ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року Справа № 915/817/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіКондратової І.Д. (доповідач),
суддіКовтонюк Л.В.,
суддіСтратієнко Л.В.,
за участю представників:
від позивачаАндрощука С.В.,
від відповідача-1Іжаківського А.О.,
від відповідача-2Гурова А.А., Ігнатенко Т.В., Кравцова С.В., Ле Жоурт В.В.,
від третьої особи-1Ігнатенко Т.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Орексим Україна"
нарішення Господарського суду Миколаївської області від 06.10.2016 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 року
у справі№ 915/817/16 Господарського суду Миколаївської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Орексим Україна"
до1. Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області, 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв",
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів:
1.Міністерства інфраструктури України, 2. приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Лашиної Олени Петрівни, 3. Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт",
провизнання правочину недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Орексім Україна" (надалі - ТОВ "Орексім Україна", позивач) звернулось до Господарського суду Миколаївської області із позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області (надалі -РВ ФДМ по Миколаївській області, відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" (надалі - ТОВ "Нікморсервіс Ніколаєв", відповідач 2) про визнання недійсним укладеного 08.06.2016 року відповідачами договору № 3 про внесення змін до договору оренди державного нерухомого майна № РОФ-501 від 10.05.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що договір про внесення змін до договору оренди про продовження строку на той самий термін укладено з порушенням Порядку проведення конкурсу на право оренди державного майна (надалі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 серпня 2011 року N 906, ст.ст. 7, 9, 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", оскільки Міністерство інфраструктури України (надалі - третя особа 1), як суб'єкт управління об'єктами права державної власності, всупереч раніше прийнятого рішення, викладеного у листах від 23.12.2015 року № 14241/16/10-15 та від 2564/16/14-16 від 04.05.2016 року, про непогодження продовження терміну дії договору оренди (на підставі рішення комісії від 23.12.2015 року № 37/15), 25.05.2016 року у листі № 5137/16/10-16 повідомило про погодження продовження договору на 10 років, з 10.05.2016 року по 10.05.2026 року, (на підставі рішення комісії від 20.05.2016 року № 15/16), хоча станом на 11.05.2016 року договір вже припинився, а позивач подав заяву від 17.05.2016 року № 533-05 подав заяву про оренду майна.

На думку позивача, сторони не мали право продовжувати орендні правовідносини, відповідач 1 зобов'язаний був провести конкурс та визначити орендаря на конкурсних засадах.

РВ ФДМ по Миколаївській області проти позову заперечувало, посилаючись на те, що договір оренди був продовжений за погодженням сторін та органу, уповноваженого управляти державним майном, протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, тому процедура визначення орендаря на конкурсних засадах, передбачена Порядком, ст.ст. 7, 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", не застосовується.

ТОВ "Нікморсервіс Ніколаєв" також позов не визнало. На його думку, внаслідок укладення відповідачами оспорюваного договору про продовження терміну дії договору оренди права позивача не були порушені, і підстави, передбачені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), для визнання цього договору недійсним не доведені.

Державне підприємство "Миколаївський морський торговельний порт" (надалі - ДП "Миколаївський морський торговельний порт", третя особа 3) надала пояснення, в яких зазначила, що договір продовжено на підставі рішення Міністерства інфраструктури України, викладеного у листі № 5137/16/10-16 від 25.05.2016 року, відповідно до звіту від 26.11.2015 року з перевірки стану виконання орендарем умов договору оренди порушень не встановлено, тому відповідно до п. 1 ст. 285 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), ст. 777 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) ТОВ "Нікморсервіс Ніколаєв" мало переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди.

Міністерство інфраструктури України також просило відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним договору, стороною якого він не є, і ним не доведено: наявність порушеного суб'єктивного права; факт порушення його суб'єктивного права відповідачами; наявність обставин, з якими закон пов'язує настання певних правових наслідків для нього.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 06.10.2016 року у справі № 915/817/16 (суддя Корицька В.О.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 року (колегія суддів: головуючий суддя Таран С.В., судді: Будішевська Л.О., Мишкіна М.А.), у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами положень пунктів 11.6, 11.8 договору оренди, ст.ст. 9, 11, 17, 26-27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", порушення норм ст.ст. 215, 604 ЦК України, просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 06.10.2016 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 року, прийняти у справі нове рішення, яким позов задовольнити.

ДП "Миколаївський морський торговельний порт" касаційну скаргу підтримало.

Відповідачі та Міністерство інфраструктури України у відзивах касаційну скаргу просили судові рішення залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні 15.03.2017 року за клопотанням представника заявника касаційної скарги Андрощука С.В. відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) оголошувалась перерва до 22.03.2017 року.

22.03.2017 року представник заявника касаційної скарги Андрощука С.В. знову подав два письмові клопотання про відкладення розгляду справи для надання йому можливості надати належним чином засвідчену копію листа Міністерства інфраструктури України, в якому висловлена позиція щодо припинення договору і неможливості застосування ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а також копію листа РВ ФДМ по Миколаївській області від 11.05.2015 року. Колегія суддів клопотання про відкладення розгляду справи відхилила, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права збирати нові докази, а відповідно до ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи лише, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Обставини, на які посилається заявник, зважаючи на межі перегляду справи в касаційній інстанції, жодним чином не перешкоджають розгляду касаційному скарги в цьому судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представників сторін, перевіривши згідно ч. 2 ст. 1115, ч. 1 ст. 1117 ГПК України наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, а також правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що 10.05.2006 року між відповідачами був укладений договір № РОФ-501 (надалі -договір оренди), за умовами якого РВ ФДМ по Миколаївській області (орендодавець) передав, а ТОВ "Нікморсервіс Ніколаєв" (орендар) прийняв у строкове платне користування державне нерухоме майно загальною площею 32063 кв.м, що розташоване за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/7, що знаходиться на балансі ДП "Миколаївський морський торговельний порт" строком на 10 років (з 10.05.2006 року до 10.05.2016 року включно).

23.07.2015 року ТОВ "Нікморсервіс Ніколаєв" звернулось до орендодавця із заявами №№ 675, 677, 679 про зміну умов оренди, продовження дії договору на новий строк (до 31.12.2030 року) та про передання додатково в оренду державного нерухомого майна (навісу над рампою та станцією розвантаження вагонів) загальною площею 2315,8 кв.м, що зумовило звернення останнього з листом №14-08-01480 від 03.08.2015 року до Міністерства інфраструктури України.

23.12.2015 року Міністерство інфраструктури України у листі №14241/16/10-15, враховуючи позицію балансоутримувача, надіслану листом від 22.12.2015 року, рішення Комісії з розгляду питань стосовно розпорядження майном (протокол № 37/15 від 23.12.2015 року), проінформувало орендодавця та балансотримувача про те, що не погоджує строк терміну дії договору оренди на новий термін та відмовляє у передачі в оренду ТОВ "Нікморсервіс Ніколаєв" додаткового нерухомого майна загальною площею 2315,8 кв.м (а.с. 178 т. 2).

07.04.2016 року орендар направив орендодавцю заяву № 208, в якій зазначив про своє бажання пролонгувати договір на той самий строк і на тих самих умовах (а.с. 17 т. 2).

18.04.2016 року ДП "Миколаївський морський торговельний порт" у листах № 07/369 та № 07/371 повідомило РВ ФДМ по Миколаївській області та Міністерство інфраструктури України, що не заперечує проти продовження договору (а.с. 20-23 т. 2).

21.04.2016 року РВ ФДМ по Миколаївській області звернулось до Міністерства інфраструктури України з листом № 14-08-00783, в якому просило погодити продовження договору оренди на той самий строк і на тих самих умовах та надіслало відповідний пакет документів (а.с. 27-28 т. 2).

У відповідь на цей лист Міністерство інфраструктури України листом № 2564/16/14-16 від 04.05.2016 року повідомило Фонд державного майна України, РВ ФДМ по Миколаївській області та ДП "Миколаївський морський торговельний порт" про те, що вже виклало свою позицію з порушеного питання та просить вжити належних заходів для додаткового інформування ТОВ "Нікморсервіс Ніколаєв" про припинення договору оренди з 11.05.2016 року та необхідність повернення майна за актом приймання-передачі (а.с. 177 т. 2).

06.05.2016 року та 12.05.2016 року ТОВ "Нікморсервіс Ніколаєв" звернулося до Міністерства інфраструктури України безпосередньо з листами № 297 та № 320/1, в яких просило погодити продовження строку дії договору оренди (а.с. 29-31т. 2).

13.05.2016 року РВ ФДМ по Миколаївській області надіслало Міністерству інфраструктури України новий лист № 14-08-00931, в якому просило розглянути питання продовження строку договору оренди на той самий строк і на тих самих умовах. При цьому зауважило, що листом №14241/16/10-15 від 23.12.2015 року Міністерство висловило свою позицію щодо внесення змін до договору оренди 01, які стосувалися продовження строку дії договору на 15 років до 31.12.2030 року, у зв'язку із чим просило висловити позицію саме щодо продовження дії договору оренди на той самий строк і на тих самих умовах (а.с. 33-34, т. 2).

17.05.2016 року ТОВ "Орексим Україна" звернулось до РВ ФДМ по Миколаївській області з заявою № 533-05 про укладення договору оренди державного майна строком на 15 років (а.с. 16-17, т. 1).

19.05.2016 року РВ ФДМ по Миколаївській області відмовило в укладенні договору оренди, оскільки майно не є вільним і перебуває в орендному користуванні (а.с. 18, т. 1).

20.05.2016 року Комісією з розгляду питань стосовно розпорядження майном прийнято рішення, оформлене протоколом № 15/16, яким погоджено продовження договору оренди строком на 10 років за умови підвищення орендної плати, здійснення орендарем інвестицій в об'єкт оренди та забезпечення орендарем перевантаження вантажу через причали Миколаївської філії ДП "АМПУ" обсягом не менше, ніж 1 млн тон/рік, починаючи з 2020 року і до закінчення строку дії договору оренди (а.с. 36-43, т. 2).

25.05.2016 року Міністерство інфраструктури України у листі № 5137/16/10-16, надісланим РВ ФДМ по Миколаївській області та ДП "Миколаївський морський торговельний порт", погодило продовження договору оренди на строк 10 років, за умов, визначених Комісією з розгляду питань стосовно розпорядження майном (а.с. 44-45, т. 2).

08.06.2015 року відповідачі уклали договір № 3 про внесення змін до договору оренди (надалі - договір про внесення змін), яким пункт 1.1 розділу 1, пункт 3.1 розділу 3, пункт 11.1 розділу 11 викладено у такій редакції:

"1.1. Орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, розташоване за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/7 згідно з планом розміщення орендованого приміщення, що перебуває на балансі Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт", а саме: будівлю закритого складу №7 (з адміністративно-побутовими приміщення), загальною площею 11626,5 кв.м з рампою площею 2174 кв.м (літ. "А" за свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, "№1" за технічним паспортом (інв. № 3348) (реєстровий номер 01125608.1.БАОПВЛ066) станцією розвантаження вагонів (інв. № 16611) (реєстровий номер 01125608.1.БАОПВЛ562) та підкрановими шляхами довжиною 217,63 п.м. (інв. №3370) (реєстровий номер 01125608.1.БАОПВЛ566); споруда № ІІІ загальною площею 17600 кв.м (літ. "ІІІ" за технічним паспортом, (інв. № 411) (реєстровий номер 01125608.1.БАОПВЛ643), яка включає у себе: відкритий склад загальною площею 6848 кв.м (літ. "ІІІ" за технічним паспортом, (інв. № 411) (реєстровий номер 01125608.1.БАОПВЛ643); відкритий склад загальною площею 10752 кв.м (літ. "ІІІ" за технічним паспортом, (інв. №411) (реєстровий номер 01125608.1.БАОПВЛ643). Загальна площа об'єктів оренди складає 31451 кв.м, загальна вартість визначена згідно з висновком про вартість на 31.05.2016 і становить за незалежною оцінкою 24796990 грн. Майно передається в оренду під складські приміщення та здійснення виробничої діяльності щодо перевалки вантажів"; "3.1. Орендна плата визначена за домовленістю сторін і становить без ПДВ за перший місяць розрахунку (травень 2016) 1 132 236 грн."; "11.1. Цей договір укладено строком на 10 років, що діє з 10.05.2016 до 09.05.2026 включно". Окрім того, розділ 5 договору оренди доповнено пунктами 5.12, 5.13, які стосуються інвестицій в об'єкт оренди та обсягів перевантаження вантажу.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що договір про внесення змін укладений з дотриманням вимог чинного законодавства, сторони дотримали порядок пролонгації, встановлений договором оренди, орган, уповноважений управляти майном, погодив таке продовження, а лист Міністерства інфраструктури України № 14241/16/10-15 від 23.12.2015 року не може розцінюватися як відмова у погодженні, оскільки він стосується питання про винесення змін до договору оренди на нових умовах (15 років + передача в оренду додаткового майна), а не питання пролонгації договору оренди на той самий строк і на тих самих умовах відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ч. 4 ст. 284 ГК України, ст. 764 ЦК України. Суд апеляційної інстанції також зазначив, що відсутні підстави вважати, що права або охоронювані законом інтереси позивача, як потенційного інвестора чи орендаря, порушені, а відповідно до ст.ст. 1, 215 ЦК України необхідними умовами захисту прав та охоронюваних інтересів особи, яка звертається до суду, є їх порушення або невизнання зі сторони іншої особи.

Вищий господарський суд України погоджується з такими висновками судів з таких підстав.

Частиною 4 ст. 284 ГК України, ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Стаття 764 ЦК України визначає, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Із змісту зазначених правових норм вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на той самий термін і на тих самих умовах на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує жодна із сторін договору. При цьому, такі заперечення мають бути висловлені не пізніше одного місяця після закінчення терміну дії договору оренди після закінчення терміну дії такого договору. Відповідно, у місячний строк після закінчення терміну дії договору оренди сторони, керуючись ст. 6, 629 ЦК України, мають право вирішити питання щодо продовження (непродовження) орендних правовідносин.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Суди встановили, що у договорі сторони погодили, що пролонгація здійснюється за письмовим зверненням орендаря до орендодавця у 30-денний термін до закінчення строку дії договору оренди, погодження з органом, уповноваженим управляти майном, шляхом укладення додаткового договору з наступним нотаріальним посвідченням та державною реєстрацією (п. 11.6 договору оренди).

Згідно із п. 30 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань надають орендодавцям об'єктів державної власності згоду на оренду державного майна.

Беручи до уваги встановлені судами обставини, які підтверджують, що орендар продовжував користуватися майном після закінчення строку договору; обидві сторони договору оренди не заперечували проти продовження орендних правовідносин; уповноважений орган управління (Міністерство інфраструктури України), здійснюючи повноваження щодо реалізації прав держави як власника спірного державної власності, в установленому порядку погодив таке продовження (лист № 5137/16/10-16 від 25.05.2016 року), Вищий господарський суд України вважає, що господарські суди дійшли законного та обґрунтованого висновку, що при укладені оспорюваного договору про внесення змін сторони дотримали вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, і підстави для визнання його недійсним за позовом позивача, як заінтересованої особи, що не є стороною цього договору, відсутні.

Вищий господарський суд України вважає, що суди обґрунтовано виходили з того, що в цьому випадку та обставина, що погодження про продовження дії договору було надано Міністерством інфраструктури України після 10.05.2016 року, жодним чином не впливає на дійсність договору про внесення змін, оскільки відповідно до ст. 764 ЦК України, ч. 4 ст. 284 ГК України, ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" питання пролонгації договору сторони можуть вирішити протягом одного місяця після закінчення строку договору. Погодження на оренду було надано 25.05.2016 року, а оспорюваний договір укладений 08.06.2016 року, тобто, в межах місячного строку.

Та обставина, що у листах № 14241/16/10-15 від 23.12.2015 року, № 2564/16/14-16 від 04.05.2016 року Міністерство інфраструктури України відмовило у продовженні продовження строку дії договору на 15 років, тобто, на інший строк, та у передачі в оренду додаткового майна, обґрунтовано не бралися судами до уваги, оскільки ці рішення жодним чином не впливають (не змінюють та не скасовують) наявність іншого рішення Міністерства інфраструктури України (лист № 5137/16/10-16 від 25.05.2016 року), яким було погоджено продовження договору оренди на строк 10 років, за умов, визначених комісією з розгляду питань стосовно розпорядження майном.

Відповідно до п. п. 1, 3 4 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади АРК або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до п.п. 1.9, 2.8 Порядку розгляду звернень підприємств, установ та організацій, які входять до сфери управління Міністерства транспорту та зв'язку України, щодо розпорядження майном, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України, від 03.03.2006 року N 211 рішення щодо операцій з розпорядження майном є обов'язковими для виконання підприємствами, установами та організаціями. Згода Мінтрансзв'язку на здійснення операцій з розпорядження майном згідно з цим Порядком може оформлюватись листом за підписом Міністра (заступника Міністра) або наказом Міністерства.

У цій справі цивільні права та обов'язки сторін виникли безпосередньо з актів цивільного законодавства (ст. 764 ЦК України, ч. 4 ст. 284 ГК України, ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"), які передбчають можливість продовження орендних правовідносин у випадку відсутності заперечень сторін договору, а також у зв'язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акта про надання орендодавцю згоду на продовження оренди державного майна. При цьому, суд касаційної інстанції бере до уваги, що рішення Міністерства інфраструктури України (лист № 5137/16/10-16 від 25.05.2016 року) про погодження продовження договору не є предметом спору у цій справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1117 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. На момент вирішення справи в судах першої та апеляційної інстанції рішення Міністерства інфраструктури України в установленому порядку не було визнано незаконним. Постановою Вищого господарського суду України у справі № 910/10663/16 від 17.01.2017 року скасовано рішення господарського суду міста Києва від 17.08.2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.10.2016 року, а справу передано на новий розгляд. Отже, спір у справі № 910/10663/16 про оскарження рішення Міністерства інфраструктури України остаточно не вирішений, на час вирішення спору у цій справі таке рішення є чинним, тому посилання позивача на постанову Вищого господарського суду України у справі № 910/10663/16 від 17.01.2017 року є передчасним. Відповідно, доводи касаційної скарги, що зводяться до оскарження рішення Міністерства інфраструктури України про надання згоди з тих підстав, що воно прийнято з порушенням вимог законів, що регулюють порядок передачі державного майна в оренду, не беруться до уваги.

Посилання заявника касаційної скарги на порушення ч. 2 ст. 17 "Про оренду державного та комунального майна" з огляду на встановлення в оспорюваному договорі інших умов, Вищий господарський суд України відхиляє, оскільки умови договору щодо інвестицій в об'єкт оренди та обсягів перевантаження вантажу були доповнені на виконання рішення Міністерства інфраструктури України, яке відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" має право надавати пропозиції щодо умов договору оренди, які мають забезпечувати ефективне використання орендованого майна. Ці умови стосуються додаткових обов'язків орендаря, жодним чином не погіршують становище орендодавця, не суперечать інтересам держави. Істотні умови договору, в тому числі строк, на який він був попередньо укладений, залишилися незмінними, тому суди обґрунтовано дійшли висновку, що при укладенні оспорюваного договору не порушено норм ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Твердження заявника касаційної скарги про порушення судами ч. 2 ст. 11 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", яка передбачає, що у разі якщо на момент продовження дії договору оренди остання оцінка об'єкта оренди була зроблена більш як три роки тому, для продовження (поновлення) договору оренди провадиться оцінка об'єкта оренди, Вищий господарський суд України відхиляє, оскільки в оспорюваному договорі сторони передбачили, що "загальна вартість визначена згідно з висновком про вартість на 31.05.2016 року і становить за незалежною оцінкою 24796990 грн", тобто, нова оцінка об'єкта оренди здійснювалась, порушення вимог закону допущено не було.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують викладеного в оскаржуваних судових рішеннях, фактично зводяться до аналізу наявних в матеріалах справи доказів, переоцінка та/або встановлення яких відповідно до ст. 1117 ГПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції, тому не беруться до уваги.

З урахуванням викладеного, касаційна скарга залишається без задоволення, а ухвалені у справі судові рішення - без змін.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Орексим Україна" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 06.10.2016 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 року у справі № 915/817/16 - без змін.

Головуючий суддя Кондратова І.Д.
СуддяКовтонюк Л.В.
СуддяСтратієнко Л.В.