ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

23 березня 2017 р. Справа № 902/116/17

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Плюс 2016»

(вул. Грушевського, 35-К/2, м. Гайсин, Вінницька область, 23700)

до Дочірнього підприємства Ладижинський завод «Екстра» Публічного акціонерного товариства «Укрмедпром» (вул. Леніна, 118, м. Ладижин, Вінницька область, 24321)

про зобов'язання повернути майно з відповідального зберігання

за участю секретаря судового засідання Павловій Т.С.,

представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 згідно угоди про надання правової допомоги № 99/16-г від 29.11.2016р.;

відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Плюс 2016" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом до Дочірнього підприємства до Дочірнього підприємства Ладижинський завод "Екстра" Публічного акціонерного товариства "Укрмедпром" про зобов'язання повернути майно з відповідального зберігання.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором відповідального зберігання № 01-09/2016/1 від 01.09.2016р. в частині повернення з відповідального зберігання майна.

Ухвалою суду від 25.01.2017 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі №902/116/17 з призначенням до розгляду на 23.02.2017 р. та зобов'язано сторін надати докази, необхідні для вирішення спору в даній справі.

Ухвалою суду від 23.02.2017 р. розгляд справи відкладено на 23.03.2017 р.

15.03.2017р. від відповідача надійшло клопотання № 01-13-01/107 від 10.03.2017р. про розгляд справи за відсутності його представника.

15.03.2017р. від відповідача надійшли пояснення № 01-13-01/109 від 14.03.2017р., де останній зазначає, що майно, передане та прийняте на зберігання за адресою: вул. Незалежності 131 А у м. Ладижин, де знаходяться виробничі потужності, склади, цехи підприємства. За адресою вул. Незалежності, 118 знаходиться адміністративна будівля підприємства.

22.03.2017 р. до суду надійшла заява № 03/98 від 16.03.2017р. Публічного акціонерного товариства «Укрмедпром» про залучення до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача його орган управління Публічне акціонерне товариство «Укрмедпром». Обґрунтовуючи дану заяву заявник посилається на те, що п. 1.1. Статуту відповідача визначено, що останній заснований на державній власності та належить до сфери управління МОЗ України. Відповідно до п. 5.1. Статуту відповідача, майно відповідача є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Відтак, розгляд справи по суті без здійснення належного правового захисту може призвести до обмеження права заявника, що є неприпустимим та порушує право на власність заявника. До того ж наявний між позивачем та відповідачем спір безпосередньо впливає на майновий стан відповідача, тому передбачає здійснення операції з майном, яке відображене у балансі відповідача.

Дослідивши заяву № 03/98 від 16.03.2017р. Публічного акціонерного товариства «Укрмедпром» , заслухавши думку представника позивача щодо неї, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Відповідно до пункту 1.6 Постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» ГПК передбачає можливість участі в судовому процесі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на предмет спору, якщо рішення господарського суду зі спору може вплинути на права та обов'язки цієї особи щодо однієї із сторін (стаття 27 ГПК). Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Таким чином, слід зазначити, що метою участі третіх осіб у справі є обстоювання ними власних прав і законних інтересів, на які може справити вплив рішення чи ухвала суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виступає в процесі на боці тієї сторони, з якою в неї існують певні правові відносини. Допущення або притягнення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, до участі у справі вирішується господарським судом з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес до даної справи.

Як свідчать матеріали справи, та не заперечується сторонами, майно, що є предметом договору відповідального зберігання № 01-09/2016/1 від 01.09.2016р. є власністю позивача, і право власності на нього до зберігача (відповідача) не переходить. Відтак, вирішення спору в даній справі ніяким чином не впливає на власність відповідача, а тому не може вплинути на права і законні інтереси Публічного акціонерного товариства «Укрмедпром».

За таких обставин, в задоволенні заяви № 03/98 від 16.03.2017р. Публічного акціонерного товариства «Укрмедпром» про залучення до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача його орган управління Публічне акціонерне товариство «Укрмедпром» суд відмовляє.

На визначену судом дату з'явився представник позивача. Відповідач правом участі в засіданні суду не скористався. При цьому суд зважає на клопотання останнього № 01-13-01/107 від 10.03.2017р. про розгляд справи за відсутності його представника.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01 вересня 2016 року між Дочірнім підприємством «Ладижинський завод «Екстра» Публічного акціонерного товариства «Укрмедпром» (відповідач, за договором ОСОБА_2) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро Плюс 2016» (позивач, за договором ОСОБА_3) укладено договір відповідального зберігання № 01-09/2016/1. (надалі Договір)

Згідно п.1.1 Договору ОСОБА_3 передає ОСОБА_2, а ОСОБА_2 приймає на відповідальне зберігання та зобовязується повернути Поклажодавцеві у схоронності наступне майно: меляса-бурякова (надалі ОСОБА_2), найменування, кількість та вартість якого вказується в актах приймання-передачі, які підписуються Сторонами при передачі-приймання ОСОБА_2 для відповідального зберігання.

Право власності на ОСОБА_2 до ОСОБА_2 не переходить. (п. 1.2. Договору)

ОСОБА_2 не має права користуватися майном, передавати його у заставу чи користування третім особам. (п. 1.3. Договору)

Відповідно до п.п. 2.1.1-2.1.13 Договору ОСОБА_2: приймає ОСОБА_2 на зберігання; видає на підтвердження приймання ОСОБА_2 акт приймання-передачі; забезпечує повне збереження ОСОБА_2, а після закінчення зберігання повертає ОСОБА_3 те саме ОСОБА_3, яке повинно бути повернене в тому самому стані, у якому воно було прийняте на зберігання, з урахування змін його природних властивостей; забезпечує наявність пристосованих для зберігання ОСОБА_3 приміщень, що охороняються, виключає доступ сторонніх осіб до ОСОБА_3; письмово протягом одного дня повідомляє ОСОБА_3 про виявлені після одержання ОСОБА_3 його недоліки, пошкодження, які не могли бути виявлені шляхом зовнішнього огляду у момент приймання ОСОБА_3; зобовязаний зберігати ОСОБА_3 в окремому приміщення (складі), що знаходиться за адресою: ДП «Ладижинський завод «Екстра» ПАТ «Укрмедпром», 24321, Вінницька область, м. Ладижин, вул. Леніна (Незалежності), 131 А, в умовах, які не допускають змішування його з іншими однорідними речами, що знаходяться в тому ж приміщенні; забезпечує необхідні умови для зберігання ОСОБА_3; додаткові витрати ОСОБА_2 на забезпечення умов зберігання та відвантаження (передачі) ОСОБА_3 окремо не компенсуються; турбується про ОСОБА_3, як про власне, вживає всіх заходів для його збереження від знищення, пошкодження, іншого знищення споживчих якостей; за першою вимогою ОСОБА_3 надає йому можливість доступу до ОСОБА_3 і перевірки умов зберігання. Витрати з перевірки несе Сторона, що її затребувала; повертає ОСОБА_3 за першою вимогою останнього наступного дня з дня одержання заявки; повертає ОСОБА_3 повністю після припинення Договору; вправі вимагати оплати за фактичний строк зберігання.

Відповідно до п.п. 2.2.1.-2.2.5. ОСОБА_3: передає ОСОБА_2 партіями відповідно до товарно-транспортних накладних та актів приймання-передачі ОСОБА_2 не пізніше від дати, зазначеної в п. 1.1. даного Договору; одержує ОСОБА_2 після припинення Договору в місці його здавання, якщо інше не встановленого Сторонами додатково; письмово попереджає ОСОБА_2 про наявні (приховані) шкідливі властивості ОСОБА_2; письмово протягом 5-ти календарних днів заявляє претензії до ОСОБА_2 у разі виявлення після одержання ОСОБА_2 нестач, пошкоджень, які не могли бути виявлені шляхом зовнішнього огляду безпосередньо у момент одержання ОСОБА_2; оплачує фактичний строк зберігання згідно з розцінками, встановленими ст. 3 Даного Договору.

ОСОБА_3 сплачує ОСОБА_2 послуги за зберігання всього ОСОБА_2 в розмірі 500,00 грн. з урахуванням ПДВ за кожний місяць фактичного строку зберігання. Вартість може бути змінена на вимогу однієї із сторін про що складається додаткова угода. (п. 3.1. Договору)

Договір є укладеним з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2016 року, але в будь якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобовязань. (п. 7.1. Договору)

За актом прийому-передачі на відповідальне зберігання від 01.09.2016р., позивач передав, а відповідач прийняв мелясу бурякову в кількості 122,45 тони на зберігання.

За актом прийому-передачі на відповідальне зберігання від 02.09.2016р., позивач передав, а відповідач прийняв мелясу бурякову в кількості 120,39 тони на зберігання.

За актом прийому-передачі на відповідальне зберігання від 03.09.2016р., позивач передав, а відповідач прийняв мелясу бурякову в кількості 116,98 тони на зберігання.

За актом прийому-передачі на відповідальне зберігання від 04.09.2016р., позивач передав, а відповідач прийняв мелясу бурякову в кількості 126,94 тони на зберігання.

Листом № 17/10 від 17.10.2016 р. позивач вимагав у відповідача повернути з відповідального зберігання мелясу бурякову в кількості 486,76 тонн, згідно Договору. Як свідчить відтиск печатки вхідної кореспонденції ДП «Ладижинський завод «Екстра» ПАТ «Укрмедпром», даний лист отримано відповідачем 19.10.2016р., однак залишено без виконання.

23.11.2016р. позивач направив на адресу відповідача претензію № 1301/16 від 21.11.2016р., в якій просив негайно повернути майно з зберігання. Претензія отримана відповідачем 25.11.2016р., проте залишена без задоволення.

Станом на день прийняття господарським судом цього рішення, ДП «Ладижинський завод «Екстра» ПАТ «Укрмедпром» свої зобов'язання за Договором щодо повернення зі зберігання майна не виконало.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Частиною 2 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 936 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 949 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Згідно зі ст. 953 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Частина 2 ст. 20 Господарського кодексу України передбачає право кожного суб'єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом присудження до виконання обов'язку в натурі.

З огляду на викладені вище обставини та норми чинного законодавства господарський суд дійшов до таких висновків.

Відповідач не виконав своє зобов'язання за Договором щодо повернення позивачу на його вимогу зі зберігання майна, чим порушив право позивача на одержання зі зберігання вказаного майна, тому позивач в порядку захисту свого порушеного права вправі вимагати від відповідача виконання свого зобов'язання в натурі шляхом зобов'язання його повернути зі зберігання позивачу мелясу бурякову в кількості 486,76 тонн.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвал суду відповідач позов не оспорив, своїм правом на участь в судовому розгляді справи не скористався, доказів виконання зобовязань за Договором не надав.

Зважаючи на наведене вище, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2.1, 2.2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції з 01.01.2017 р.) за подання до господарського суду позовних заяв майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; немайнового характеру 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В силу ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 № 1801-VIII встановлено у 2017 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2017 року - 1600,00 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем сплачено 13 816,26 грн. судового збору. Однак, виходячи з предмету позову, вимога про зобовязання повернути майно носить немайновий характер, і розмір судового збору з неї становить 1600,00 грн..

З урахуванням наведеного позивачем зайво сплачено 12 216,26 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.43, 32, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Зобовязати Дочірнє підприємство «Ладижинський завод «Екстра» Публічного акціонерного товариства «Укрмедпром» (вул. Леніна, 118, м. Ладижин, Вінницька область, 24321, ) повернути з відповідального зберігання Товариству з обмеженою відповідальністю «Агро Плюс 2016» (вул. Грушевського, 35-К/2, м. Гайсин, Вінницька область, 23700, ) мелясу бурякову в кількості 486,76 тонн.

3. Стягнути з Дочірнього підприємства «Ладижинський завод «Екстра» Публічного акціонерного товариства «Укрмедпром» (вул. Леніна, 118, м. Ладижин, Вінницька область, 24321, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Плюс 2016» (вул. Грушевського, 35-К/2, м. Гайсин, Вінницька область, 23700, ) 1 600 (одну шістсот) грн. 00 коп. - витрат зі сплати судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення направити відповідачеві рекомендованим листом.

Повне рішення складено 28 березня 2017 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (вул. Леніна, 118, м. Ладижин, Вінницька область, 24321)