РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2017 р. Справа №910/1054/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " АВІДІЛОН "

До Товариства з обмеженою відповідальністю " М СПРИНТ "

Про визнання недійсним договору про надання послуг №001 від 01.04.2014 р.

Суддя Пінчук В.І.

Представники:

від позивача Черній І.В. - предст.

від відповідача не з'явився

Рішення прийняте 16.03.2017 р., оскільки у судовому засіданні 02.03.2017 р. розгляд справ відкладався відповідно до п. 1 ст. 77 ГПК України.

Обставини справи:

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю " АВІДІЛОН " звернувся до суду з позовною заявою про визнання недійсним договору про надання послуг №001 від 01.04.2014 р., який був укладений між товариством з обмеженою відповідальністю " Студія Мамахохотала " ( після зміни назви - товариство з обмеженою відповідальністю " АВІДІЛОН " ) та товариством з обмеженою відповідальністю " М СПРИНТ "

Представник відповідача у судове засідання двічі не з'явився і відзив на позовну заяву суду не надав.

Згідно ст. 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2014 р. між позивачем ( замовником ) та відповідачем ( виконавцем ) був укладений договір про надання послуг №001

Відповідно до умов вказаного договору, в порядку та на умовах, визначених договором відповідач зобов'язався протягом визначеного строку надавати послуги в рамках проведення корпоративу, а саме - супроводження Заходу ведучим

Період надання послуг: з 10 годин до 18 годин 11.12.2015 р.

Пунктом 5.3 договору №001 від 01.04.2014 р. передбачено, що за надання передбачених договором послуг замовник сплачує виконавцю винагороду у розмірі 283333,00 грн., крім того, ПДВ 56666,67 грн., а всього разом з ПДВ 340000,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що спірний договір не відповідає вимогам ч. 4 ст. 180 Господарського кодексу України, оскільки із положень договору №001 від 01.04.2014 р. не можливо встановити характер ( вид ) послуг, що повинні бути надані виконавцем, а також обсяг таких послуг.

Крім того у спірному договорі не вказано місце проведення заходу ( надання послуг ), а також не передбачається коригування тривалості періоду надання послуг та відповідно й оплати послуг у випадку зміни тривалості надання послуг.

Разом з тим, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав:

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин ).

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судом встановлено, що при укладанні спірного договору сторонами було дотримано норми чинного законодавства, а саме:

- зміст правочину не суперечить законодавству, а також моральним засадам суспільства.

- волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі;

- спірний договір укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженими особами та завірений печатками, у відповідності до законодавства;

- правочин спрямований на реальне настання правових наслідків.

Суд вважає, що договір про надання послуг № 17/02/16-1 від 17.02.2016 р. відповідає вимогам чинного законодавства, а тому підстав для визнання його недійсним суд не знаходить.

Посилання позивача на ст. 180 господарського кодексу України судом до уваги не приймається, оскільки порушення умов ст. 180 ГК України може бути підставою вважати договір неукладення ( ч. 8 ст. 181 ГК України )

Натомість, позивач просив суд визнати договір недійсним.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

дата підписання повного тексту рішення 22.03.2017 р.

СуддяВ.І.Пінчук