ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.03.2017р. Справа №905/261/17

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Агрінол», м.Бердянськ,

до відповідача: Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», м.Вугледар,

про стягнення 55663,29 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Агрінол», м.Бердянськ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», м.Вугледар про стягнення основного боргу за поставлений товар за договором поставки №112т від 15.06.2016р. в сумі 43500 грн, пені - 4256,30 грн, штрафу - 5145 грн, суми від інфляції - 2412,16 грн, 3% річних - 349,83 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №112т від 15.06.2016р. про закупівлю товару за кошти підприємства за результатами відкритих торгів, які відбулись 12.05.2016р. в частині проведення своєчасної оплати товару, що стало підставою для нарахування неустойки, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідач у відзиві б/н від 16.02.2017р. проти вимог викладених у позовній заяві заперечив з посиланням на п.4.1 договору №112т від 15.06.2016р. та зазначив, що підставою для оплати поставленого товару є виставлений постачальником рахунок; оскільки позивачем не надано доказів отримання Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» відповідних рахунків, право вимоги у Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Агрінол» не виникло. Крім того, відповідач вказував, що останній здійснює свою господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції. При цьому, проведення військових дій у Донецькій області призвело до дефіциту коштів на поточну діяльність та значного зниження матеріальних витрат на забезпечення виробничого циклу.

Сторони, зокрема, у судове засідання 15.03.2017р. не з'явились.

Проте, виходячи з того, що згідно з ухвалою від 16.02.2017р. присутність сторін у судовому засіданні 15.03.2017р. обов'язковою не визнавалась, з огляду на зміст клопотань сторін про розгляд справи без участі власних представників, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними в ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а відсутність учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Як свідчать матеріали справи, 15.06.2016р. між Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Агрінол» (постачальник) було підписано договір №112т про закупівлі товару за кошти підприємства за результатами відкритих торгів, які відбулись 12.05.2016р.

За приписами п.п.1.1, 1.2 укладеного сторонами правочину постачальник зобов'язується поставити замовникові товар: код ДКПП 016 - 2010,19.20.2 - паливо рідинне та газ, оливи мастильні, ЄЗС (ДК021-09000000 - 3 - Нафтопродукти, паливо, електроенергія та інші джерела енергії (Рідина гідравлічна), зазначений у даному договорі, а замовник - прийняти і оплатити такий товар. Найменування предмета закупівлі: Рідина гідравлічна еквівалент Рідина гідравлічна «Сельсонік-РЖ» у кількості 6400 кг на загальну суму 316800 грн з ПДВ.

Відповідно до п.п.1.4, 3.1 договору №112т від 15.06.2016р. ціна товару регулюється окремими специфікаціями, яка коригується на момент їх підписання, згідно зі станом ринку паливно-мастильних матеріалів, але не більше ніж запропоновано в тендерній пропозиції на момент розкриття. Сума цього договору становить 316800 грн, у тому числі ПДВ 52800 грн.

За змістом п.10.1 укладеного сторонами договору останній набирає чинності з дати його підписання і діє один рік з моменту його підписання, а щодо виконання зобов'язань - до повного і належного їх виконання сторонами.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм ст.712 Цивільного кодексу України та ст.ст.264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (ст.ст.655-697 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За твердженням позивача, на підставі укладеного сторонами правочину у червні-жовтні 2016 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Агрінол» було поставлено відповідачу товару на загальну суму 148500 грн, що підтверджується видатковими накладними №АТ-1606016 від 16.06.2016р. на суму 39600 грн, №АТ-2607066 від 26.07.2016р. на суму 29700 грн, №АТ-2308054 від 23.08.2016р. на суму 39600 грн, №АТ-2009062 від 20.09.2016р. на суму 29700 грн, №АТ-0610011 від 06.10.2016р. на суму 9900 грн.

Прийняття товару здійснювалось представниками відповідача Троян Т.В. та Костюченком А.І. за довіреностями №282/м від 15.06.2016р., №326/м від 22.07.2016р., №372/м від 19.08.2016р., №409/м від 19.09.2016р., №434/м від 05.10.2016р.

Факт отримання товару на загальну суму 148500 грн відповідачем в порядку норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не заперечується.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст.ст.34, 36 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, позивачем доведено належними та допустимими доказами поставку товару на загальну суму 148500 грн в межах договору №112т від 15.06.2016р.

Як вказує позивач, відповідач встановлений договором №112т від 15.06.2016р. обов'язок щодо оплати продукції у повному обсязі та у визначений угодою строк не виконав, внаслідок чого позивачем заявлено вимоги, зокрема, про стягнення основного боргу в сумі 43500 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами п.6.1.1 укладеного сторонами договору замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар.

За змістом п.п.4.1, 4.3 договору №112т від 15.06.2016р. розрахунки проводяться шляхом оплати замовником, яка здійснюється на підставі рахунку постачальника на умовах попередньої поставки, відстрочка платежу протягом 20 банківських днів з дати товарної накладної. Замовник здійснює розрахунки з постачальником в національній валюті України шляхом перерахунку коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Відповідно до п.п.5.1, 5.2 укладеного сторонами правочину строк узгодженої поставки товару - протягом 2016-2017р. Узгодженою партією товару за даним договором є кількість та найменування товарів, указаних у заявці замовника, яка складається виходячи з реального фінансування закупівлі. Умови поставки: DDP, Україна, 85670, Донецька область, м.Вугледар, вул.Магістральна, 4, ДП «Шахтоуправління Південнодонбаське №1» умова регулюється офіційними правилами тлумачення торгових термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс 2010).

Як свідчать матеріали справи, позивачем були оформлені рахунки №АТ-1506034 від 15.06.2016р. на суму 39600 грн, №АТ-2607036 від 26.07.2016р. на суму 29700 грн, №АТ-2208041 від 22.08.2016р. на суму 39600 грн, №АТ-1909020 від 19.09.2016р. на суму 29700 грн, №АТ-0510041 від 05.10.2016р. на суму 9900 грн.

Водночас, як зазначено судом вище, у відзиві б/н від 16.02.2017р. відповідач вказував, що відповідно до п.4.1 договору №112т від 15.06.2016р. підставою для оплати поставленого товару є виставлений постачальником рахунок; оскільки позивачем не надано доказів отримання Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» відповідних рахунків право вимоги у Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Агрінол» не виникло.

Вказане твердження відповідача не заслуговує на увагу з огляду на наступне.

У долучених до матеріалів справи видаткових накладних у графі «підстава» наявне посилання на рахунки-фактури №АТ-1506034 від 15.06.2016р. на суму 39600 грн, №АТ-2607036 від 26.07.2016р. на суму 29700 грн, №АТ-2208041 від 22.08.2016р. на суму 39600 грн, №АТ-1909020 від 19.09.2016р. на суму 29700 грн, №АТ-0510041 від 05.10.2016р. на суму 9900 грн та міститься підпис уповноваженої на отримання вказаних документів посадової особи.

Крім того, судом враховано, що рахунок-фактур є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні ст.212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні норм ст.613 вказаного нормативно-правового акту, внаслідок чого наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку оплатити товар, який він отримав.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29.09.2009р. по справі №37/405 (№3-3902к09).

Наразі, з огляду на підписання Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» видаткових накладних у спірний період, відповідач був обізнаний про вартість належного до сплати товару.

Відтак, враховуючи приписи п.4.1 договору №112т від 15.06.2016р., зобов'язання з оплати товару, мали бути виконані наступним чином:

- за видатковою накладною №АТ-1606016 від 16.06.2016р. на суму 39600 грн - 14.07.2016р. включно,

- за видатковою накладною №АТ-2607066 від 26.07.2016р. на суму 29700 грн - 23.08.2016р. включно,

- за видатковою накладною №АТ-2308054 від 23.08.2016р. на суму 39600 грн - 21.09.2016р. включно,

- за видатковою накладною №АТ-2009062 від 20.09.2016р. на суму 29700 грн - 19.10.2016р. включно,

- за видатковою накладною №АТ-0610011 від 06.10.2016р. на суму 9900 грн - 04.11.2016р. включно.

Як вказує позивач та проти чого відповідач в порядку норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не заперечує, часткове перерахування вартості товару за спірними поставками було здійснено відповідачем на загальну суму 105000 грн, що підтверджується банківською випискою АТ «Райффайзен банк Аваль» у м.Києві (код банку 380805) по рахунку №9 (з 21.07.2016р. по 19.10.2016р.), у наступні строки:

- 21.07.2016р. на суму 10000 грн,

- 26.07.2016р. на суму 5000 грн,

- 11.08.2016р. на суму 30000 грн,

- 06.09.2016р. на суму 10000 грн,

- 09.09.2016р. на суму 10000 грн,

- 20.09.2016р. на суму 10000 грн,

- 29.09.2016р. на суму 10000 грн,

- 07.10.2016р. на суму 10000 грн,

- 11.10.2016р. на суму 5000 грн,

- 19.10.2016р. на суму 5000 грн.

Ухвалами господарського суду від 27.01.2017р., 16.02.2017р. відповідача було зобов'язано надати, в тому числі, докази часткової чи повної оплати відповідачем, визначеної позивачем заборгованості (за наявності).

Відповідач вимоги суду у визначеній частині не виконав, витребуваних судом документів не представив, наявність заборгованості в сумі 43500 грн не спростував.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивач зобов?язання за договором №112т від 15.06.2016р. виконав належним чином, зауважень щодо кількості та якості поставленого товару від відповідача не надходило, враховуючи, що відповідачем порушені взяті на себе за договором обов?язки в частині строку їх виконання та у повному обсязі, суд дійшов висновку, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Агрінол» до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення 43500 грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

Частинами 2, 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом п.2.9 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» за приписом статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

У відповідності до п.7.31 договору №112т від 15.06.2016р. за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1% вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф 7% вказаної вартості.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 4256,30 грн пені, а саме:

- 731,90 грн за період з 22.09.2016р. по 20.01.2017р. (видаткова накладна №АТ-2308054 від 23.08.2016р.),

- 2762,10 грн за період з 20.10.2016р. по 20.01.2017р. (видаткова накладна №АТ-2009062 від 20.09.2016р.),

- 762,30 грн за період з 05.11.2016р. по 20.01.2017р. (видаткова №АТ-0610011 від 06.10.2016р.).

При цьому, зазначене нарахування пені позивач здійснив із застосуванням коефіцієнту на рівні 0,1% вартості товару, що перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України у вказаний період та, відповідно, суперечить приписам Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Здійснивши перевірку вказаного розрахунку, суд дійшов висновку, що сума пені за простроченими зобов'язання відповідача по оплаті товару (в межах визначених позивачем періодів та із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ), становить 3446,79 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 5145 грн штрафу, а саме:

- 2373 грн від суми невиконаного вчасно зобов'язання у розмірі 33900 грн за видатковою накладною №АТ-2308054 від 23.08.2016р.,

- 2079 грн від суми невиконаного вчасно зобов'язання у розмірі 29700 грн за видатковою накладною №АТ-2009062 від 20.09.2016р.,

- 693 грн від суми невиконаного зобов'язання у розмірі 9900 грн за видатковою накладною №АТ-0610011 від 06.10.2016р.

Здійснивши перевірку вказаного розрахунку, з огляду на те, що нарахування суми штрафу за видатковою накладною №АТ-2308054 від 23.08.2016р. мало бути здійснено на залишкову суму заборгованості, суд дійшов висновку, що сума штрафу за простроченими зобов'язання відповідача по оплаті товару становить 3045 грн.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п.5.1 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 349,83 грн, а саме:

- 60,16 грн за період з 22.09.2016р. по 20.01.2017р. (видаткова накладна №АТ-2308054 від 23.08.2016р.),

- 227,02 грн за період з 20.10.2016р. по 20.01.2017р. (видаткова накладна №АТ-2009062 від 20.09.2016р.),

- 62,65 грн за період з 05.11.2016р. по 20.01.2017р. (видаткова накладна №АТ-0610011 від 06.10.2016р.).

Здійснивши перевірку вказаного розрахунку, суд дійшов висновку, що сума 3% річних, є фактично більшою, ніж заявлена позивачем до стягнення. Проте, враховуючи, що суд обмежений обсягом вимог позивача та не може їх змінити на власний розсуд чи спонукати до їх уточнення, позовні вимоги у вказаній частині підлягають задоволенню на визначену позивачем суму, а саме 349,83 грн.

Також, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Агрінол» просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у розмірі 2412,16 грн, а саме:

- 1336,55 грн за період з 01.10.2016р. по 31.12.2016р. (видаткова накладна №АТ-2308054 від 23.08.2016р.),

- 806,71 грн за період з 01.11.2016р. по 31.12.2016р. (видаткова накладна №АТ-2009062 від 20.09.2016р.),

- 268,90 грн за період з 01.11.2016р. по 20.01.2017р. (видаткова накладна №АТ-0610011 від 06.10.2016р.).

Дослідивши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, суд зазначає про наступне:

За приписами п.3.2 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Як зазначалось, за поставкою серпня 2016 року (видаткова накладна №АТ-2308054 від 23.08.2016р.) відповідач розрахувався частково, станом на 31.10.2016р. залишкова заборгованість відповідача складала 3900 грн, внаслідок чого інфляційні збитки у зазначений місяць підлягали нарахуванню на вказану суму.

Водночас, як зазначено судом вище, зобов'язання з оплати товару за видатковою накладною №АТ-0610011 від 06.10.2016р. мало бути виконано до 04.11.2016р. включно. Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних втрат за ним починається з грудня 2016 року. При цьому, позивачем відповідне нарахування розпочато з листопада 2016 року.

За таких обставин, з урахуванням того, що позивачем не було враховано правил нарахування інфляційних втрат при здійсненні відповідного розрахунку, що призвело до безпідставного збільшення заявленої до стягнення суми інфляційної складової боргу за поставками серпня-жовтня 2016 року (видаткові накладні №АТ-2208041 від 22.08.2016р. на суму 39600 грн, №АТ-1909020 від 19.09.2016р. на суму 29700 грн, №АТ-0510041 від 05.10.2016р. на суму 9900 грн.), за висновками суду, стягненню з відповідача на користь позивача належать інфляційні збитки у розмірі 1113,91 грн.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, з'ясувавши обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунків неустойки, 3% річних та інфляційних втрат, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення пені, штрафу та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню, а саме на суми 3446,79 грн, 3045 грн та 1113,91 грн з одночасним задоволенням вимог про стягнення 3% річних на заявлену позивачем суму у розмірі 349,83 грн.

Згідно зі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 1600 грн підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Агрінол», м.Бердянськ до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», м.Вугледар про стягнення основного боргу за поставлений товар за договором поставки №112т від 15.06.2016р. в сумі 43500 грн, пені - 4256,30 грн, штрафу - 5145 грн, суми від інфляції - 2412,16 грн, 3% річних - 349,83 грн, задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (85670, Донецька обл., м.Вугледар, вул.Магістральна, 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Агрінол» (71100, Запорізька обл., м.Бердянськ, Мелітопольське шосе, 84/1, ) основний борг - 43500 грн, пеню - 3446,79 грн, штраф - 3045 грн, суму від інфляції - 1113,91 грн, 3% річних - 349,83 грн, а також судовий збір в сумі 1479,05 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

У судовому засіданні 15.03.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 20.03.2017р.

Суддя Ю.О.Паляниця