. (двісті дев'яносто п'ять тисяч двісті двадцять дев'ять грн. 80 коп.), 3% річних у розмірі 12 731,28 грн. (дванадцять тисяч сімсот тридцять одна грн. 28 коп.), інфляційні втрати у розмірі 35 019,26 грн. (тридцять п'ять тисяч дев'ятнадцять грн. 26 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 144,70 грн. (п'ять тисяч сто сорок чотири грн. 70 коп.).

В решті позовних вимог - відмовити.

В задоволенні клопотання про розстрочку виконання рішення - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 24.03.2017

Суддя Н.Е. Петренко