ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року Справа № 902/583/16

Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді суддів Корсака В.А., Данилової М.В. Швеця В.О.
розглянувши матеріали касаційної скаргиПублічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"
на постановуРівненського апеляційного господарського суду від 07.12.2016
у справі № 902/583/16 Господарського суду Вінницької області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"
доПублічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз"
простягнення коштів

в судовому засіданні взяли участь представники :

- позивачаРуденко Є.О.
- відповідачаБогдан С.В.

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" (надалі - ПАТ "Укртрансгаз", позивач) звернулося до Господарського суду Вінницької області із позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз" (надалі - ПАТ по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз", відповідач) про стягнення 912 070,66 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору №/П01 від 28.09.2011 в частині строків оплати послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 18.10.2016 (суддя Яремчук Ю.О.), залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 07.12.2016 (головуючий суддя Дужич С.П., судді Саврій В.А., Мамченко Ю.А.), позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз" на користь ПАТ "Укртрансгаз" 40 832,83 грн. інфляційних втрат, 75 783,30 грн. пені та 12 240,82 грн. 3% річних. В решті частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими судовими актами у справі, ПАТ "Укртрансгаз" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати в частині відмови у задоволенні стягнення пені в сумі - 151 566,60 грн. та штрафу в сумі - 96 727,18 грн., прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача пеню та штраф в повному обсязі.

Обґрунтовуючи свою касаційну скаргу скаржник посилався на те, що систематичне невиконання відповідачем своїх зобов'язань виключає наявність виняткових випадків, які надають право суду відповідно до ст. 83 ГПК України застосувати положення ст. 233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України.

У відзиві на касаційну скаргу ПАТ по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз" заперечує проти доводів скаржника і просить суд залишити оскаржувані судові рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У справі, яка переглядається, господарські суди встановили, що 28.09.2011 Дочірня компанія "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України", правонаступником якої є ПАТ "Укртрансгаз", та ПАТ по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз", уклали договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П01, за умовами п. 1.1 якого, позивач зобов'язався надати відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій відповідача, а відповідач зобов'язався оплатити надані послуги у розмірі, у строки та порядку, передбаченому умовами цього договору. (т.1 а.с.45-51)

Матеріали справи містять додаткові угоди укладені сторонами до цього договору, в яких уточнювались об'єми та строки природного газу, а також банківські реквізити сторін. (т.1 а.с.52-64)

Положеннями п.3.1., п.3.4 договору (в редакції зі змінами, внесеними додатковими угодами до договору) сторони погодили, що послуги з транспортування газу магістральними газопроводами оформляються актами наданих послуг по транспортуванню газу, які є підставою для проведення остаточних розрахунків. Вартість послуг по транспортуванню газу визначається на підставі акту наданих послуг (п.5.4. договору (в редакції зі змінами, внесеними додатковими угодами до договору)).

Судами встановлено, що в період дії договору, з січня 2015 року по квітень 2016 року, за актами наданих послуг (а.с.65-77), позивач поставив відповідачу 36 559,638 тис м3 газу на суму 2 765 606,88 грн., за який відповідач сплатив 2 154 903,65 грн., заборгувавши оплату в розмірі 610 703,23 грн. (т.1 а.с.78-80)

Проте, 13.06.2016 відповідач повністю сплатив позивачу кошти за транспортування газу за договором в сумі 610 703,23 грн., що підтверджується матеріалами справи. (а.с.248)

Оскільки замовник свої зобов'язання щодо своєчасної оплати вартості послуг виконав неналежним чином, ПАТ "Укртрансгаз" звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення 912 070,66 грн., з яких 610 703,23 грн. - основного боргу, 151 566,60 грн. - пені за період з січня 2015 року по 31.05.2016, 12 240,82 грн. - 3% річних за період з 01.01.2015 по 31.05.2016, 40 832,83 - інфляційних втрат за період з січня 2015 року по квітень 2016 року та 96 727,18 грн. - 7% штрафу. (т.1 а.с.2-86)

Задовольняючи позов в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат, та 3% річних суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідач неналежним чином виконав свої договірні зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати послуг з транспортування газу та передбаченої ст. 625 ЦК України відповідальності за порушення грошового зобов'язання у вигляді сплати інфляційних витрат, трьох процентів річних.

За перевіреними місцевим господарським судом розрахунками, у позивача виникло право на стягнення з відповідача 12 240,82 грн. 3% річних та 40 832,83 грн. інфляційних втрат. Основний борг у сумі 610 703,23 грн., на момент звернення з позовом до суду, сплачений відповідачем у повному розмірі.

Судові рішення в зазначеній частині не оскаржуються.

Що стосується пені, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідач несвоєчасно розрахувався за послуги транспортування природного газу, що відповідно до п. 6.3 договору є підставою для її нарахування.

При вирішенні спору, господарськими судами враховано ст. 257 ЦК України щодо періоду, заявленого позивачем для стягнення пені у розмірі 151 566,60 грн., проте, позовна давність правомірно не застосована, в зв'язку з відсутністю заяви відповідача, передбаченої ч.3 ст.267 ЦК України. Таким чином, за перевіреними розрахунками місцевого господарського суду, у позивача виникло право на нарахування та стягнення з відповідача 151 566,60 грн. пені за період з січня 2015 року по 31 травня 2016 року.

Під час розгляду справи місцевим господарським судом, відповідачем було заявлено клопотання про зменшення штрафних санкцій на 50 %.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про необхідність зменшення розміру пені на 50 %, яка підлягає стягненню з відповідача, що прострочив грошове зобов'язання. До такого висновку суд дійшов враховуючи факт повної оплати відповідачем послуг з транспортування природного газу за заявлений період, відсутність умислу щодо неналежного виконання зобов'язання, а також тяжкий фінансовий стан підприємства відповідача, спричинений внаслідок негативних економічних процесів у державі та проведенням реформування ринку природного газу.

Колегія вважає висновки судів попередніх інстанцій про зменшення розміру пені достатньо обґрунтованими, враховуючи наступне.

Цивільним кодексом України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Кодексу). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (ч. 2 ст. 551 Кодексу). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 Кодексу).

У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Пунктом першим статті 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Зважаючи на обставини справи, колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення у справі про зменшення розміру належної до сплати пені, використовуючи надане суду право п. 3 ст. 83 ГПК України, суд обґрунтовано визнав даний випадок винятковим та правильно застосував до спірних правовідносин норми ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України. Суд касаційної інстанцій вважає, що таке зменшення, беручи до уваги ступінь виконання зобов'язання боржником по оплаті отриманого природного газу (погашення основного боргу у повному обсязі, що не заперечується позивачем) та відсутність негативних наслідків для позивача у вигляді заподіяних збитків, викликаних простроченням виконання, а також нарахування, крім пені також й інфляційних втрат та трьох процентів річних, є співрозмірним в контексті інтересів обох сторін. Отже, в даному випадку, господарськими судами попередніх інстанцій дотриманий баланс інтересів сторін та правомірно зменшено розмір пені.

Також, враховуючи предмет спору, колегія погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій щодо відмови у стягненні з відповідача штрафу у розмірі 96 727,18 грн. в порядку ч.2 ст. 231 ГК України, оскільки відповідно роз'яснень п.2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013, штрафні санкції передбачені абз.3 ч.2 ст. 231 ГК України, застосовуються за допущене прострочення виконання лише не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Відповідно до приписів статті 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Колегія вважає, що судами попередніх інстанцій дана належна правова оцінка усім обставинам справи, норми матеріального та процесуального законодавства застосовані вірно і передбачені законом підстави для зміни або скасування судових рішень, відсутні.

В своїй касаційній скарзі скаржник фактично просить вирішити питання про достовірність поданих ним доказів, які на його думку, в зв'язку з вибірковим підходом до їх оцінки були безпідставно відхилені судами попередніх інстанцій, про перевагу одних доказів над іншими і зводяться до необхідності надання нової оцінки доказів у справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

За таких обставин, касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 07.12.2016 у справі № 902/583/16 залишити без змін.

Головуючий суддя В. А. Корсак

С у д д і М. В. Данилова

В.О. Швець