ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.03.2017 Справа № 904/272/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 ПЛЮС", м. Дніпро

до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК", м. Дніпро

третя особа -1 , що не заявляє самостійні вимоги на предмет позову на стороні Відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ

третя особа -2, що не заявляє самостійні вимоги на предмет позову на стороні Відповідача - ОСОБА_2 України, м. Київ

про зобов'язання повернути грошові кошти на розрахункові рахунки

Суддя Ліпинський О.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3, дов. № 280 від 01.12.2016;

від відповідача: ОСОБА_4, дов. № 8275-К-О від 29.12.2016;

від третьої особи-1: ОСОБА_5, дов. № 27-43107/16 від 01.11.2016;

від третьої особи-2: ОСОБА_6, дов. № 18-0011/4141 від 19.01.2017;

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Плюс» (далі Позивач) звернулося з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі Відповідач), в якому просить суд зобов'язати Відповідача повернути на розрахункові рахунки Позивача грошові кошти у розмірі 15 294 169,13 грн., та стягнути пеню в розмірі 122 353,36 грн.

Заявлені позовні вимоги, мотивовані порушенням з боку Відповідача умов договору банківського рахунку на комплексне обслуговування та ст.ст. 509, 526, 1068, 1071 ЦК України, яке полягало у здійсненні Відповідачем помилкового списання грошових коштів з рахунків Позивача.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що списання спірної суми грошових коштів відбулося за наявність відповідних правових підстав, існування яких підтверджується доданими у справу доказами.

Ухвалою суду від 08.02.2017 року, до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на боці Відповідача, залучено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі Третя особа-1), та ОСОБА_2 банку України (далі Третя особа-2).

Треті особи надали суду свої письмові пояснення, за змістом яких проти заявлених вимог заперечували, посилаючись на наявність відповідних правових підстав для списання коштів з рахунків Позивача, в підтвердження чого надали суду копію договору про придбання акцій № 28/2016 від 20.12.2016 року, який укладено в порядку, передбаченому ст. 411 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно якого, Позивач придбав акції додаткової емісії Емітента ПАТ КБ «Приватбанк» в обмін на відступлення права вимоги за грошовими зобов'язаннями по рахунках Позивача, відкритих в ПАТ КБ «Приватбанк», за якими в тому числі було здійснено спірне списання коштів.

В процесі вирішення спору, Відповідачем та Третіми особами були заявлені клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Міністерство фінансів України.

Подані клопотання обґрунтовані тим, що рішення в даній справі безпосередньої вплине на права та інтереси держави в особі Міністерства фінансів України як стовідсоткового власника ПАТ КБ «Приватбанк».

Крім того, обґрунтовуючи необхідність участі Міністерства фінансів України у даній справі, учасники судового процесу посилалися на положення ч. 1 ст. 27 ГПК України, згідно якої у спорах щодо майна господарських організації, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, господарський суд залучає орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами.

Розглянувши клопотання про залучення Міністерства фінансів України до участі у даній справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для їх задоволення, зважаючи на те, що предмет даного спору (зобов'язання повернути грошові кошти) не стосується майна ПАТ КБ «Приватбанк», у статутному капіталі якого є корпоративні права держави. Крім того, суд не вбачає підстав вважати, що рішення у даній справі спроможне вплинути на права та обов'язки Міністерства фінансів України, як органу, що здійснює управління корпоративними правами держави в статутному капіталі ПАТ КБ «Приватбанк», адже вирішення даного спору, жодним чином не вплине на зміст та обсяг корпоративних прав держави.

В засіданні суду 29.03.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як убачається з матеріалів справи, 06.01.2016 року між Позивачем (Клієнт) та Відповідачем (ОСОБА_2) був укладений договір банківського рахунку на комплексне банківське обслуговування № WWK9W9_ГО.

Згідно умов зазначеного договору, Відповідач зобов'язався здійснювати комплексне банківське обслуговування Позивача по ряду послуг перелічених п. 1.1. Договору, в тому числі послуг з відкриття та ведення поточних рахунків в національній та іноземній валюті.

На виконання умов зазначеного договору, Позивачеві були відкриті рахунки в національній валюті № 0279, № 5222, № 4320, № 0079, № 2181, № 5257.

21.12.2016 року із зазначених вище рахунків Позивача було здійснено списання грошових коштів в сумі 15 294 169,13 грн., з призначенням платежу «згідно договору про придбання акцій».

Звертаючись до суду з позовом про зобов'язання Відповідача повернути суму списаних грошових коштів на розрахункові рахунки, Позивач зазначає, що оскільки він не укладав будь-яких договорів на придбання акцій та не давав розпоряджень Банку на списання коштів з власних рахунків, зазначене списання є помилковим переказом, що зумовлює обов'язок банку вчинити дії передбачені ст. 1073 ЦК України, ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», включаючи сплату пені від суми помилкового переказу.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення заявленого позову, виходячи з наступного.

Відповідно до визначення термінів та понять, які наведені в ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», помилковим переказом є рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Неналежним платником в розумінні даного закону, є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів.

Матеріалами справи підтверджено, що списання спірної суми грошових коштів з рахунків Позивача, було ініційовано за допомогою меморіальних ордерів № G1221L0075, № G1221L00AD, № G1221L0086, № G1221L0087, № G1221L007R, № G1221L009W від 21.12.2016 року, з призначенням платежу «згідно договору про придбання акцій».

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», меморіальний ордер, це розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів ОСОБА_2 банку України.

З урахуванням зазначених обставин, слід визнати, що спірне списання коштів відбувалося не за розпорядженням Позивача, а за ініціативою Банку, з використанням відповідного платіжного інструмента (меморіального ордеру).

Щодо наявності підстав для ініціювання спірних платежів, слід зауважити, що в матеріалах справи наявна копія договору про придбання акцій № 28/2016 від 20.12.2016 року, згідно умов якого, Позивач придбав акції додаткової емісії Емітента ПАТ КБ «Приватбанк», в обмін на відступлення права вимоги за грошовими зобов'язаннями по власних рахунках, відкритих в ПАТ КБ «Приватбанк».

З урахуванням наведених вище обставин, слід дійти висновку, що списання спірної суми грошових коштів з рахунків Позивача, було здійснено з дотриманням вимог банківського законодавства, зокрема, з використанням належного платіжного інструмента (меморіального ордеру), та за наявність відповідної правової підстави (договору про придбання акцій), що виключає обґрунтованість доводів Позивача відносно кваліфікації спірного списання як помилкового переказу.

На підставі викладеного з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що Позивач не довів існування обставин, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, що виключає підстави для задоволення позову, як в частині зобов'язання Відповідача повернути на розрахункові рахунки Позивача грошові кошти у розмірі 15 294 169,13 грн., так і в частині стягнення пені у розмірі 122 353,36 грн.

При цьому, суд не досліджує та не надає оцінку змісту правочину, на підставі якого здійснено спірне списання коштів, оскільки дослідження вказаних обставин не входить до предмету доказування при вирішення спору із заявлених Позивачем підстав.

Згідно із статтею 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на Позивача.

Керуючись статтями, 4, 32, 33, 34, 36, 43-45, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 03.04.2017

Суддя ОСОБА_7