ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року Справа № 922/2940/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіШвеця В.О.,
суддівДанилової М.В., Корсака В.А.
розглянувши касаційну скаргу Державного підприємства "Димерське лісове господарство"
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 13.12.2016
у справі№ 922/2940/16 Господарського суду Харківської області
за позовомДержавного підприємства "Димерське лісове господарство"
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
простягнення коштів

за участю представників сторін від:

позивача: Опаріна А.Л. (дов. від 18.01.2017),

відповідача: не з'явились, належно повідомлені про час та місце розгляду касаційної скарги,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Димерське лісове господарство" звернулось з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів у розмірі 50 090,84 грн. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором поставки товару № 173 від 20.11.2012 в частині повного та своєчасного розрахунку. При цьому позивач посилався на приписи статей 509, 525, 526, 530 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 07.11.2016, ухваленим суддею Ємельяновою О.О., у позові відмовлено. Вмотивовуючи рішення суд виходив з недоведеності матеріалами справи наявності заборгованості відповідача за поставлений відповідачем товар у період строку дії договору поставки № 173 від 20.11.2012. При цьому суд керувався приписами статей 509, 526, 530, 612, 692, 712 Цивільного кодексу України, статей 174, 193 Господарського кодексу України.

Харківський апеляційний господарський суд, колегією суддів у складі: Барбашова С.В. - головуючий, Гребенюк Н.В., Істоміна О.А., постановою від 13.12.2016 перевірене рішення місцевого господарського суду залишив без змін з тих же підстав.

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, Державне підприємство "Димерське лісове господарство" звернулось з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить рішення та постанову у справі скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги скаржник вказує на неврахування судами як факту здійснення поставку товару на спірну суму боргу, що підтверджується первинними документами, так і часткової оплати поставленого товару. На думку скаржника, зазначені обставини свідчать про визнання відповідачем зобов'язань з оплати товару. При цьому скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій приписів 11, 509, 525, 526, 530, 712 Цивільного кодексу України, статей 32, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою від 14.03.2017 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі головуючого судді - Швеця В.О., суддів - Данилової М.В., Корсака В.А., касаційну скаргу Державного підприємства "Димерське лісове господарство" прийнято до провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 23.03.2017.

Відзиву на касаційну скаргу до Вищого господарського суду України не надходило.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Вищий господарський суд України, заслухавши суддю Швеця В.О., пояснення представника позивача, переглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами приписів чинного законодавства, відзначає наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 20.11.2012 між Державним підприємством "Димерське лісове господарство" (продавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 укладено договір № 173 поставки товару, за умовами пункту 1.1. якого продавець зобов'язується передати у власність покупця лісопродукцію, а покупець зобов'язується прийняти цей товар та оплатити його. У пункті 2.1. договору сторони обумовили, що кількість товару, що має бути поставлена за даним договором і загальна сума договору складається із кількості і сум вартості всіх партій товару, що будуть продаватися (поставлятися) протягом строку дії даного договору і відображені у товарно-супровідних документах, суми вартості транспортних та сервісних послуг, що надаватимуться продавцем. Відповідно до пункту 3.1. договору покупець здійснює попередню оплату у розмірі 100% вартості партії товару, шляхом внесення коштів в касу продавця. У пункті 4.2. договору сторонами передбачено, що до товару, який відпускається, додається товарно-транспортна накладна, в якій зазначається ідентифікація товару по кількості та позиціям специфікації. Приймання товару здійснюється у відповідності до правил порядку приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості та за якістю відповідно до вимог діючих ДСТУ та ГОСТ стосовно кожного з асортиментів товару (пункт 4.3. договору). Згідно з пунктом 5.2. договору покупець зобов'язується перерахувати продавцю кошти за товар на умовах та строки, обумовлені в пункті 3 даного договору. Відповідно до пункту 7.1. цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2012, а в частині проведення розрахунків - до повного розрахунку сторін. Як зазначав позивач, на виконання умов договору поставки товару ним було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 304 190,84 грн. Проте, відповідач частково оплатив отриманий товар, сплативши за період з 20.11.2012 по 31.10.2013 в рахунок оплати вартості товару кошти лише у сумі 254 100 грн., що стало підставою звернення із позовом до суду. Як убачається з матеріалів справи, предметом даного судового розгляду є вимога Державного підприємства "Димерське лісове господарство" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення заборгованості у розмірі 50 090,84 грн. Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Відповідно до частини першої статті 692 вказаного Кодексу покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У відповідності до частини 2 статті 693 цього Кодексу якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 610 цього Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до приписів статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Дослідивши обставини та зібрані у справі докази, на підставі повного та всебічного розгляду справи, суди попередніх інстанцій установили, що строк дії договору закінчився 31.12.2012 у відповідності до пункту 7.1. договору. Будь-яких інших додаткових угод до спірного договору між сторонами не укладалось, про що позивач не заперечував. Відтак поставку товару за січень, лютий, березень, квітень, червень, липень, серпень, жовтень 2013 року слід вважати такою, що була здійснена позивачем поза межами строку дії укладеного між сторонами договору № 173 від 20.11.2012, який позивачем визначено підставою позову. Водночас судами установлено, що у відповідності до товарно-транспортних накладних за період з листопад, грудень 2012 року, поставка товару упродовж строку дії договору до 31.12.2012 була здійснена на суму 90 012,40 грн., але при цьому, проведена відповідачем попередня оплата вартості товару відповідно до пункту 3.1. договору становить 100 000 грн. Окрім цього судами була надана відповідна оцінка наданим позивачем копіям нарядів на відпуск лісопродукції, товарно-транспортним накладним за січень, лютий, березень, квітень, червень, липень, серпень, жовтень 2013 року, журналам реєстрації (відпуску) лісопродукції, специфікаціям-накладним, та визнано їх такими ще не свідчать про здійснення поставки саме на виконання договору № 173 від 20.11.2012. Відтак, судами попередніх інстанцій встановлено, що заборгованість відповідача за договором поставки товару № 173 від 20.11.2012 відсутня та не підтверджується наданими позивачем документальними доказами. За таких установлених обставин, висновок судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову визнається колегією суддів правомірним. Доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування постанови у справі, оскільки спростовуються встановленими судами попередніх інстанцій обставинами. Колегія суддів також зазначає, що скаржник в касаційній скарзі вказує і на питання, які стосуються оцінки доказів. Згідно з частиною другою статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. Таким чином, підстав для скасування переглянутої постанови апеляційної інстанції та задоволення касаційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Димерське лісове господарство" залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 у справі № 922/2940/16 Господарського суду Харківської області залишити без змін.

Головуючий суддя: В. Швець

Судді: М. Данилова

В. Корсак