РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2017Справа №910/537/17

За позовом Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК»

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державного підприємства «Донецька залізниця»

за участю Прокуратури міста Києва

про стягнення 47764014,34 дол. США та 59600601,04 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники:

від позивача - Микитенко О.В. (представник за довіреністю);

від відповідача - Щербина В.М., Лях К.М., Глушпенко В.О. (представники за довіреностями);

від третьої особи - не з'явився;

від прокуратури - Чумаченко А.А. (посвідчення №035414).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано вимоги указаного позову про стягнення заборгованості за основною сумою кредитної лінії за Договором про відкриття кредитної лінії №32-В/12/66/ЮО від 21.09.2012 у розмірі 3750000 дол.США у зв'язку з неналежним виконанням позичальником, правонаступником якого на думку Позивача є Відповідач, зобов'язань за указаним кредитним договором щодо своєчасного повернення кредиту.

Заявою від 15.02.2017 Позивач просив суд, окрім стягнення заборгованості за основною сумою кредиту за Договором про відкриття кредитної лінії №32-В/12/66/ЮО від 21.09.2012 у розмірі 3750000 дол.США, та у зв'язку з невиконанням позичальником інших умов цього кредитного договору щодо сплати процентів за користування коштами та санкцій за порушення встановлених договором зобов'язань, а також враховуючи укладення між сторонами низки інших кредитних договорів з аналогічними сторонами та умовами: №07-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №08-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №09-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №10-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №11-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, також додатково стягнути з Відповідача заборгованість по сплаті процентів за користування коштами та санкцій за порушення встановлених Договором про відкриття кредитної лінії №32-В/12/66/ЮО від 21.09.2012 зобов'язань, і ще додатково стягнути, до вже заявленого, також по усім новим (які не заявлялися раніше) вищеописаним кредитним договорам суми заборгованостей по кредитам, процентам за користування кредитами та санкціям, а все разом у сумі 47764014,34 дол. США та 59600601,04 грн.

Заявою від 13.03.2017 Позивач просив на підставі ст. 58 ГПК України вищенаведені вимоги об'єднати в одне провадження.

Відповідно до ст. 58 ГПК України в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Суддя має право об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, в одну справу, про що зазначається в ухвалі про порушення справи або в рішенні.

Враховуючи, що всі вищеописані договори укладені між тими ж сторонами та мають аналогічні умови, суд дійшов висновку про прийняття поданої Позивачем заяви від 15.02.2017 на підставі ст. 58 ГПК України та об'єднує, задовольняючи заяву від 13.03.2017, у одне провадження, з уже заявленими вимогами, також і додаткові вимоги, заявлені у зв'язку з невиконанням позичальником умов Договору про відкриття кредитної лінії №32-В/12/66/ЮО від 21.09.2012 щодо сплати процентів за користування кредитом та санкцій, і також з указаними об'єднує у одне провадження вимоги по вищеописаним кредитним договорам №07-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №08-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №09-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №10-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №11-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013 щодо стягнення сум кредиту, нарахованих процентів та санкцій, а все разом у сумі 47764014,34 дол. США та 59600601,04 грн.

Відповідач проти позову заперечував, вказуючи, що відповідати за даним позовом він не повинен, оскільки не є правонаступником прав та обов'язків позичальників за вказаними кредитними договорами.

Третя особа пояснень по суті спору не подала та представників у засідання не направила.

Прокуратура міста Києва підтримувала позицію Відповідача та у позові просила відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та прокуратури, які брали участь у судових засіданнях, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі Договорів №32-В/12/66/ЮО від 21.09.2012, №07-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №08-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №09-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №10-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №11-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, з урахуванням додаткових угод до них (копії наведених документів залучені до справи, повний перелік наведено у заяві від 15.02.2017, далі разом - Кредитні договори), Позивачем, як банком, було відкрито ДП «Донецька залізниця», як позичальнику, кредитні лінії під сплату визначених кредитним договором відсотків річних за користування кредитними коштами та з визначеними договорами кінцевими строками повернення кредитних коштів.

Позивач посилається, що позичальник, ДП «Донецька залізниця», у встановлені договорами строки кредити не повернув, та позаяк на сьогоднішній день на думку Позивача повним правонаступником ПД «Донецька залізниця» є ПАТ «Українська залізниця», то Позивач вважає, що виконати зобов'язання за Кредитними договорами замість ПД «Донецька залізниця» повинно ПАТ «Українська залізниця», і оскільки останнім зобов'язання виконані не були, то відповідати за даним позовом про стягнення сум заборгованостей та санкцій має саме Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», і до нього заявляє вимоги Позивач.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною 1 статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Аналіз наведених вище норм дає змогу для висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову (постанова Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі № 3-670гс15).

Судом досліджено твердження Позивача щодо порушення його прав Відповідачем, як правонаступником ДП «Донецька залізниця», та суд дійшов наступних висновків.

Так, Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» визначено правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 % акцій якого належать державі (далі - Товариства), і цей Закон містить такі положення.

Утворення Товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Товариство утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 % акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України (далі - Укрзалізниця), а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття (далі - підприємства залізничного транспорту).

Статут Товариства затверджується Кабінетом Міністрів України. Засновником Товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Вищим органом Товариства є загальні збори. Функції загальних зборів виконує Кабінет Міністрів України. Товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Комісія з утворення Товариства у чотиримісячний строк з дня затвердження її складу подає центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, для затвердження у місячний строк зведений передавальний акт, зведений акт оцінки майна залізничного транспорту загального користування, а також проект статуту Товариства для подання Кабінетові Міністрів України. Зведені передавальний акт та акт оцінки складаються на основі узагальнених даних передавальних актів та актів оцінки, складених стосовно цілісного майнового комплексу кожного підприємства залізничного транспорту.

Розмір статутного капіталу Товариства визначається під час його утворення згідно із зведеним актом оцінки майна залізничного транспорту загального користування.

Пунктом 2 розділу ІІІ «Перехідні та прикінцеві положення» цього Закону встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що спеціальним Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» визначено пріоритет у застосуванні його норм, а саме: утворення Товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України, який, крім іншого, виконує функції загальних зборів Товариства.

Відповідно до зазначеного Закону та на виконання його вимог згідно з постановою Кабінет Міністрів України від 25 червня 2014 р. N 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» утворено ПАТ «Українська залізниця» на базі Укрзалізниці, підприємств залізничного транспорту, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з Додатком 1.

До переліку, наведеного у цьому додатку, включено і ДП «Донецька залізниця».

За змістом п. 5 указаної Постанови № 200 Міністерству інфраструктури доручено вжити заходів для припинення Укрзалізниці та підприємств, зазначених у Додатку 1.

У межах своїх повноважень і на часткову зміну п. 5 указаної Постанови № 200 Кабінет Міністрів України 12 листопада 2014 року прийняв постанову № 604, якою установлено, що майно (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (далі - майно), не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури України відповідно до цього пункту, а відображається в балансі (крім зобов'язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за ПАТ «Українська залізниця» на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до п. 2 цієї Постанови.

За змістом п. 2 указаної Постанови № 604 комісії з утворення ПАТ «Українська залізниця» разом із Міністерством інфраструктури України доручено після завершення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя та завершення проведення антитерористичної операції провести інвентаризацію та оцінку майна і за результатами подати пропозиції щодо зміни статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця» згідно із законодавством.

У подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 р. N 735 «Питання публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» було затверджено статут ПАТ «Українська Залізниця».

Згідно з п.п. 1, 2 Статуту ПАТ «Українська залізниця» є юридичною особою, утвореною відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», указаної Постанови № 200, товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. Товариство є юридичною особою з дня державної реєстрації (п. 12 Статуту).

Товариство має у власності майно, що внесене до його статутного капіталу, та/або інше майно, набуте ним на підставах, що не заборонені законодавством. Товариство здійснює володіння, користування та розпорядження таким майном згідно з метою своєї діяльності з урахуванням вимог законодавства та цього Статуту. За Товариством закріплено на праві господарського відання державне майно, що передане йому відповідно до законодавства. Товариство здійснює користування та розпорядження таким майном відповідно до мети своєї діяльності з урахуванням обмежень, установлених законом, іншими нормативно-правовими актами та цим Статутом (п.п. 20, 21 Статуту).

Відповідно до п.п. 25, 26, 53, 54 Статуту засновником товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Управління корпоративними правами держави стосовно товариства здійснює Кабінет Міністрів України. Управління корпоративними правами держави, переданими до статутного капіталу Товариства, здійснює Товариство. Єдиним акціонером Товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Вищим органом є загальні збори акціонерів. Функції загальних зборів виконує Кабінет Міністрів України. Функції вищого органу, які передбачені законодавством, цим Статутом, а також внутрішніми документами Товариства, крім функцій, зазначених у п. 56 цього Статуту, здійснюються Кабінетом Міністрів України одноосібно.

Державну реєстрацію ПАТ «Українська залізниця» здійснено 21 жовтня 2015 року.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (у редакції, чинній на час здійснення державної реєстрації ПАТ «Українська залізниця») державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - це засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - Реєстр). Порядок проведення державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців включає, зокрема, внесення відомостей про юридичну особу або фізичну особу - підприємця до Реєстру.

Згідно з ч. 1 ст. 18 указаного Закону, якщо відомості, які підлягають внесенню до Реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Судом з відомостей, які розміщені у Реєстрі у відкритому доступі (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch) встановлено наявність у Реєстрі інформації, що ДП «Донецька залізниця» перебуває у стані припинення, однак запису про припинення у Реєстрі немає.

Крім того, у Реєстрі наведено дані про юридичних осіб, правонаступником яких є ПАТ «Українська залізниця», серед яких зазначено ДП «Донецька залізниця».

Водночас, згідно з інформацією у Реєстрі про здійснення зв'язку з юридичною особою правонаступництво ПАТ «Українська залізниця» щодо ДП «Донецька залізниця» настає відповідно до указаної вище Постанови № 604 після внесення майна до статутного капіталу правонаступника.

Аналіз зазначених норм права та встановлених судом дійсних обставин справи дає підстави для висновку, що спеціальним Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» визначено особливості утворення ПАТ «Українська залізниця», на виконання цього Закону Кабінет Міністрів України прийняв відповідні нормативно-правові акти та діяв не тільки як вищий орган у системі органів виконавчої влади, а й як особа, яка здійснює на підставі цього Закону від імені держави функції вищого органу управління Товариством.

Враховуючи викладене, питання правонаступництва ПАТ «Українська залізниця» стосовно ДП «Донецька залізниця» визначається указаним спеціальним Законом і прийнятими на його виконання вищевказаними постановами № 200 та № 604, які пов'язують перехід прав і обов'язків ДП «Донецька залізниця» до ПАТ «Українська залізниця» з інвентаризацією, складанням передавального акта та внесенням майна до статутного капіталу правонаступника.

Вищеописану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 15.03.2017 (справа Господарського суду міста Києва № 910/6426/16), та відповідно до ст. 111-28 ГПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

У даній справі суд не вбачає підстав відступати від правової позиції, викладеної у вказаній постанові Верховного Суду України від 15.03.2017, відтак, застосовує його при вирішення даного спору.

Так, як убачається з копії передавального акту ДП «Донецька залізниця» від 05.08.2015, затвердженого Міністром інфраструктури України 18.08.2015, цей акт складено у порядку ст. 107 ЦК України на підтвердження вартості і складу активів.

При цьому, акт містить застереження, що правонаступництво щодо всього майна, усіх прав та обов'язків ДП «Донецька залізниця», яке розташоване на території проведення АТО, не включається до зведених актів інвентаризації, а відображається в балансі і закріплюється в частині активів за ПАТ «Українська залізниця» на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки.

Судом враховано, що правовідносини сторін, які виникли з Кредитних договорів, за умовами яких кредит брався ДП «Донецька залізниця», яке розташоване у м. Донецьк, що на даний час входить до території проведення АТО, та цільовим призначенням кредиту, наданого підприємству ДП «Донецька залізниця», було на фінансування капітальних інвестицій підприємства.

А ПАТ «Українська залізниця», як було вказано вище, на даний час ще не є правонаступником щодо всього майна, усіх прав та обов'язків ДП «Донецька залізниця», яке розташоване на території проведення АТО, зокрема і враховуючи, що виконання зобов'язань також пов'язане з їх виконанням на території АТО (кредит брався на капітальні інвестиції розташованого на території АТО підприємства та зобов'язалось його повернути це ж підприємство, розташоване на території проведення АТО).

При цьому, з наданих Відповідачем (ПАТ «Українська залізниця») та не спростованих Позивачем пояснень вбачається, що інвентаризація та оцінка усього майна ДП «Донецька залізниця» не проводилася, деталізованого передавального акта, де були б зазначені конкретні активи та пасиви з переліком первинних документів на підставі яких вони виникли, не складалось, і майно ДП «Донецька залізниця» до статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця» не передавалось. Матеріали справи не містять доказів протилежного.

А передавальний акт від 05.08.2015, з додатками до нього, містить лице оціночні показники активів та пасивів ДП «Донецька залізниця», про які, як про результати діяльності державного підприємства, було відомо державі станом на 31.07.2014, проте цей акт не містить жодних розшифровок, яких конкретно активів та пасивів стосуються ті чи інші цифри та вказані у акті суми.

Так само, у зведеному передавальному акті від 18.08.2016 щодо передачі активів та пасивів до ПАТ «Українська залізниця» не міститься розшифровок наведених сум щодо того, які конкретно активи та пасиви (з посилання на конкретні первинні документи), були передані ПАТ «Українська залізниця» від ДП «Донецька залізниця».

З огляду на наведене судом встановлено, що ПАТ «Українська залізниця» на час звернення до суду з даним позовом та винесення рішення, не є особою, до якої у порядку правонаступництва перейшли права та обов'язки позичальника за Кредитними договорами, по яким позичальником є інша особа - ДП «Донецька залізниця», тому права Позивача у межах спірних правовідносин ПАТ «Українська залізниця» не порушувало, і отже підстави для задоволення позову до ПАТ «Українська залізниця» у суду відсутні.

Додатково суд зазначає, що позаяк за приписами ст. 24 ГПК України заміна неналежного відповідача на належного здійснюється лише за згодою Позивача, а Позивач наполягав, що на його думку належним відповідачем, до якого він заявляє вимоги, є ПАТ «Українська залізниця», то заміна останньої на ДП «Донецька залізниця», як належного відповідача, судом здійснена не була, натомість ДП «Донецька залізниця» було залучено до участі у справі як третя особа, прав та обов'язків якої стосується предмет спору, оскільки залучення третьої особи за приписами ст. 27 ГПК України може здійснюватися за ініціативою суду без згоди сторін.

Інші доводи та заперечення сторін, викладені ними у наданих суду позові, відзиві, запереченнях та поясненнях, судом розглянуті але відхилені як такі, що на результат вирішення спору - відмову в позові, впливу не мають, оскільки підставою відмови у позові є те, що особа, яка вказана як відповідач, права позивача на час звернення до суду з позовом та винесення рішення у межах заявлений як спірні правовідносин не порушила, оскільки відповідати у правовідносинах, у яких виник спір, перед позивачем на даний час не повинна. Судовий збір за ст. 49 ГПК України покладається на Позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.03.2017

Суддя Сташків Р.Б.