КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2017 р. Справа№ 910/16218/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Куксова В.В.

Тищенко А.І.

За участю представників:

від позивача: Швед Я.О.- представник;

від відповідача: ОСОБА_3- представник; ОСОБА_4- представник.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2016

у справі № 910/16218/16 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Комунального підприємства "Київський метрополітен"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

про виселення з орендованого майна

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Київський метрополітен" (далі, позивач або КП "Київський метрополітен") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (далі, відповідач) про виселення з орендованого майна, що знаходиться за адресою станція метро "Дружби народів", загальною площею 8,3 кв.м.

Позовні вимоги обґрунтовані припиненням строку дії укладеного між сторонами Договору оренди №43-Упр(Ор)-10 від 01.06.2010.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.12.2016 позов Комунального підприємства "Київський метрополітен" задоволено повністю.

Виселено Фізичну особу-підприємця ОСОБА_5 з орендованого майна, а саме: частини вестибюлю, загальною площею 8,3 кв.м., що знаходиться за адресою: станція метро "Дружби народів".

Зобов'язано Фізичну особу-підприємця ОСОБА_5 у строк не пізніше 10 календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції (кіоски), що знаходяться в частині вестибюлю за адресою: станція метро "Дружби народів", загальною площею 8,3 кв.м.

Присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на користь Комунального підприємства "Київський метрополітен" судовий збір у розмірі 2 756 грн.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що Договір оренди №43-Упр(Ор)-10 від 01.06.2010 припинив свою дію з 31.05.2016, а тому у відповідача відсутні правові підстави для продовження користування комунальним майном.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2016 скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків та недоведеністю обставин, що мають значення для справи.

Скаржник обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що лист Комунального підприємства "Київський метрополітен" №524-НЗ від 13.06.2016 не може вважатись заявою про відмову від продовження договору оренди в розумінні ст.764 Цивільного кодексу України та ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», оскільки вказану заяву було підписано не уповноваженою на такі дії особою.

Крім того, за твердженнями скаржника позивач є лише отримувачем коштів за договором оренди та, на думку відповідача, позивач не уповноважений приймати рішення про припинення договору оренди, а тому його лист від 13.06.2016 №524-НЗ не є доказом волевиявлення орендодавця та уповноваженої особи з розпорядження об'єктом оренди за договором оренди щодо припинення договору оренди , а також, не може спричиняти для позивача таких юридичних наслідків як не продовження договору оренди на новий строк.

Також, відповідач наголосив на тому, що суд першої інстанції не повідомив його про дату та час розгляду справи, що є порушенням вимог ст. 87 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 у справі №910/16218/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Отрюха Б.В, суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2017 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 09.02.2017.

В судове засідання, призначене на 09.02.2017, повноважні представники сторін з'явились.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2017 зобов'язано представника позивача надати до суду письмові пояснення, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 відкладено на 14.03.2017.

Представник позивача 13.03.2017 подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив суд у задоволенні апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 відмовити, рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2016 залишити без змін.

Розпорядженням №09-53/935/17 від 14.03.2017 начальника відділу Київського апеляційного господарського суду у зв'язку із участю судді Тищенко А.І. у XIV позачерговому з'їзді суддів України, відповідно до підпункту 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/16218/16.

Відповідно до протоколу повторної автоматичної зміни складу колегії суддів, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 у справі № 910/16218/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді: Отрюха Б.В, суддів Куксова В.В. та Михальської Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.03.2017 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 прийнято до провадження новою колегією суддів та призначено до розгляду на 30.03.2017.

Відповідно до протоколу повторної автоматичної зміни складу колегії суддів, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 у справі № 910/16218/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді: Отрюха Б.В, суддів Куксова В.В. та Тищенко А.І.

В судове засідання, призначене на 30.03.2017, повноважні представники сторін з'явились.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти доводів, викладених відповідачем у апеляційній скарзі, просив у її задоволенні відмовити, рішення суду залишити без змін.

Представники відповідача у судовому засіданні підтримали доводи, викладені у апеляційній скарзі, просили її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у позові відмовити.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як підтверджується матеріалами справи, 01.06.2010 між Комунальним підприємством "Київський метрополітен" (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (орендар) було укладено договір оренди №43-Упр (Ор)-10 (далі - Договір оренди), за умовами якого орендодавець на підставі рішення Київради від 24.12.2009 №917/2986 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину вестибюлю), визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) Орендаря, що знаходиться за адресою: станція метро "Дружби народів" для торгівлі непродовольчими товарами та фотопослуги. (пункт 1.1 Договору).

За умовами пункту 2.1 Договору оренди визначено, що об'єктом оренди є частина вестибюлю, визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) Орендаря, загальною площею 8,3 кв.м. згідно з викопіюванням з Схем тимчасового розташування МАФ, що складає невід'ємну частину цього Договору.

Згідно пункту 2.4. Договору об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі КП "Київський метрополітен".

Пунктом 4.14. Договору сторони визначили обов'язок орендаря після припинення дії договору оренди протягом 10 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі орендодавцю.

Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і відповідно до рішення Київської міської ради від 24.12.2009 № 917/2986 діє з 01.06.2010 року до 31.05.2012 року (п. 9.1 Договору оренди).

Пунктом 9.2 договору оренди сторони передбачили, що всі зміни та доповнення до цього Договору оформляються в письмовій формі і вступають в силу з моменту їх підписання сторонами.

Згідно із пунктом 9.3. Договору після закінчення строку дії цього договору його дія може бути продовжена на підставі рішення Київради.

Пунктом 9.5. Договору визначено, що договір припиняється, зокрема в разі закінчення строку, на який його було укладено.

На виконання умов даного Договору 01.06.2010 між сторонами був підписаний акт приймання-передачі майна в оренду, за яким орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне користування об'єкт оренди.

Строк дії Договору оренди було продовжено до 31.05.2016 (автоматична пролонгація).

КП "Київський метрополітен" 13.06.2016 направив лист № 524-Н3 відповідачу про закінчення терміну дії договору 31.05.2016 та відсутність наміру продовжувати його дію, а також звертався з вимогами протягом 30-ти календарних днів передати об'єкт оренди по акту прийому-передачі майна балансоутримувачу (опис вкладення у цінний лист та фіскальний чек від 13.06.2016 в матеріалах справи).

Втім, зазначених у листі № 524-Н3 від 13.06.2016 вимог орендар не виконав.

Позовні вимоги КП "Київський метрополітен" мотивовані тим, що укладений між сторонами Договір оренди №43-Упр(Ор)-10 від 01.06.2010 припинив свою дію у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено, а тому просив суд примусово виселити орендаря з займаного ним орендованого майна та демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог КП "Київський метрополітен" виходячи з наступного.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором найму (оренди).

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно статті 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічні приписи містяться у частині 2 статті 291 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Аналогічна норма міститься в частині 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до якої у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

При цьому, такі заперечення мають бути висловлені ним, як до закінчення терміну дії договору оренди, так і протягом одного місяця після закінчення цього строку.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Судом першої інстанції було правомірно встановлено, що волевиявлення орендодавця відносно припинення договору у зв'язку із закінченням строку його дії 31.05.2016 і небажання продовжувати орендні відносини, підтверджується його листом №524-Н3 від 13.06.2016, який в межах встановленого законом місячного терміну надіслано відповідачеві.

Доводи відповідача стосовно підписання повідомлення № 524-Н3 від 13.06.2016 неуповноваженою на те особою спростовуються довіреністю від 11.01.2016 №1 (том 1, а.с. 88) та посадовою інструкцією затвердженої Директором Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) 01.08.2016 (том 1, а.с.89-93).

Згідно із п. 3.9 посадової інструкції заступник начальника метрополітену має право вести листування з юридичними та фізичними особами з питань, що входять до його компетенції.

Пунктом 2.6. посадової інструкції передбачено, що заступник начальника метрополітену забезпечує ефективну господарську діяльність, пов'язану з укладанням та супроводженням договорів про передачу в оренду нерухомого майна територіальної громади м. Києва, закріпленого за підприємством на праві господарського відання.

Доводи відповідача, що позивач не уповноважений приймати рішення про припинення договору оренди колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальними громадами сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Статтею 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 5 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Частиною 1 статті 18 Закону України "Про столицю України - місто-герой Київ" встановлено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування у місті Києві є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності громади міста або знаходяться в її управлінні.

Так, на підставі Наказу Головного управління комунальної власності м. Києва № 98 від 23.04.2003 за Комунальним підприємством "Київський метрополітен" на праві повного господарського відання було закріплено, в тому числі, підземний перехід станції метро "Дружби народів".

Пунктом 5.2 Статуту КП "Київський метрополітен" передбачено, що майно підприємства є комунальною власністю територіальної громади міста Києва і закріплено за ним на праві господарського відання.

Відповідно до статті 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

При цьому, як уже зазначалося вище, спірний Договір було укладено на підставі рішення Київради від 24.12.2009 №917/2986, в якому була пряма вказівка саме КП "Київський метрополітен", як орендодавцю, укласти договір оренди вказаного об'єкта з відповідачем

Правомірність дій КП "Київський метрополітен" та визначення його повноважень, як орендодавця спірного майна, також підтверджується Порядком передачі майна територіальної громади міста Києва в оренду, затвердженим рішенням КМР від 28.09.2006 № 34/91, який був чинним на момент укладення договору оренди.

Враховуючи вище викладене, та виходячи з умов Договору №43-Упр(Ор)10 від 01.06.2010 в якому передбачено, що після закінчення строку дії правочину орендар зобов'язаний повернути об'єкт оренди саме Комунальному підприємству "Київський метрополітен", а отже, у разі невиконання орендарем наведеного обов'язку саме у Комунального підприємства "Київський метрополітен" виникло право вимагати від орендодавця належного виконання умов договору, що було реалізоване останнім шляхом подання відповідного позову.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, Договір про оренду №43-Упр(Ор)10 від 01.06.2010 припинив свою дію з 31.05.2016.

Відповідно до частини 1 статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з частиною 1 статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, визначених договором оренди.

Аналогічний обов'язок орендаря щодо повернення орендованого майна передбачено також пунктами 4.14., 7.5. Договору оренди.

З огляду на припинення дії Договору оренди у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено, відсутні правові підстави для продовження користування відповідачем комунальним майном.

Враховуючи зазначене, правомірним є висновок місцевого господарського суду про те, що вимога позивача про виселення відповідача з орендованого майна, а саме: частини вестибюлю, загальною площею 8,3 кв.м., що знаходиться за адресою: станція метро "Дружби народів", підлягає задоволенню, оскільки з моменту припинення Договору відповідач втратив статус орендаря.

Крім того, позивачем було заявлено вимогу про зобов'язання відповідача демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції, що належать демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції (кіоски), що знаходяться в частині вестибюлю за адресою: станція метро "Дружби народів", загальною площею 8,3 кв.м

Згідно пункту 8.5.6. Договору у разі припинення дії цього договору, орендар звільняє орендовану частину приміщення переходу станції метро "Дружби народів" в термін, визначений пунктом 4.14. цього Договору від своїх огороджуючих конструкцій.

Враховуючи, що умовами Договору прямо передбачений обов'язок відповідача звільнити орендовану частину приміщення від своїх тимчасових огороджуючих конструкцій, то вимога позивача про зобов'язання відповідача демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції є обґрунтованою та правомірно задоволена місцевим господарським судом.

Що стосується твердження відповідача про неналежне повідомлення судом першої інстанції про розгляд справи то колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначено у пункті 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Відповідно до пункту 3.9.1. вказаної постанови, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20 лютого 2013 року № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копія ухвали від 21.11.2016, Господарського суду міста Києва у справі № 910/16218/16 була надіслана учасникам судового процесу на адреси, зазначені в позовній заяві, а також були звірені з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підриємців, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвал та рішення.

Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймає до уваги, оскільки останні не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2016 у справі №910/16218/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2016 у справі №910/16218/16 залишити без змін.

Матеріали справи №910/16218/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді В.В. Куксов

А.І. Тищенко