ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року Справа № 917/1244/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіКондратової І.Д. (доповідач),
суддіВовка І.В.,
суддіСтратієнко Л.В.,
за участю представників сторін:
від позивачаВолощука П.Ю.,
від відповідачаІщенко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут"
на рішення Господарського суду Полтавської області від 27.10.2016 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 року
у справі№ 917/1244/16 Господарського суду Полтавської області
за первісним позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут"
доПублічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз"
пророзірвання договору № 493/15/ТГ від 30.06.2015 року
та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут"
простягнення 26348,10 грн заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (надалі - ТОВ "Дніпропетровськгаз збут", позивач) звернулось до Господарського суду Полтавської області із позовом до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" (надалі - ПАТ "Укрнафта", відповідач), в якому просив розірвати з 01.04.2016 року договір № 493/15/ТГ від 30.06.2015 року на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

Позов обґрунтовано тим, що після укладення договору істотно змінились обставин, якими сторони керувалися при його укладенні, зокрема, 01.10.2015 року набрав чинності Закон України "Про ринок природного газу", 27.11.2015 року - Кодекс газотранспортної системи, який затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2493, якими не передбачено можливість укладання договору у разі переміщення газу внутрішньопромисловими трубопроводами. Позивач зазначає, що у зв'язку із змінами у законодавстві вартість переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами має відноситись на собівартість видобутку газу, враховуватися у ціні природного газу власного видобутку та не входить до вартості послуг, які сплачує споживач за транспортування природного газу, тому, на його думку, подальше виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б його, як заінтересовану сторону того, на що він розраховував при укладенні договору, оскільки до ціни на природний газ, який безпосереднім споживачам поставляє позивач, не включено вартість послуги з транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами, то продовження існування правовідносин за спірним договором призведе до того, що позивач буде вимушений оплачувати цю послугу, не маючи джерела фінансування. Крім того, позивач вказує, що ПАТ "Укрнафта" не є оператором газотранспортної системи, тому не має право надавати послуги обумовлені договором.

Відповідач позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що законодавство, на яке посилається ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" як на істотну зміну обставин, не поширюється на правовідносини сторін та не впливає на зміну правового регулювання діяльності ПАТ "Укрнафта" із надання послуг переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубами, яка не підлягає ліцензуванню, що підтверджується листом НКРЕКП від 17.12.2015 року № 13536/21/61-15.

29.08.2016 року ПАТ "Укрнафта" звернулося із зустрічним позовом, у якому зазначило, що за період з липня 2015 року по липень 2016 року на виконання договору ним було протранспортовано природного газу обсягом 1202,002 тис куб.м вартістю 208520,31 грн, проте ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" безпідставно відмовилось від підписання актів наданих послуг, здійснило оплату наданих послуг на суму в розмірі 184345,32 грн, в зв'язку з чим просило стягнути 24174,99 грн основного боргу та 2173,11 грн пеню за період з 21.05.2016 року по 26.08.2016 року.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 27.10.2016 року у справі № 917/1244/16 (суддя Тимощенко О.М.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 року (колегія суддів у складі: головуючого судді Россолова В.В., суддів: Гетьмана Р.А., Тихого П.В.), відмовлено в задоволенні первісного позову. Зустрічний позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" на користь ПАТ "Укрнафта" в особі НГВУ "Полтаванафтогаз" 24174,99 грн основного боргу та 1362,74 грн пені. В решті зустрічних позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі та у заяві про уточнення вимог касаційної скарги позивач, посилаючись на порушення судами норм ст.ст. 511, 536, 626, 651, 901 ЦК України, ст.ст. 306, 307, 308 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ч. 2 ст. 32, ст.ст. 43, 101 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), просить судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд.

Відповідач надав відзив на касаційну скаргу, в якому просить оскаржені судові рішення залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представників сторін, перевіривши згідно ч. 2 ст. 1115, ч. 1 ст. 1117 ГПК України наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, а також правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що 30.06.2015 між ПАТ "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз", як газотранспортним підприємством, та ТОВ "Дніпропетровськгаз збут", як замовником, укладено договір № 493/15/ТГ, за умовами якого газотранспортне підприємство зобов'язалось надати замовнику послуги з транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами природного газу замовника до пунктів призначення - газорозподільних станцій (ГРС) для задоволення потреб населення, релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності), а замовник зобов'язався оплатити ці послуги в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок Газотранспортного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акту наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

У п. 4.2 договору сторони погодили, що кількість протранспортованого газотранспортним підприємством газу замовника до мережі газорозподільного підприємства визначається вузлами обліку газу, які встановлені на ГРС. При цьому, якщо замовник та/або його споживачі безпосередньо підключені до внутрішньопромислового трубопроводу газотранспортного підприємства через ГРС, кількість протранспортованого газотранспортним підприємством газу замовника та/або його споживачам визначається приладами обліку газу, які встановлені на ГРС (п. 4.2.1).

30.11.2015 року сторони уклали додаткову угоду № 2, в якій, зокрема, погодили викласти п. 11.1 договору в такій редакції: "Цей договір набуває чинності з дати підписання та поширює свою дію на відносини, що склались між: сторонами з 01 липня 2015 року та діє до 31 березня 2016 року, а в частині проведення розрахунків - до повного їх здійснення".

Після 31.03.2016 року сторони угоду про продовження строку дії договору не укладали, водночас 01.04.2016 року уклали додаткову угоду № 4 про зміну тарифу на транспортування природного газу та погоджено сторонами, що з 1 квітня 2016 року тариф на транспортування 1000 куб. м природного газу внутрішньопромисловими I газопроводами Газотранспортного підприємства складає 169,68 грн, в т.ч. ПДВ - 28,28 грн.

31.03.2015 року ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" звернулось до ПАТ "Укрнафта" з пропозицією щодо укладення додаткової угоди № 4 про розірвання з 01.04.2016 року договору № 493/15/ТГ (лист за вих. № 1283) та з пропозицією укладення додаткової угоди № 5 про розірвання з 01.05.2016 року договору № 493/15/ТГ (лист № 1484), укладення додаткової угоди № 4 про зміну планового обсягу транспортування природного газу, а також про зміну строку дії договору.

Відповідач за первісним позовом не прийняв пропозицію позивача, відмовив у розірванні договору та наполягав на продовженні строку договору до 31.12.2016 року (лист від 11.04.2016 року № 08-1910).

У листах від 24.05.2016 року № 2912вих2651, 24.06.2016 року № 2912вих-3395 ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" зазначило про відсутність законних підстав для продовження господарських взаємовідносин, наполягало на розірванні договору та відмовилося в оформленні зі свого боку актів приймання-передачі послуг з транспортування за квітень 2016 року.

Відповідно до звіту про обсяги протранспортованого НГВУ "Полтаванафтогаз" газу для ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" загальний обсяг протранспортованого природного газу з квітня 2016 року по липень 2016 року за договором становить 142,474 тис. куб. м (том 2 а. с. 248). Вартість послуг з транспортування цього обсягу становить 24174,99 грн (142,474 тис. куб. м Х 169,68 грн). Газотранспортне підприємство на виконання договору склало акти наданих послуг. Замовник відмовився підписувати ці акти та оплачувати вартість цих послуг.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні первісного позову та часткове задоволення зустрічного позову про стягнення боргу за надані послуги, місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що замовником порушені умови договору стосовно оплати наданих послуг з транспортування (переміщення) природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами за період з квітня 2016 року по липень 2016 року, а позивачем за первісним позовом не доведено наявності всіх чотирьох умов, необхідних за положеннями ст. 652 ЦК України для розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. При цьому, суди виходили з того, що Закон України "Про ринок природного газу" і Кодекс газотранспортної системи не змінюють порядок надання послуг ПАТ "Укрнафта" з транспортування (переміщення) природного газу, власником/продавцем якого він не є; такий вид діяльності не підпадає під ліцензування; після набрання чинності Законом України "Про ринок природного газу" і Кодексом газотранспортної системи сторони виконували договір, підписували додаткові угоди про продовження договору, а отже позивач не може посилатися на зміни законодавства, як підставу для розірвання договору, і зобов'язаний виконувати цей договір у відповідності до його умов.

Вищий господарський суд України вважає, що такі висновки судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам та наявним матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 11110 ГПК України підставою для скасування судового рішення місцевого чи апеляційного господарського суду є, зокрема, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції не встановив порушення чи неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, які б призвели до прийняття ним неправильного судового рішення у справі.

Доводи заявника касаційної скарги про те, що судами не враховано вимог ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" при визначенні обсягу природного газу, за послуги з транспортування якого ПАТ "Укрнафта" просить стягнути 24174,99 грн суд касаціної інстанції відхиляє, оскільки цим Законом визначено правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, а тому його вимоги не поширюються на спірні правовідносини стосовно встановлення факту надання платних послуг за договорами. Крім того, є безпідставним посилання в касаційній скарзі на постанову Верховного Суду України від 19.04.2016 року у справі № 816/11081/14, оскільки у справі № 816/11081/14 предметом позову була вимога суб'єкта господарювання про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення і в її межах фактично вирішувалось питання правильності оформлення позивачем господарських операцій, що впливає на формування податкового кредиту, тобто обставини у цих справах не є подібними, тому правова позиція Верховного Суду України у справі № 816/11081/14 не може застосовуватись при вирішенні спору у справі № 917/1244/16.

Посилання скаржника на припинення договору у зв'язку із закінченням строку дії спірного договору з 01.04.2016 року спростовується наявною в матеріалах справи додатковою угоду № 4 про погодження сторонами з 1 квітня 2016 року тарифу на транспортування 1000 куб. м природного газу внутрішньопромисловими I газопроводами газотранспортного підприємства у розмірі 169,68 грн, в т.ч. ПДВ - 28,28 грн, а також фактичним отримуванням позивачем від відповідача послуг з транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами природного газу замовника до пунктів призначення - газорозподільних станцій (ГРС) для задоволення потреб населення, релігійних організацій, що підтверджує чинність договору протягом спірного періоду.

Інші доводи, які наведені заявником у касаційній скарзі, як підстава для скасування судових рішень, фактично повторюють доводи апеляційної скарги, які були ретельно перевірені судом апеляційної інстанції та їм дана належна правова оцінка, і висновків, викладених у судових рішеннях не спростовують, а тому підстав для скасування судових рішень не вбачається.

З урахуванням викладеного, касаційна скарга залишається без задоволення, а ухвалені у справі судові рішення - без змін.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на ТОВ "Дніпропетровськгаз збут".

Керуючись ст.ст. 49, 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 27.10.2016 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 року у справі № 917/1244/16 - без змін.

Головуючий суддя Кондратова І.Д.
СуддяВовк І.В.
СуддяСтратієнко Л.В.