ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.03.2017 Справа № 904/9647/16

За позовом Прокурора Дніпропетровської області, м. Дніпро в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради, м. Дніпро

до товариства з обмеженою відповідальністю "Тулс", м. Київ

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Солярис", м. Київ

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - комунальне житлово-експлуатаційне підприємство "Південне" Дніпропетровської міської ради, м. Дніпро

про витребування майна

Суддя Мельниченко І.Ф.

Представники:

від прокуратури ОСОБА_1 посв. № 023761 від 20.12.2013 р. прокурор відділу

від позивача не з'явився

від відповідача ОСОБА_2 дов. б/н від 01.07.2016 р. представник

від третьої особи-1 не з'явився

від третьої особи-2 не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Прокурор Дніпропетровської області звернувся до господарського суду Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради із позовом про витребування від товариства з обмеженою відповідальністю "Тулс" на користь територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради нежитлового приміщення № 155 в блоці 3, що розташоване за адресою: вул. Савкіна, 4 в м. Дніпро.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що він є добросовісним набувачем, бо спірне нерухоме майно ним придбано за відплатним договором та вибуло із володіння Дніпропетровської міської ради та комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Південне" Дніпропетровської міської ради за їх волею.

Твердження прокуратури Дніпропетровської області та її посилання на те, що в ході здійснення представницьких повноважень встановлено факт безпідставного вибуття з комунальної власності територіальної громади м.Дніпро з посиланням на ст.ст.387, 388 ЦК України, відповідач вважає необгрунтованими, такими, що не відповідають нормам чинного законодавства України та без врахування норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

17.11.2016 року, відповідачем подано заяву про залишення позову без розгляду, в обґрунтування якої останній посилається на те, що відсутні правові підстави для подачі прокурором позову в інтересах Дніпропетровської міської ради, бо повноваження щодо управління комунальною власністю належить до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів міської ради, а не до делегованих повноважень, які надані органами виконавчої влади.

Того ж дня, надійшла заява про зупинення провадження у даній справі до винесення остаточного рішення у справі № 34/5005/4591/2012 з розгляду апеляційної скарги на ухвалу від 28.07.2016 року та про застосування строків позовної давності.

Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, в судове засідання не з'явились, письмових пояснень по суті позовних вимог не надали.

Останні були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи з огляду на наступне.

Згідно з Інформаційним листом Вищого господарського суду України від 13.08.2008р. № 01-8/482 "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року" відповідно до пункту 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженою наказом Вищого господарського суду України від 10.12.2002р. № 75 (з подальшими змінами), перший, належним чином підписаний, примірник процесуального документа (ухвали, рішення, постанови) залишається у справі; на звороті у лівому нижньому куті цього примірника проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправку документа, що містить: вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена.

Дана відмітка, за умови, що її оформлено відповідно до наведених вимог названої Інструкції, є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам та іншим учасникам судового процесу.

Водночас до повноважень господарських судів не віднесено з'ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи, примірники повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками „адресат вибув", „адресат відсутній", зокрема, "за зазначеною адресою не проживає" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників процесу про вчинення судом певних процесуальних дій.

Крім того, особи, які беруть участь у розгляді справи, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення.

Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду. (див. Постанову Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.11р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, поштові відправлення, в яких містились ухвали господарського суду про порушення провадження у справі та ухвали про відкладення розгляду справи, були надіслані на адресу третіх осіб згідно адрес, вказаних у позовній заяві, які відповідають даним витягу ЄДР, що міститься у матеріалах справи.

Таким чином, господарський суд вважає, що треті особи не скористались своїм правом на участь представника у судовому засіданні.

У судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників прокуратури, та відповідача господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 35/7 від 26.02.2003р. "Про прийняття майна у комунальну власність територіальної громади міста та подальше його використання" та рішенням Дніпропетровської міської ради № 11/13 від 19.11.2003 Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств "Південне", "Центральний", "Лівобережжя", до комунальної власності прийнято КЖЕП "Південне" Дніпропетровської міської ради з майном, будівлями і спорудами, що перебували на його балансі, відповідно до акту приймання-передачі від 18.08.2003 (п.1. рішення міської ради).

З урахуванням положень статті 128 Цивільного кодексу Української РСР, статей 31, 35 Закону України «Про власність» (чинних на час прийняття зазначених вище рішень) територіальна громада міста набула права власності на обєкти нерухомого майна з часу затвердження актів приймання-передачі, а саме з 18.08.2003р.

Спірне нежитлове приміщення № 155 в блоці 3, що розташоване за адресою: вул. Савкіна, 4 в м. Дніпро, перебувало на балансі комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Південне» Дніпропетровської міської ради. (далі КЖЕП "Південне" ДМР), яке було зареєстровано виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 08.08.1997р.

На підставі вказаних вище рішень, відділом Дніпропетровського міського управління юстиції 26.04.2013 проведено державну реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення № 155 в блоці 3, що розташоване за адресою: вул. Савкіна, 4 в м. Дніпро, (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна - 1).

Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обовязковими до виконання на відповідній території (стаття 144 Конституції України).

Відповідно до п.31 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції пленарного засідання міської ради відноситься прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

На виконання Програми реформування та розвитку житлово-комунального господарства міста, рішенням Дніпропетровської міської ради № 16/9 від 02.03.2011, об'єкти нерухомого майна з балансу комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, зокрема, КЖЕП "Південне" ДМР передано на баланс КП Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю.

Вказане, обґрунтовувалось реорганізацією комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, необхідністю забезпечення ефективності управління комунальним майном та пов'язувалось з визначенням єдиного підприємства наділеного повноваженнями з управління комунальним майном та корпоративними правами територіальної громади міста в особі КП Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2012 року відкрито провадження у справі № 34/5005/4591/2012 про банкрутство КЖЕП "Південне" ДМР.

На час відкриття провадження у вказаній вище справі про банкрутство, рішення сесії Дніпропетровської міської ради № 16/9 від 02.03.2011 року КЖЕП "Південне" ДМР в повному обсязі виконано не було, внаслідок чого нерухоме майно продовжувало обліковуватися на балансі підприємства.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 21.06.2012 у справі № 34/5005/4591/2012 КЖЕП "Південне" ДМР визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Ліквідатором підприємства, призначено арбітражного керуючого ОСОБА_3, яким всупереч нормам чинного законодавства та рішенням Дніпропетровської міської ради з питань управління обєктами комунальної власності, нежитлове приміщення № 155 в блоці 3, що розташоване за адресою: вул. Савкіна, 4 в м. Дніпро з метою продажу було включено до ліквідаційної маси підприємства-банкрута, а в подальшому реалізовано шляхом проведення товарною біржею Регіональна універсальна біржа торгів, оформлених протоколом № 39 від 27.12.2012 року, та визнано переможцем - приватне підприємство "Солярис" ( ТОВ "Солярис").

17.05.2013 року між КЖЕП "Південне" ДМР та товариством з обмеженою відповідальністю Солярис, на підставі вказаного вище протоколу проведення біржевих торгів з купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення, укладено договір купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за № 608, про що внесено відомості до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

02.12.2013 року, спірне нерухоме майно, а саме, нежитлове приміщення № 155 в блоці 3, що розташоване за адресою: вул. Савкіна, 4 в м. Дніпро, за договором купівлі-продажу № 5731, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5, було відчужено на користь ТОВ "Тулс".

Звертаючись із даним позовом, прокурор посилається на те, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2016 у справі № 34/5005/4591/2012 про банкрутство КЖЕП "Південне" ДМР, дії ліквідатора підприємства, щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нежитлового приміщення № 155 в блоці 3, що розташоване за адресою: вул. Савкіна, 4 в м. Дніпро, визнані неправомірними.

Також недійсним визнаний і договір купівлі-продажу № 608 від 17.05.2013 року, укладений маж арбітражним керуючим і ТОВ Солярис, що свідчить про вибуття спірного майна з власності поза волею власника та є підставою про витребування такого майна у відповідача згідно зі ст.ст. 387, 388 ЦК України, що і стало причиною спору.

Заявлені вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2016 у справі № 34/5005/4591/2012 про банкрутство КЖЕП "Південне" ДМР, задоволено скаргу прокуратури Дніпропетровської області про визнання неправомірними дій ліквідатора КЖЕП "Південне" ДМР - арбітражного керуючого ОСОБА_3 щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута ряду об'єктів нерухомого майна комунальної власності в тому числі нежитлового приміщення № 155 в блоці 3, що розташоване за адресою: вул. Савкіна, 4 в м. Дніпро, та продажу його з відкритих біржових торгів.

Судом визнано недійсними результати біржових торгів, проведених товарною біржею Регіональна універсальна біржа з продажу нерухомого майна - нежитлового приміщення № 155 в блоці 3, що розташоване за адресою: вул. Савкіна, 4 в м. Дніпро, загальною площею 73,6 кв.м., а також визнано недійсним договір купівлі-продажу № 608 від 17.05.2013, укладений між ліквідатором - арбітражним керуючим КЖЕП "Південне" ДМР та ТОВ Солярис.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.03.2017р., ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2016 у справі № 34/5005/4591/2012 залишено без змін.

Таким чином, судом були встановлені як незаконність дій ліквідатора третьої особи-2 щодо реалізації спірного майна, так і недійсність договору купівлі-продажу вказаного майна.

Згідно частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд враховує вказані обставини, встановлені ухвалою суду у справі № 34/5005/4591/2012, при вирішенні даного спору.

Згідно приписів статтей 321, 319, 658 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові.

Відповідно до статті 330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України майно не може бути витребуване у нього.

Статтею 387 Цивільного кодексу України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Обставини, встановлені ухвалою суду у справі № 34/5005/4591/2012 від 28.07.2016р., щодо незаконності відчуження спірного майна, дозволяють зробити висновок про те, що майно вибуло з володіння Дніпропетровської міської ради поза волею власника.

Частиною 3 статті 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України).

Відповідно до частини 3 статті 388 Цивільного кодексу України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

В пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними та в п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав зазначено, що норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 Цивільного кодексу України.

Таким чином, суд погоджується із твердженням прокурора про те, що спірне нерухоме майно вибуло з комунальної власності з порушенням чинного законодавства, поза волею Дніпропетровської міської ради, а отже, позивач має право на його витребування у відповідача на підставі статті 388 Цивільного кодексу України.

Заперечення відповідача до уваги не примаються, з огляду на те, що вони спростовані вищевказаними обставинами та доказами, що містяться в матеріалах справи.

Заява відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 3 та 4 статті 267 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається із матеріалів справи, про недійсність правочину на підставі якого відбулося вибуття спірного нерухомого майна з володіння територіальної громади міста поза її волею, як позивачеві, так і прокуророві стало відомо лише 28.07.2016, після винесення господарським судом Дніпропетровської області ухвали у справі № 34/5005/4591/2012 щодо задоволення скарги прокурора на дії ліквідатора по включенню вказаного майна до ліквідаційної маси та визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Тобто, право на звернення з цим позовом до суду та початок перебігу строку позовної давності, у межах якого заступник прокурора та Дніпропетровська міська рада могли звернутися з позовом до суду розпочався 28.07.2016р., а заступник прокурора звернувся з цим позовом до суду 24.10.2016р. (тобто в межах строку, встановленого статте. 257 ЦКУ).

Крім того, Дніпропетровська міська рада була залучена до участі у справі № 34/5005/4591/2012 ухвалою суду від 26.07.2016, що також свідчить про те, що позивач раніше не міг дізнатися про порушення його прав у вигляді включення належного йому нерухомого майна до ліквідаційної маси третьої особи-2 та подальшого продажу такого майна.

З огляду на викладене, виключається можливість для висновку про сплив позовної давності на час звернення прокурора з даним позовом.

До того ж, слід зазначити про те, що відповідно до вимог сттей 330, 388, 658 Цивільного кодексу України, право власності на майно, яке було передане за угодами щодо його відчуження поза межами волі власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, бо це майно може бути в нього витребуване.

Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна, воно підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника, а тому положення про позовну давність до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку статті 388 Цивільного кодексу України не застосовуються.

При цьому, право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05.10.2016 року у справі № 3-604гс16.

Клопотання відповідача щодо залишення позову без розгляду не підлягає задоволенню також з огляду на те, що даний позов поданий прокурором відповідно до Закону України Про прокуратуру.

Статтею 131-1 Конституції України та пунктом 2 частини 1 статті 2 Закону України "Про прокуратуру" зазначено, що в Україні діє прокуратура, яка зокрема здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках, що визначені законом.

Згідно зі статтею 29 Господарського процесуального кодексу України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення Інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Як визначено статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Незважаючи на те, що первинна угода визнана недійсною на підставі ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2016р. у справі № 34/5005/4591/2012, будучи залученою до участі у розгляді вказаної справи та достовірно знаючи про існування вказаного рішення суду, Дніпропетровською міською радою не вжито належних заходів цивільно-правового характеру, направлених на повернення до комунальної власності міста нерухомого майна, яке вибуло з власності територіальної громади поза її волею.

Зазначене свідчить про бездіяльність Дніпропетровської міської ради, яка є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, у зв'язку з чим перший заступник прокурора області звертається з даним позовом до суду в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Керуючись статтями 319, 321, 387, 388 Цивільного кодексу України, ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Витребувати у товариства з обмеженою відповідальністю "Тулс" (03110, м. Київ, вул. Соломянська,14, ) на користь територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради (49000 м. Дніпро, пр. Д. Яворницького,75, ) нежитлове приміщення № 155 в блоці 3, що розташоване за адресою: вул. Савкіна, 4 в м. Дніпро (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна - 1).

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Тулс" (03110, м. Київ, вул. Соломянська,14, ) на користь прокуратури Дніпропетровської області (49601 м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 38, реквізити отримувача: МФО 820172, р/р 0291 в ДКСУ в м. Київ, код 02909938, код класифікації видатків бюджету - 2800) 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень) судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 31.03.2017 р.

Суддя ОСОБА_6