ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28 березня 2017 р. Справа №903/101/17

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньагрохолдинг"

про стягнення 36852,53 грн.

Суддя Шум М.С.

за участю представників:

від позивача: н/з

від відповідача: н/з

Суть спору: фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньагрохолдинг" про стягнення 47142, 53 грн., з них 43450 грн. основної заборгованості, 332 грн. - 3% річних та 3360,53 грн. пені. Також просить стягнути з відповідача судовий збір.

27.03.2017р. на адресу суду від позивача надійшло клопотання, в якому просить стягнути з відповідача 33160 грн. - основної заборгованості, в іншій частині позов підтримує в повному обсязі. Також просить суд проводити розгляд справи за його відсутності.

Суд розглянувши вказане клопотання позивача, розцінює його як зменшення позовних вимог в частині стягнення з відповідача основної заборгованості та в порядку ст.22 ГПК України, приймає його, у зв'язку із чим розгляд справи вирішується з врахуванням вказаного клопотання та нової ціни позову в сумі 36852,53 грн., з них 33160 грн. - основна заборгованість, 332 грн. - 3% річних та 3360,53 грн. - пеня.

Сторони у судове засідання 28.03.2017р. не з'явилися.

Беручи до уваги приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, враховуючи те, що сторони були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи(протокол судового засідання від 21.03.2017р.), явку сторін не було визнано обов'язковою, господарський суд визнавши зібрані докази достатніми для розгляду спору за наявними в справі матеріалами,

встановив:

27.07.2016р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1.(далі - Виконавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Волиньагрохолдинг"(далі - Замовник) було укладено договір про надання послуг №25(далі - Договір)(а.с.10-12).

Згідно п.1.1 Договору, Виконавець зобов'язується за завданням Замовника, надати Замовнику послуги у рослинництві, із використанням біопрепарату яйцеїда трихограма (Ріntoі) клас №1. В порядку та на умовах визначених цим Договором, обробити біопрепаратом (трихограма форми Ріntoі) 790 га посівів кукурудзи розрахунком 100000 тис. особин на 1 га, в цілому складає 79 млн. шт.

Згідно п.3.1 Договору, вартість послуг становить 55 грн. за один гектар.

Згідно п.3.3 Договору, по завершенню робіт за Договором, Замовник зобов'язаний повністю розрахуватися з Виконавцем протягом 2-х банківських днів після підписання останнього акту про надані послуги.

Згідно акту про прийняття-передачі виконання робіт від 27.07.2016р., Замовник прийняв роботи по обсягу та якості на загальну суму 43450 грн.. Згідно п.3 вищезгаданого акту, жодних претензій по якості та обсягу робіт Замовник не має(а.с.13).

Договір та акт підписані та скріплені печатками сторін.

Згідно платіжного доручення №1756 від 10.08.2016р. відповідач провів часткову оплату за надані послуги по акту прийняття-передачі виконання робіт від 27.07.2016р. в сумі 10290 грн.(а.с.31).

Отже, станом на час розгляду справи заборгованість по Договору становить 33160 грн.(43450-10290).

Відповідно до ст.6 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст.144 Господарського кодексу України (далі - ГК України), майнові права та майнові обов'язки суб'єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.193 ГК України та статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов'язання. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В даному випадку, відносини між позивачем та відповідачем носять договірний характер, укладений між останніми Договір предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався.

У відповідності ст.ст. 901, 902, 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Виконавець повинен надати послугу особисто. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З огляду на викладене, суд прийшов висновку про підставність позову в частині стягнення основної суми заборгованості у розмірі 33160 грн..

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 3360,53 грн., суд зазначає таке.

Згідно п.5.1 Договору, у випадку порушення своїх зобов'язань за цим Договором, сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним законодавством України.

Згідно ч.1 ст.216, ч.2 ст.217 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення в сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Таким чином, для застосування до боржника відповідальності у вигляді стягнення пені, вона має бути передбачена законом або договором.

В даному випадку відповідальність у вигляді стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язань щодо оплати відповідачем наданих послуг Договором між сторонами або чинним законодавством не визначена.

За таких обставин, суд приходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення відповідача пені у розмірі 3360,53 грн. - задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 332 грн., суд зазначає таке.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд провівши власний перерахунок 3% річних із врахуванням проведеної відповідачем 10.08.2016р. часткової оплати в розмірі 10290 грн. зазначає, що арифметично вірним розрахунком останніх за визначений позивачем період є сума 262,96 грн., в іншій частині слід відмовити через безпідставність та необґрунтованість.

При цьому судом було застосовано розрахунки, здійснені за допомогою встановленої в господарському суді системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга Закон".

В силу ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому вимоги, що пред'являються до доказів, визначені ст.34 ГПК України, відповідно до якої, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Посилання відповідача на неналежне виконання позивачем робіт по Договору(наведені у запереченнях поданих до суду 27.02.2017р., а.с.18-20) відхиляються судом, оскільки згідно акту про прийняття-передачі виконання робіт від 27.07.2016р., відповідач прийняв роботи по обсягу та якості без жодних претензій.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст.49 ГПК України, та враховуючи, що спір виник внаслідок неправильних дій сторін та відсутність правових підстав для звільнення позивача та відповідача від його сплати, з відповідача на користь позивача належить стягнути 1451,10 грн. судового збору, в іншій частині(148,90 грн.) сплата судового збору покладається на позивача, за результатами розгляду позовної заяви, пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньагрохолдинг"(45630, Волинська обл., Луцький район, село Княгининок, ВУЛИЦЯ БРИГАДНИЙ ДВІР, будинок 19, ) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 33422,96 грн., з них 33160 грн. - основна заборгованість, 262,96 грн. - 3% річних та 1451,10 грн. витрат позивача по оплаті судового збору.

3. В стягненні 3429,57 грн., з них 3360,53 грн. - пеня та 69,04 грн. - 3% річних - відмовити.

Повний текст рішення складено

03.04.2017

Суддя М. С. Шум