КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2017 р. Справа№ 911/3797/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Гончарова С.А.

за участю представників сторін:

від позивача : Іванкіна Ю.Б. - дов. №14-91 від 18.04.2014р.

від відповідача : Ткаченко В.О. - дов. №112 від 21.03.2017р.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства Богуславської районної ради "Богуславтепловодопостачання" на рішення Господарського суду Київської області від 03.02.2017р.

у справі № 911/3797/16 (суддя Горбасенко П.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"до Комунального підприємства Богуславської районної ради "Богуславтепловодопостачання"про стягнення 463 305,51 грн.

В судовому засіданні 22.03.2017р. відповідно до ст. ст. 85, 99 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2016р. Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства Богуславської районної ради "Богуславтепловодопостачання" (далі - відповідач) про стягнення 463 305,51 грн. заборгованості, з яких: 128 473,80 грн. основного боргу за переданий згідно договору купівлі-продажу природного газу № 2055/15-БО-17 від 25.11.2014р. природний газ, 173 473,53 грн. пені, 150 384,69 грн. інфляційних втрат та 10 972,49 грн. 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 2055/15-БО-17 від 25.11.2014р.

Рішенням Господарського суду Київської області від 03.02.2017р. у справі №911/3797/16 провадження у справі в частині вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства Богуславської районної ради "Богуславтепловодопостачання" про стягнення 128 473, 80 грн. основного боргу за переданий згідно договору купівлі-продажу природного газу №2055/15-БО-17 від 25.11.2014р. природний газ припинено.

Решту позову задоволено повністю.

Стягнуто з Комунального підприємства Богуславської районної ради "Богуславтепловодопостачання" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 173 473, 53 грн. пені, 150 384, 69 грн. інфляційних втрат, 10 972, 49 грн. 3 % річних та 6 949, 57 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про припинення провадження у справі.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими.

Апелянт вважає, що ним виконані всі умови, передбачені Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» перед позивачем, тому, на його думку, відсутній предмет спору щодо нарахування суми пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу відповідача 23.02.2017р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.02.2017р. колегією суддів у визначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 22.03.2017р.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 22.03.2017р. підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про припинення провадження у справі.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 22.03.2017р. заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25.11.2014р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Продавець) та Комунальним підприємством Богуславської районної ради "Богуславтепловодопостачання" (Покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 2055/15-БО-17, за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець - прийняти та оплатити природний газ на умовах договору.

Згідно п. 3.3. договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п.п. 5.1., 5.2., 5.5. договору ціна (граничний рівень ціни) на газ та послуги з його транспортування установлюються НКРЕ. Ціна за 1 000 куб.м. газу становить 5 100 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: - збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2 %; - податок на додану вартість за ставкою - 20 %. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 366,70 грн., крім того ПДВ - 20 % - 73,34 грн., всього з ПДВ - 440,04 грн. До сплати за 1 000 куб.м. природного газу - 5 568,70 грн., крім того ПДВ 20 % - 1 113,74 грн., всього з ПДВ - 6 682,44 грн.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 6.5 договору звірка розрахунків здійснюється сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу покупцем та акта приймання-передачі газу протягом 10-ти днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписаної уповноваженою особою.

Згідно п. 11.1. договору договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

30.01.2015р., 10.02.2015р., 25.03.2015р., 15.04.2015р., 15.05.2015р., 05.06.2015р., 20.07.2015р., 15.10.2015р., 22.10.2015р., 02.11.2015р. та 25.11.2015р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Продавець) та Комунальним підприємством Богуславської районної ради "Богуславтепловодопостачання" (Покупець) укладено додаткові угоди № 1, № 2, № 3, № 4, № 5, № 6, № 7, № 8, № 9, № 10 та № 11 до договору купівлі-продажу природного газу № 13/3413-БО-41 від 28.12.2012р., згідно яких сторони домовились викласти пункт 5.2 договору в наступній редакції: " 5.2. Ціна за 1 000 куб.м. газу становить 6 474 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: - збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2 %; - податок на додану вартість за ставкою - 20 %. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 689,10 грн., крім того ПДВ - 20 %, всього з ПДВ - 826,92 грн. До сплати за 1 000 куб. м. природного газу - 7 292,58 грн., крім того ПДВ 20 %, всього з ПДВ - 8 751,10 грн.

Позивачем, на виконання п. 1.1. договору купівлі-продажу природного газу № 2055/15-БО-17 від 25.11.2014р. за період з січня 2015 року по грудень 2015 року передано, а відповідачем прийнято від позивача природний газ на загальну суму 2 508 414,79 грн., що підтверджується підписаними та скріпленими печатками обох сторін актами приймання-передачі природного газу (а.с. 33-38).

Відповідач свої зобов'язання за договором виконав неналежним чином, сплативши позивачу до моменту порушення провадження у справі (28.11.2016р.) 2 379 940,99 грн. з простроченням строку, встановленого п. 6.1. договору, що підтверджується випискою по операціях підприємств, наданою НАК "Нафтогаз України" (а.с. 40-41), та не спростовано відповідачем, внаслідок чого на момент порушення провадження у справі (28.11.2016р.) борг відповідача перед позивачем за переданий згідно договору купівлі-продажу природного газу № 2055/15-БО-17 від 25.11.2014р. природний газ склав 128 473,80 грн. (2 508 414,79 грн. - 2 379 940,99 грн.).

Крім того, відповідач після порушення провадження у справі (28.11.2016р.) 14.12.2016р. та 23.12.2016р. сплатив позивачу 8 788,00 грн. та 119 685,80 грн., всього 128 473,80 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 498 від 14.12.2016р. (а.с. 164) та банківською випискою від 22.12.2016р. (а.с. 165), внаслідок чого борг відповідача перед позивачем за переданий згідно договору купівлі-продажу природного газу № 2055/15-БО-17 від 25.11.2014р. природний газ на момент прийняття судом першої інстанції рішення був відсутній.

Предметом позову є вимоги про стягнення 128 473,80 грн. основного боргу за переданий згідно договору купівлі-продажу природного газу № 2055/15-БО-17 від 25.11.2014р. природний газ, 173 473,53 грн. пені, 150 384,69 грн. інфляційних втрат та 10 972,49 грн. 3 % річних.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини купівлі-продажу.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, позивачем на виконання п. 1.1. договору купівлі-продажу природного газу № 2055/15-БО-17 від 25.11.2014р., за період з січня 2015 року по грудень 2015 року передано, а відповідачем прийнято від позивача природний газ на загальну суму 2 508 414,79 грн., що підтверджується підписаними та скріпленими печатками обох сторін актами приймання-передачі природного газу (а.с. 33-38); відповідач після порушення провадження у справі (28.11.2016р.) 14.12.2016р. та 23.12.2016р. сплатив позивачу 8 788,00 грн. та 119 685,80 грн., всього 128 473,80 грн., що підтверджується платіжним дорученням №498 від 14.12.2016р. (а.с. 164) та банківською випискою від 22.12.2016р. (а.с. 165), внаслідок чого борг відповідача перед позивачем за переданий згідно договору купівлі-продажу природного газу №2055/15-БО-17 від 25.11.2014р. природний газ, на момент прийняття судом першої інстанції рішення, був відсутній.

Пунктом 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України встановлено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до п. 4.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Визнання боржником претензії кредитора не є способом припинення зобов'язання і не свідчить про відсутність спору; особа, претензія якої визнана боржником, вправі звернутися до господарського суду з позовом про стягнення визнаної суми коштів. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

З огляду на те, що після порушення провадження у справі 28.11.2016р., відповідач 14.12.2016р. та 23.12.2016р. сплатив на рахунок позивача загалом 128 473,80 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 498 від 14.12.2016р. (а.с. 164) та банківською випискою від 22.12.2016р. (а.с. 165), місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про припинення провадження у справі в частині вимог про стягнення 128 473,80 грн. основного боргу за переданий згідно договору купівлі-продажу природного газу №2055/15-БО-17 від 25.11.2014р. природний газ на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України за відсутністю предмету спору.

У зв'язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу № 2055/15-БО-17 від 25.11.2014р., позивачем за період з 15.02.2015р. по 14.07.2016р. нарахована пеня в сумі 173 473,53 грн.

Частинами першою і третьою ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення.

У сфері господарювання згідно ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 7.2. договору сторонами погоджено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Враховуючи вищевикладене, періоди нарахування пені, що вказані позивачем в поданому ним розрахунку пені (а.с. 11-15) та відсутність заяви відповідача про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені, арифметично вірний розмір пені, нарахованої за період з 15.02.2015р. по 14.07.2016р., який загалом становить 173 473,53 грн., місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про задоволення вимог про стягнення пені в повному обсязі.

У зв'язку з простроченням виконання відповідачем зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу № 2055/15-БО-17 від 25.11.2014р., позивачем за період з 15.02.2015р. по 31.08.2016р. нараховано 150 384,69 грн. інфляційних втрат та 10 972,49 грн. 3% річних за період з 15.02.2015р. по 28.10.2016р.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та процентів річних не є штрафними санкціями, а є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначена позиція також викладена Верховним Судом України в постанові від 23.01.2012р. у справі № 37/64.

Колегія суддів, здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків інфляційних втрат за період з 15.02.2015р. по 31.08.2016р. та 3% річних за період з 15.02.2015р. по 28.10.2016р. (а.с. 11-15), дійшла висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 175 686,50 грн. інфляційних втрат та 10 972,49 грн. 3% річних, в розмірі більшому, ніж заявлено до стягнення, однак колегія суддів не має права без клопотання заінтересованої сторони виходити за межі позовних вимог, а тому погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення з відповідача 10 972,49 грн. трьох відсотків річних та 150 384,69 грн. інфляційних втрат, в розмірі, заявленому позивачем до стягнення, які доведені останнім належними та допустимими доказами, а відповідачем не спростовані.

Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта (відповідача) про те, що заявлені позивачем до стягнення суми пені, інфляційних втрат та 3 % річних не підлягають нарахуванню у зв'язку з прийняттям Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії". Крім того, відповідач посилається на те, що він звернувся до позивача з пропозицією укласти договір на реструктуризацію заборгованості за спожитий газ відповідно до рішення Богуславської районної ради від 27.09.2016р. та почав виконувати графік погашення заборгованості за спожитий газ та погашати заборгованість перед позивачем.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон) дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Згідно зі статтею 1 Закону учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Стаття 3 вищевказаного Закону встановлює порядок участі у процедурі врегулювання заборгованості.

Для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Для включення до реєстру підприємства централізованого водопостачання і водовідведення, теплопостачальні і теплогенеруючі організації подають центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, заяву, до якої додаються: копії установчих документів; копії наявних ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності; копії балансу підприємства (організації) та звіту про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованості станом на 1 липня 2016 року (розрахункова дата) та за останній звітний період; довідка, складена підприємством (організацією) у довільній формі, про обсяги та структуру дебіторської та кредиторської заборгованостей із зазначенням кредиторів, дебіторів, величини і видів заборгованості станом на розрахункову дату та за останній звітний період; копії актів звіряння взаєморозрахунків; розрахунки обсягів заборгованості з різниці в тарифах та копії протоколів територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах (ця норма не поширюється на теплогенеруючі підприємства, що не постачають теплову енергію населенню).

Відповідальність за повноту та достовірність даних, наведених у поданих документах, несуть учасники процедури врегулювання заборгованості.

Рішення про включення або про відмову у включенні до реєстру приймається керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженою ним посадовою особою протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви та розміщується на офіційному веб-сайті цього органу (частини 1-2 статті 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії").

Таким чином, для списання пені, інфляційних втрат та 3% річних в порядку, передбаченому вищевказаним Законом, Комунальне підприємство Богуславської районної ради "Богуславтепловодопостачання" мало набути статусу учасника процедури врегулювання заборгованості, тобто бути включеним до реєстру.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону, одне лише подання документів, визначених частиною 2 статті 3 вказаного Закону, для включення до такого реєстру, не свідчить про відсутність підстав для стягнення заявлених позивачем пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2017р. у справі № 911/3854/16.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги про стягнення 173 473,53 грн. пені, 150 384,69 грн. інфляційних втрат та 10 972,49 грн. 3 % річних є обґрунтованими, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами і підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що судом першої інстанції, крім іншого, правильно зазначено встановлені обставини справи та законодавство, яким вірно керувався суд при прийнятті оскаржуваного рішення, вимоги апелянта щодо скасування рішення є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно ст. ст. 32-34 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Комунального підприємства Богуславської районної ради "Богуславтепловодопостачання" на рішення Господарського суду Київської області від 03.02.2017р. у справі №911/3797/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 03.02.2017р. у справі №911/3797/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/3797/16 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

С.А. Гончаров