ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2017 р. Справа № 917/33/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Гетьман Р.А. , суддя Терещенко О.І.,

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, на підставі довіреності б/н від 30 грудня 2016 року;

відповідача - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, на підставі довіреності № 148 від 22 березня 2017 року.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 642 П/1-28) на рішення Господарського суду Полтавської області від 24.01.17 у справі № 917/33/16

за позовом Лубенської міської ради Полтавської області, м. Лубни Полтавської області;

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Лубни Полтавської області;

про стягнення 263477,71 грн,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року Лубенська міська рада звернулась до Господарського суду Полтавської області з позовом до ФОП ОСОБА_4 про стягнення 263477,71 грн збитків за користування без правоустановчих документів земельними ділянками, що розташовані за адресою: м. Лубни, вул. Урицького, 1-а та 1-б, загальною площею 0,1697 га та вул. Урицького, 2, площею 0,1531 га, у період з 02.02.2011 по 28.07.2015.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 25.04.2016 у справі № 917/33/16, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13.07.2016, у позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.10.2016 у справі № 917/33/16 скасовано рішення Господарського суду Полтавської області від 25.04.2016 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 13.07.2016. Справу № 917/33/16 направлено на новий розгляд до Господарського суду Полтавської області.

За результатами нового розгляду Господарський суд Полтавської області виніс рішення від 24.01.2017 у справі № 917/33/16 (суддя Погрібна С.В.) про відмову в позові в повному обсязі.

Позивач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішенням суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що суд першої інстанції, безпідставно не врахував тієї обставини, що своїми діями, а саме обмеженням прав власника в особі Лубенської міської рад, орендар в особі ФОП ОСОБА_4 спричинив позивачу збитки у вигляді неодержаного доходу. При цьому, обмеження прав власника на земельну ділянку вбачає в тому, що міська рада, як власник земельних ділянок, передала їх в оренду власнику об'єктів нерухомого майна, розраховуючи на те, що відповідно до земельного та податкового законодавства буде отримувати орендну плату за землю. Сама міська рада не має змоги вільно розпоряджатися та володіти земельними ділянками, так як на них розміщені об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності відповідача і саме в цьому є обмеження прав власника, які потягли за собою збитки.

Також вказує на те, що розмір збитків було розраховано на підставі Порядку визначення та відшкодування територіальній громаді міста Лубни в особі Лубенської міської ради збитків, заподіяних внаслідок порушення вимог земельного законодавства, затвердженого рішенням Лубенської міської ради від 14.02.2014 року, який є нормативним актом органу місцевого самоврядування та відповідно до статті 144 Конституції України, статті 73 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні є обов'язковим до виконання на відповідній території. Проте суд взагалі проігнорував наявність цього нормативно правового акту, не надав йому жодної правової оцінки.

Крім того, зазначає, що розмір збитків визначений відповідним актом комісії, який затверджений рішенням виконавчого комітету Лубенської міської ради від 29 липня 2015 року № 182. Рішення виконкому та акт відповідач не оскаржувала, а тому вони є обов'язковими до виконання, однак правова оцінка цьому рішенню органу місцевого самоврядування міста Лубни не надана.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 27.02.2017 апеляційну скаргу позивача було прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 23.03.2017 на 10:30 год.

Представник позивача в судовому засіданні 23.03.2017 підтримав апеляційну скаргу.

Відповідач у запереченнях на апеляційну скаргу (вх.№304 від 21.03. 2017 року та вх.№317 від 23.03.2017 року) та його представники у судовому засіданні 23.03.2017 проти її доводів заперечують, вважають оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що за наданими позивачем документальними доказами, земельні ділянки є власністю територіальної громади м. Лубни. Докази про попереднє землекористування та його умови (до моменту відчуження нежилих приміщень за спірними адресами відповідачу) відсутні .

Також, вказує на те, що автоматична пролонгація договору оренди землі за станом на 01.02.2011р. за чинним земельним законодавством не була передбачена. Тому відмічені договори оренди землі є такими, що припинили свою дію. Докази користування відповідачем після закінчення дії договорів оренди землі земельними ділянками за спірними адресами позивач не надав, а акт обстеження комісії від 22.07.2015р., на який посилається останній, таких даних не містить.

Крім то, звертає увагу на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вжиття ним заходів щодо укладення договорів оренди та одержання доходів шляхом надання в оренду земельних ділянок по вул. Урицького, 1а, 1б та по вул. Урицького 2 в м. Лубни. Сам розмір приведених позивачем збитків не є документально обґрунтованим.

Вказані обставини були встановлені судом першої інстанції при повторному розгляді справи, проте позивач не надав жодних нових доказів, які б їх спростували та посилається на користування відповідачем спірними земельними ділянками після закінчення дії договорами оренди.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу, доводи позивача та відповідача, заслухавши усні пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали та було вірно встановлено господарським судом першої інстанції, 29.03.2005р. між Фондом комунального майна Лубенської міської ради та громадянкою ОСОБА_4 був укладений Договір купівлі-продажу нежилого приміщення заг. пл. 210,6кв.м. по вул. Урицького 1А шляхом продажу на аукціоні, за умовами якого продавець зобов"язався передати у власність покупцю нежиле приміщення загальною площею 210,6кв.м., яке розташоване за адресою: Полтавська область, м. Лубни, вул. Урицького, 1А, а покупець в свою чергу зобов"язався прийняти зазначене приміщення та сплатити за нього грошову суму відповідно до умов, визначених у Договорі та зареєструвати у Комунальному підприємстві "Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації".

Даний обєкт купівлі продажу належав територіальній громаді міста Лубни в особі Лубенської міської ради на підставі Свідоцтва про право власності від 31.01.2005р., яке видане на підставі рішення виконкому Лубенської міської ради від 26.01.2005р. №9, зареєстроване в Комунальному підприємстві "Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації". В реєстровій книзі №3 за №294, право власності зареєстроване 09.03.2005року, реєстраційний № 10110724, згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №6684155 від 09.03.2005р. (п.п. 1.1.Договору).

Вказаний вище договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу, ОСОБА_5 29.03.2005р. та зареєстровано в реєстрі за №899.

Крім того 29.03.2005р. між Фондом комунального майна Лубенської міської ради та громадянкою ОСОБА_4 був укладений Договір №130 купівлі-продажу нежилого приміщення заг. пл. 77,7кв.м. по вул. Урицького 1Б шляхом продажу на аукціоні, за умовами якого продавець зобов"язався передати у власність покупцю нежиле приміщення загальною площею 77,7кв.м., яке розташоване за адресою: Полтавська область, м. Лубни, вул. Урицького, 1Б, а покупець в свою чергу зобов"язався прийняти зазначене приміщення та сплатити за нього грошову суму відповідно до умов, визначених у Договорі та зареєструвати у Комунальному підприємстві "Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації".

Обєкт купівлі-продажу за вказаним договором належав територіальній громаді міста Лубни в особі Лубенської міської ради на підставі Свідоцтва про право власності від 31.01.2005р., яке видане на підставі рішення виконкому Лубенської міської ради від 26.01.2005р. №9, зареєстрованого в Комунальному підприємстві "Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації". В реєстровій книзі №3 за №294, право власності зареєстроване 09.03.2005 року, реєстраційний № 10110949, згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 6684311 від 09.03.2005р. (п.п. 1.1.Договору).

Зазначений договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу 29.03.2005р. та зареєстровано в реєстрі за №897.

Окрім цього, 01.07.2005 року між Фондом комунального майна Лубенської міської ради, орендодавцем, та приватним підприємцем, ОСОБА_4, орендарем, було укладено договір оренди нежитлового приміщення №59, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування, для розміщення складу-магазину будівельних матеріалів, нежитлове приміщення загальною площею 751,9 кв.м за адресою: Полтавська область, м. Лубни, вул. Урицького, 2

Також 29.04.2009р. між Територіальною громадою м. Лубни в особі Лубенської міської ради, продавцем, та громадянкою ОСОБА_4, покупцем, був укладений Договір №215 купівлі-продажу нежилого приміщення по вул. Урицького 2 шляхом викупу орендарем, за умовами якого продавець зобов"язався передати у власність покупцю (колишньому орендарю приміщення) нежиле приміщення загальною площею 751,4кв.м., яке розташоване за адресою: Полтавська область, м. Лубни, вул. Урицького, 2, а покупець в свою чергу зобов"язався прийняти зазначене приміщення та сплатити за нього ціну відповідно до умов, визначених у Договорі та зареєструвати у Комунальному підприємстві "Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" .

Об"єкт купівлі-продажу за цим договором належав територіальній громаді міста в особі Лубенської міської ради на підставі Свідоцтва про право власності від 03.03.2009, яке видане на підставі рішення виконкому Лубенської міської ради від 25.02.2009 за №49, зареєстрований в Комунальному підприємстві "Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації",07.04.2009 в реєстровій книзі №4 за №604, право власності зареєстроване за №26973112, згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №22426760 від 09.04.2009 (п.п. 1.1.Договору).

Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу 29.04.2005 та зареєстровано в реєстрі за №795.

Після придбання всіх зазначених вище будівель відповідачем та після його звернення до органу місцевого самоврядування рішенням Лубенської міської ради від 21.10.2005р. "Про вилучення, надання земельних ділянок, оформлення права користування земельними ділянками для потреб підприємствам, установам, організаціям та громадянам (в тому числі суб'єктам підприємницької діяльності)", приватному підприємцю ОСОБА_4 була затверджена технічна документація із землеустрою щодо складання договору оренди земельних ділянок: а) загальною площею 0, 1697 га по вул. Урицького 1А та 1Б, б) загальною площею 0, 1531 га по вул. Урицького 2 та передані в оренду на 5 років земельні ділянки за зазначеною адресою та згаданих вище розмірах за цільовим призначенням - землі іншої промисловості та землі комерційного використання.

Згідно розділу 4 Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, форма щодо якої закріплена була за наказом Держкомзему України №174 від 02.07.2003р. "Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель" (який діяв на час прийняття зазначеного рішення Лубенської міської ради), розділ книги ААА 006262, том №1, на стор. 000008 під номерами рядків 85 та 86 зареєстровано два договори оренди землі під №85 на земельну ділянку по вул. Урицького 1А, 1Б площею 0,1697 га землі іншої промисловості та під №86 на земельну ділянку по вул. Урицького 2 площею 0,1532 га землі комерційного призначення. Дата реєстрації 01.02.2006р. Термін договору оренди - 5 років, тобто до 01.02.2011р. Самі договори оренди земельних ділянок в матеріалах справи відсутні і не надавались ані господарському суду першої інстанції, ані апеляційному господарському суду.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач в обгрунтування позову посилається на те, що на момент звернення його із даним позовом договори оренди земельних ділянок під придбаною відповідачем нерухомістю за адресою: м. Лубни, вул. Урицького, 1а, 1б, 2 укладено не було через зволікання відповідача , у зв"язку з чим використання зазначених земельних ділянок останнім у період з 02.02.2011 по 28.07.2015 відбувається без достатніх правових підстав, що завдало місцевому бюджету м. Лубни збитки у вигляді недоотриманої орендної плати за користування землею в розмірі 263 477,71 грн., який було визначено актом комісії по визначенню збитків власникам землі та землекористувачам від 28.07.2015, затвердженим рішенням виконавчого комітету Лубенської міської ради від 29.07.2015р. №182. Розмір збитків визначався комісією на підставі Порядку визначення та відшкодування територіальній громаді міста Лубни в особі Лубенської міської ради збитків, заподіяних внаслідок порушення вимог земельного законодавства, затвердженого рішенням Лубенської міської ради від 14.02.2014 року.

Місцевий господарський суд, відмовляючи в позові, виходив з того, що розмір збитків (упущеної вигоди) обґрунтовується позивачем лише за його припущенням щодо можливого отримання орендної плати за користування земельними ділянками по вул. Урицького, 1а та 1б, по вул. Урицького 2 що розташовані в м. Лубни, в разі укладення договорів оренди вказаних земельних ділянок.

Також господарський суд першої інстанції вказував на те, що незважаючи на наявність в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею записів про реєстрацію двох договорів оренди землі під № 85 на земельну ділянку по вул. Урицького 1А, 1Б площею 0,1697 га (землі іншої промисловості) та під № 86 на земельну ділянку по вул. Урицького 2 площею 0,1532 га (землі комерційного призначення), дата реєстрації 01.02.200 6, термін договору оренди - 5 років, тобто до 01.02.2011, самі договори надані суду не були. Автоматична пролонгація договору оренди землі станом на 01.02.2011 чинним земельним законодавством не була передбачена, а тому вказані договори оренди землі є такими, що припинили свою дію.

Разом з цим, Лубенська міська рада, за вимогами статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції що діяла на момент закінчення дії договорів оренди землі) не була позбавлена ініціативи як орендодавець поновити їх дію, в т.ч. в судовому порядку, проте позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вжиття ним заходів щодо укладення договорів оренди та одержання доходів шляхом надання в оренду земельних ділянок по вул. Урицького, 1а, 1б та по вул. Урицького 2, розташованих в м. Лубни.

Також господарський суд першої інстанції вказував на те, що сам розмір приведених позивачем збитків не є документально обґрунтованим, так як визначений без врахування тієї обставини, що орендна плата є договірною величиною, нормативна грошова оцінка є підставою для внесення змін в умови договору, а не складовою в визначенні збитків.

Окрім цього, місцевий господарський суд зазначив, що вказані у договорах купівлі-продажу нежитлові приміщення пл. 210,6кв.м. по вул. Урицького 1А та по вул. Урицького 1Б площею пл. 77,7кв.м. були придбані фізичною особою - громадянкою ОСОБА_4, а не субєктом підприємницької діяльності, як про це зазначає позивач в своїй позовній заяві і позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували факт використання ОСОБА_4 нежитлових приміщень за адресою: вул. Урицького 1А, 1Б та вул. Урицького 2 саме для ведення підприємницької діяльності.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивачем не доведено та не надано доказів в підтвердження жодної із чотирьох складових правопорушення з боку відповідача як підстави для застосування цивільно-правової відповідальності в вигляді збитків.

Колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову, зважаючи на таке.

Відповідно статті 156 Земельного кодексу України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Статтею 157 Земельного кодексу України передбачено, що відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У п. 3.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" № 6 від 17.05.2011 розяснено, що вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власність житловий будинок, будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, збитків у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки), господарські суди повинні брати до уваги положення статті 22 ЦК України та частини другої статті 224 ГК України.

Для застосування такого заходу відповідальності слід встановлювати наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини). У розгляді таких справ господарські суди мають докладно з'ясовувати причини використання земельних ділянок без оформлення чи несвоєчасного оформлення відповідного землекористування та обставини, пов'язані із вжиттям господарюючими суб'єктами усіх залежних від них заходів щодо одержання документів, які посвідчують право землекористування.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У відповідності до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Таким чином збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Упущена вигода в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Якщо особа, що порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв"язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутністю хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Такий елемент, як наявність збитків, полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом. Збитками в даному разі слід розуміти неодержаний прибуток (упущену вигоду). Неодержаний прибуток - це розрахункова величина втрати очікуваного приросту в майні, що базується на даних бухгалтерського та податкового обліку, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб'єктом господарювання певних грошових сум чи інших цінностей, якщо інший учасник відносин у сфері господарювання не допустив би правопорушення.

Протиправна поведінка заподіювача збитків полягає у порушенні правової норми, що виявляється у здійсненні заборонених правовою нормою дій або в утриманні в здійсненні наказів правової норми діяти певним чином.

Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв"язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.

Вина є субєктивним елементом відповідальності і полягає у психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Однак позивач, пред"являючи позов про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, не довів того, що ним як орендодавцем було вжито всіх залежних від нього заходів, спрямованих на оформлення орендних правовідносин з відповідачем.

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, за вимогами статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції що діяла на момент закінчення дії договорів оренди землі) міська рада не була позбавлена можливості ініціювати поновлення договорів оренди під придбаною відповідачем нерухомістю, в тому числі в судовому порядку.

Окрім цього слід зазначити, що у пункті 1.5 договорів купівлі-продажу об"єктів нерухомості під спірною землею зазначено, що земельна ділянка, на якій розташований об"єкт, до його складу не входить і питання користування земельною ділянкою покупцем вирішується самостійно в межах чинного законодавства.

Разом з цим, чинним законодавством, а саме нормами статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

При цьому за змістом цих статей до нового набувача переходить право користування (а не право власності) лише у тому випадку, коли придбаний об"єкт нерухомості розміщений на земельній ділянці, наданій у користування.

У тому ж разі, коли придбаний обєкт був розміщений на земельній ділянці, яка належала попередньому власнику об"єкта нерухомості на праві власності, то до нового набувача переходить право власності (а не право користування) на земельну ділянку.

Таким чином, відповідач, придбавши нерухомість на спірній землі, яка знаходилась у попереднього власника об"єкту нерухомості (Лубенської міської ради) на праві власності (а не на праві користування), отримав право на оформлення права власності на землю під цією спорудою, що спростовує доводи позивача про упущення міською радою вигоди від здачі спірних земельних ділянок в оренду через винні дії відповідача.

Таким чином позивачем не доведено наявності всіх чотирьох невідємних елементів складу господарського правопорушення: збитків, протиправної поведінки відповідача, вини та причинний звязку між діями (бездіяльністю відповідача) та збитками, а тому місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності достатніх правових підстав для задоволення позову про стягнення збитків.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, у звязку з чим підстави для скасування або зміни цього рішення відсутні.

Керуючись статтями 33, 43, 49, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 24.01.17 у справі № 917/33/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 28.03.2017

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Терещенко О.І.