РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2017Справа №910/1010/17

Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом комунального підприємства теплових мереж "Тернопільміськтеплокомуненерго" Тернопільської міської ради

до 1) Міністерства юстиції України

2) Державної казначейської служби України

3) Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1:

- відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України

про відшкодування шкоди в розмірі 1 941 090,82 грн.

Представники сторін:

від позивача: Решетуха А.В. - представник за довіреністю № 310/1 від 06.02.2017 р.;

від відповідача-1: Валевський О.О. - представник за довіреністю № 779/20.3-03 від 29.12.2016 р.;

від відповідача-2: не з'явився;

від відповідача-3: Зеленська А.О. - представник за довіреністю № 5-08/10-35 від 03.01.17 р.

від третьої особи: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги комунального підприємства теплових мереж "Тернопільміськтеплокомуненерго" Тернопільської міської ради до Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про відшкодування шкоди в розмірі 1 941 090,82 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України незаконним стягненням виконавчого збору грубо порушив його права та охоронювані законом інтереси та завдав йому майнової шкоди в розмірі 1 941 090,82 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 24.01.2017 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 13.02.2017 р.

06.02.2017 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач 3 подав відзив на позовну заяву.

08.02.2017 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав документи по справі, на виконання вимог ухвали суду від 24.01.2017 р.

В судове засідання 13.02.2017 року представник відповідача-2 не з'явився, вимоги ухвали суду від 24.01.2017 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 014, але 06.02.2017 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва подав відзив на позовну заяву.

Представники відповідачів 1 заявили усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Представники позивача та відповідача 3 не заперечували проти даного клопотання.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 13.02.2017 р. розгляд справи відкладено на 27.02.2017 р., у зв'язку із неявкою представників відповідача-2 та третьої особи у судове засідання.

У судове засіданні 27.02.2017 р. представники відповідача-2, третьої особи не з'явилися, вимоги ухвали суду від 24.01.2017 р. не виконали, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час та дату судового засідання повідомлені належним чином.

Представник відповідача-2 заявив усне клопотання про витребування доказів у відповідача-2 по справі (платіжне доручення).

Представники позивача та відповідача 1 не заперечували проти даного клопотання.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача-1 не заперечував проти позову.

Представник відповідача-2 заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд зобов'язав представника відповідача 1 надати суду докази перерахування виконавчого збору до Державного бюджету України.

13.03.2017 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач 3 подав клопотання про припинення провадження у справі.

В судове засідання 13.03.2017 року представники відповідача-2, третьої особи не з'явилися, вимоги ухвали суду від 24.01.2017 р. не виконали, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 015, 010 відповідно.

Представник відповідача-3 підтримав подане клопотання про припинення провадження у справі.

Представник позивача заперечував проти даного клопотання.

Представник відповідача-1 виніс дане клопотання про припинення провадження по справі на розсуд суду.

Суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача-3 про припинення провадження у справі.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача-1 заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача-3 заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідачів 1, 3, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до п.11 постанови Вищого господарського суду України №10 від 24 жовтня 2011 року «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» господарським судам підвідомчі на загальних підставах справи зі спорів, пов'язані з визнанням права на майно, на яке накладено арешт, і про зняття з нього арешту та з розглядом позовів до юридичної особи, яка зобов'язана здійснити стягнення коштів з боржника у разі невиконання рішення з вини цієї юридичної особи (статті 60 і 87 Закону України "Про виконавче провадження"), - за умови, коли сторонами у судовому процесі є підприємства чи організації у розумінні статті 1 ГПК.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 26.01.2012 року у справі № 3/111/5022-1706/2011, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20.03.2012 року, позов задоволено. Стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж "Тернопільміськтеплокомуненерго" Тернопільської міської ради () на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" () 17 183 020 грн. 57 коп. боргу за поставлений природний газ, 1 348 469 грн. 67 коп. пені, 439 403 грн. 64 коп. суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 383 554 грн. 34 коп. 3% річних, 56 460 грн. 00 коп.. витрат по сплаті судового збору .

06.04.2012 року видано наказ про примусове виконання рішення.

На виконання вищезазначеного наказу, 29.05.2012 року Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 32791165.

В процесі здійснення виконавчого провадження № 32791165 державний виконавець відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Борейко М.В. виніс 01.09.2014 р. постанову про стягнення з комунального підприємства теплових мереж "Тернопільміськтеплокомуненерго" Тернопільської міської ради виконавчого збору у розмірі 1 941 090,82 грн.

16 жовтня 2014 року державний виконавець відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Борейко М.В. виніс постанову про арешт коштів боржника (комунального підприємства теплових мереж "Тернопільміськтеплокомуненерго" Тернопільської міської ради ) по виконавчому провадженню № 32791165.

Не погоджуючись з прийнятою постановою про стягнення виконавчого збору від 01.09.2014 р. по виконавчому провадженню № 32791165 позивач її оскаржив до суду.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 16.07.2015 року у справі № 3/111/5022-1706/2011, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03.12.2015 року скаргу комунального підприємства теплових мереж "Тернопільміськтеплокомуненерго" Тернопільської міської ради" №3875/18 від 16.09.2014р. в частині визнання неправомірною та скасування постанови винесеної державним виконавцем ВПВР ДВС України Борейком М.В., про стягнення виконавчого збору від 01.09.2014 р. по виконавчому провадженню №32791165 з виконання наказу господарського суду Тернопільської області по справі №3/111/5022-1706/2011 задоволено. Визнано правомірними доводи КПТМ "Тернопільміськтеплокомуненерго" Тернопільської міської ради щодо безпідставності винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору №32791165 від 01.09.2012р. в сумі 1 941 090,82 грн. Скасовано постанову відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про стягнення виконавчого збору від 01.09.2014 р. по виконавчому провадженню №32791165 з виконання наказу господарського суду Тернопільської області у справі №3/111/5022-1706/2011.

У вищезазначеній ухвалі господарського суду Тернопільської області від 16.07.2015 року у справі № 3/111/5022-1706/2011 встановлено, що боржником станом на день винесення спірної постанови (01.09.2014р.) рішення суду виконано добровільно в сумі основного боргу 17 236 264,24 грн., відповідно до порядку розрахунків встановленого постановою КМУ від 11.06. 2012 р. № 517 (платіжним дорученням № 4512 від 23.10.2012р. погашено 205 700,00 грн. по Договору №190/517-ГУ від 27.09.2012р, платіжним дорученням № 5216 від 07.12.2012р. погашено 16 977 320,57 грн. по Договору №414/517з-ГУ від 03.12.2012р.), і непогашеною залишалась заборгованість в сумі 2 174 643,98 грн. (1 348 469,67 грн. пеня; 439 403,64 грн. інфляційні донарахування; 330 310,67 грн. (383 554,34 грн. - 53 243,67 грн.) 3% річних; 56460,00 грн. витрати по сплаті судового збору). Наведеним підтверджується факт добровільного виконання боржником рішення в частині 17 236 264,24 грн. боргу, у зв'язку із невжиттям державним виконавцем в період з 13.06.2012р. по 01.09.2014р дій спрямованих на примусове виконання рішення суду.

Спір у справі виник внаслідок того, що оскільки оскарження постанови про стягнення виконавчого, збору не зупиняє її виконання, відповідно до зазначених вище постанов про стягнення виконавчого збору та арешт коштів боржника органом ДВС впродовж жовтня-грудня 2014 року з рахунків позивача примусово стягнуто виконавчий збір в повному обсязі в розмірі 1 941 090,82 грн., тим самим завдано позивачу шкоди в розмірі 1 941 090,82 грн.

В матеріалах справи наявні платіжні доручення №5922 від 19.12.2014 року на суму 1 856 557,25 грн. та на суму 75 533,57 грн., з яких вбачається що Державною виконавчою службою України перераховано до Державного бюджету України, а саме: Шевч. УК/ Шевч. р-н м. Києва, з призначенням платежу: «погашення в/збору відповідно до постанови про стягнення з боржника в/збору №32791165 (7) від 01.09.2014».

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідальність згідно даної статті несе сама держава, а не її органи або посадові чи службові особи. Останні здійснюють свої функції не як приватні особи в своїх інтересах, а від імені держави та в межах покладеної на них державної компетенції.

Частиною 3 статті 11 Закону України "Про державну виконавчу службу" (в редакції закону на день вчинення неправомірний дій) передбачено, що шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції закону на день вчинення неправомірний дій) визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 статті 87 Закону України «Про виконавче провадження» збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду - див. коментар до ст. 22 ЦК України).

в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Тобто, підставою для виникнення цивільно-правової відповідальності є наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв'язок між ними та наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, необхідною підставою для притягнення органу державної виконавчої служби до відповідальності у вигляді стягнення збитків є факти неправомірних дій - бездіяльності державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв'язок між бездіяльністю державного виконавця і заподіяною ним шкодою.

Таким чином, враховуючи те, що сума виконавчого збору у розмірі 1 941 090,82 грн. була списана з рахунку позивача неправомірно та не повернена позивачеві, а також, наявний між протиправними діями ДВС та заподіяною шкодою причинно-наслідковий зв'язок, вимоги позивача про стягнення 1 941 090,82 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з п.3 положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, основними завданнями Казначейства України є: реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Пунктом 47 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845 безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих: 1) органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника; 2) керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей.

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок (п.48 вищезазначеного Порядку).

Таким чином, кошти в сумі 1 941 090,82 грн., що відповідають розміру заподіяної позивачу шкоди, мають бути стягнуті з Державного бюджету України.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.32, ч.1 ст. 33, ч.3 ст. 35, ст.ст. 34, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного бюджету України через Головне Управління державної казначейської служби України у місті Києві (01601, м. Київ, вулиця Терещенківська, будинок 11-А, ідентифікаційний код 37993783) на користь комунального підприємства теплових мереж "Тернопільміськтеплокомуненерго" Тернопільської міської ради (46001, м. Тернопіль, вулиця І.Франка, будинок 16, ідентифікаційний код 14034534) грошові кошти в розмірі 1 941 090 (один мільйон дев'ятсот сорок одна тисяча дев'яносто) грн. 82 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 28.03.2017 року.

Суддя С.М. Мудрий