ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2017 року Справа № 904/80/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Джихур О.В. (доповідач)

суддів Сизько І.А., Широбокова Л.П.

секретар судового засідання Абадей М.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність № 006/16 від 08.12.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність б/н від 27.01.2017 р.

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "КЕРАМПЛЮС", м. Дніпро

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2017 року у справі № 904/80/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "ОБЄДНАНА ГІРНИЧО-ХІМІЧНА КОМПАНІЯ", м. Київ від імені якого виступає Філія "Вільногірскький гірничо - металургійний комбінат" Публічного акціонерного товариства", м. Вільногірськ, Дніпропетровська область

до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "КЕРАМПЛЮС", м. Дніпро

про стягнення 22 742,58 грн. за договором купівлі продажу,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2017 року (суддя Назаренко Н.Г.) позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача пеню у сумі 21 188, 55 грн., 3% річних 1 559, 03 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378, 00 грн.

Рішення господарського суду мотивовано ст.ст.625, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст.231, 232 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд дійшов висновку, що відповідач порушив умови договору купівлі- продажу №140-1/В від 29 грудня 2015 року в частині своєчасного розрахунку за поставлений товар. Господарський суд відмовив відповідачу в задоволенні клопотання про зменшення розміру пені, що підлягає стягненню, пославшись на те, що ним не доведено винятковість випадку, який би був підставою для зменшення пені.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "КЕРАМПЛЮС" його оскаржує на предмет невідповідності нормам матеріального та процесуального права. Апелянт вважає, що господарський суд повинен був зменшити розмір пені та 3% річних, що підлягають стягненню на 50%, оскільки прострочення сплати товару було незначним.

Апелянт просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2017 року змінити, зменшити розмір пені і 3% річних і стягнути пеню в сумі 10 594, 28 грн., 3% річних в сумі 779, 52 грн.

Позивач доводи апеляційної скарги заперечує, посилається на те, що на момент звернення до суду відповідач розрахувався з позивачем за поставлений товар з порушенням термінів оплати, остання проплата здійснена 19 вересня 2016 року, просить рішення господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що між Державним підприємством "ОБЄДНАНА ГІРНИЧО-ХІМІЧНА КОМПАНІЯ", яке в подальшому змінило назву на Публічне акціонерне товариство "ОБЄДНАНА ГІРНИЧО-ХІМІЧНА КОМПАНІЯ" (далі - позивач, продавець) та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "КЕРАМПЛЮС" (далі - відповідач, покупець) укладено договорі купівлі-продажу № 140-1/В від 29 грудня 2015 року (далі - договір). В подальшому сторонами підписано додаткові угоди №1 від 29 січня 2016 року та №2 від 11 серпня 2016 року до договору купівлі-продажу №140-1/В від 29 грудня 2015 року.

Відповідно до пункту 1.1. дДоговору продавець передає у власність покупцю продукцію виробництва філії "Вільногірський ГМК" ДП "ОГХК", іменовану надалі товар, на умовах обумовлений нижче або додатково в додатках до цього договору покупець в свою чергу приймає товар і складає за нього певно грошову суму, на умовах даного договору.

Пунктом 1.3. договору право власності на товар переходить до покупця у відповідності з погодженими умовами постачання товару згідно п.3.1. та п.3.3. цього договору.

Згідно п.2.1. договору в редакції додаткової угоди №1, оплата проводиться на підставі виставленого продавцем рахунку-фактури в українських гривнях прямим банківським переказом за відвантажену партію товару протягом 5 банківських днів з моменту відвантаження партії товару у відповідності до п.1.3. цього договору.

Цей договір набуває чинності з моменту підписання та діє до 31 грудня 2016 року (п.7.1. договору).

У позовній заяві, позивач зазначив, що він здійснив поставку товару відповідачу в період з 03 січня 2016 року по 22 вересня 2016 року на загальну суму 27 068 877,94 грн., що підтверджується видатковими накладними, залізничними накладними товаротранспортними накладними та рахунками-фактур (т.1 а.с. 52-250, т. 2 а.с. 1-107).

Відповідач за поставлений товар розрахувався у повному обсязі, однак не своєчасно, в наслідок чого Позивач нарахував та просить стягнути суму пені у розмірі 21 188,55 грн. та 3% річних 1 559,03 грн., що і стало причиною спору.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову на підставі наступного.

Пунктом 2 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зобов`язання в силу вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Позивачем відповідачеві нараховано пеню у розмірі 21 188,55 грн. та 3% річних 1 559,03 грн. за період з 06 січня 2016 року по 01 липня 2016 року.

Пунктом 5.1. договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за цим договором за цим договором сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України та умов цього договору.

В разі порушення термінів опати товару (партії товару) покупець зобов'язується сплатити продавцю неустойку (пеню) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен календарний день такого порушення термінів оплати (п.5.11. договору).

В силу п.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 Цивільного кодексу України).

Позивачем нарахована пеня за несвоєчасне виконання грошового зобовязання у розмірі 21 188, 55 грн. за період з 07 січня 2016 року по 30 червня 2016 року.

В силу п.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано 3% річних у розмірі 1 559, 03 грн. за період прострочки з 07 січня 2016 року по 30 червня 2016 року.

Розрахунок пені, інфляційних втрат відповідає діючому законодавству, обставинам справи, правильно враховує періоди нарахувань, не містить арифметичних помилок.

В ході розгляду справи відповідачем заявлено клопотання про зменшення суми пені до 1 059,43 грн., яке останній обґрунтовує, тим що прострочення термінів оплати було незначним, крім того по спірному договору існує переплата у сумі 477 927,22 грн., яка не повернута позивачем. При цьому відповідач посилається на рішення господарського суду м. Києва у справі №910/20455/16 від 16 січня 2017 року яким з Публічного акціонерного товариства "Обєднана гірничо хімічна компанія" стягнуто на користь ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "КЕРАМПЛЮС" 477 927, 22 грн. надлишково сплачених коштів за договором купівлі- продажу №140-1/В від 29 грудня 2015 року (а.с.153-157). Також відповідач зазначає, що його підприємство перебуває у скрутному фінансовому становищі.

Частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

При цьому, норми чинного законодавства не містять визначення "винятковий випадок", тому це поняття є оціночним.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (пп.3.17.4 пп.3.17 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, і дане питання вирішується господарським судом згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком господарського суду, що відповідачем не доведено винятковість випадку, який був би підставою для застосування положень п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, а відтак господарський суд правомірно відмовив відповідачу в задоволенні клопотання про зменшення пені, що підлягає стягненню.

В апеляційній скарзі відповідач просить також зменшити розмір 3% річних на 50%, проте відповідне клопотання в суді першої інстанції не заявлялося і ця обставина не була предметом дослідження господарського суду.

Крім того, 3% річних не підлягає зменшенню оскільки це плата за користування грошовими коштами, а не неустойка.

Господарський суд вірно зазначив, що наявність переплати за договором не є підставою для зменшення пені і ця обставина не стосується даного предмету спору.

З огляду на викладене, господарський суд Дніпропетровської області правомірно задовольнив позовні вимоги позивача.

Отже, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2017 року відповідає діючому законодавству, обставинам справи, підстави для його скасування і зміни відсутні.

Керуючись ст.ст.49, 99, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "КЕРАМПЛЮС", м. Дніпро залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2017 року у справі № 904/80/17 залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Джихур

Суддя І.А. Сизько

Суддя Л.П. Широбокова

(Дата підписання постанови в повному обсязі 29.03.17 р.)