ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2017р. Справа№ 914/68/17

За позовом: Івано-Франківського міського центру зайнятості Івано-Франківської області, м.Івано-Франківськ

до відповідача: Львівської митниці ДФС, м.Львів

про стягнення 22494,21 грн.

суддя Гоменюк З.П.

секретар судового засідання Зусько І.С.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1, представник (довіреність №228-01/16-17 від 24.01.2017 р.);

відповідача: ОСОБА_2, представник (довіреність №1449/9/13-70-10 від 19.01.2017 р.)

Учасникам процесу розяснено їхні процесуальні права та обовязки, зокрема, право заявляти відводи. Учасникам процесу права та обовязки зрозумілі, відводу не заявлено.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Івано-Франківського міського центру зайнятості Івано-Франківської області, м.Івано-Франківськ до Львівської митниці ДФС, м.Львів про стягнення 22494,21 грн.

Ухвалою суду від 13.01.2017 р. порушено провадження у справі, призначено справу до розгляду на 06.02.2017 р. Ухвалою суду від 06.02.2017 р. розгляд справи відкладено на 22.02.2017 р. Ухвалою суду від 22.02.2017 р. розгляд справи відкладено на 27.03.2017 р.

В судових засіданнях представник позивача підтримав позовні вимоги, пояснив, що на обліку в Івано-Франківському міському центрі зайнятості як безробітний перебував ОСОБА_3, який отримав допомогу по безробіттю на загальну суму 22494,21 грн. На підставі рішення суду відповідачем було видано наказ про поновлення ОСОБА_3 на посаді. У звязку з поновленням особи на роботі за рішенням суду позивач просив суд стягнути з відповідача 22494,21 грн. виплаченої допомоги по безробіттю.

Представник відповідача підтримав раніше поданий відзив на позовну заяву, заперечив проти задоволення позовних вимог, ствердив, що йому не було відомо про звернення ОСОБА_3 до центру зайнятості, а вказана особа отримувала допомогу по безробіттю і після винесення судом рішення про поновлення його на посаді. Таким чином, відповідач, враховуючи фактичну виплату ним суми вимушеного прогулу ОСОБА_3, невиконання ОСОБА_3 обовязку щодо подання відомостей та безпідставну виплату допомоги по безробіттю після винесення рішення про поновлення на роботі, вважає, що виплачена позивачем сума повинна стягуватися саме з даної особи, а не Львівської митниці ДФС.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно та обєктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Наказом Державної митної служби України від 29.08.2011 р. №1821-к «По особовому складу Львівської митниці» припинено перебування на державній службі в митних органах України ОСОБА_3, провідного інспектора відділу дізнання та провадження у справах про порушення митних правил служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Львівської митниці.

11.10.2011 р. ОСОБА_3 звернувся до Івано-Франківського міського центру зайнятості з заявою про надання йому статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю до вирішення питання його працевлаштування.

На підставі наказу Івано-Франківського міського центру зайнятості від 11.10.2011 р. №НТ111011 ОСОБА_3 призначено виплату допомоги по безробіттю.

За період з 11.10.2011 р. по 04.10.2012 р. включно ОСОБА_3 було виплачено допомогу по безробіттю на загальну суму 22494,21 грн. Вказане підтверджується розрахунком та додатком №4 до персональної картки «Нарахування допомоги по безробіттю та платежі», які було долучено позивачем до матеріалів справи.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.12.2011 р. у справі №2а-3109/11/0970 за позовом ОСОБА_3 до Державної митної служби України, Львівської митниці про визнання незаконним та скасування наказу №1821-к від 29.08.2011 р. в частині, поновлення на посаді, стягнення моральної шкоди в сумі 25000 грн. та середньомісячного заробітку позов задоволено частково, визнано незаконним та скасовано Наказ Державної митної служби України № 1821-к від 29.08.2011 року в частині припинення перебування на державній службі в митних органах України ОСОБА_3; поновлено ОСОБА_3 на посаді провідного інспектора відділу дізнання та провадження у справах про порушення митних правил служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Львівської митниці; стягнено з Львівської митниці на користь ОСОБА_3 14701,50грн. за вимушений прогул.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2012 р. постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.12.2011 року в справі № 2а-3109/11/0970 скасовано, прийнято нову постанову, якою позивачу в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.02.2014 р. постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2012 р. скасовано, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.12.2011 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної митної служби України, Львівської митниці про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди залишено в силі.

30.09.2015 р. Державною фіскальною службою України видано наказ №3082-о «Про виконання рішення суду», скасовано наказ Державної митної служби України від 29.08.2011 р. №1821-к «По особовому складу Львівської митниці» в частині припинення перебування на державній службі в митних органах України ОСОБА_3, провідного інспектора відділу дізнання та провадження у справах про порушення митних правил служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Львівської митниці.

Наказом Львівської митниці ДФС, яка є правонаступником Львівської митниці, від 19.11.2015 р. №930-о «По особовому складу» поновлено ОСОБА_3 на посаді провідного інспектора відділу дізнання та провадження у справах про порушення митних правил служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Львівської митниці з 29.08.2011 р.

18.02.2016 р. позивач направив відповідачеві претензію про повернення коштів з вимогою протягом пятнадцяти днів від дня отримання цього повідомлення перерахувати на рахунок Івано-Франківського міського центру зайнятості кошти в розмірі 22494,21 грн., виплачених ОСОБА_3 як допомога по безробіттю. Вказана претензія отримана відповідачем 23.02.2016 р. та залишена ним без відповіді та задоволення.

У звязку з неповерненням відповідачем коштів, виплачених позивачем як допомога по безробіттю, позивач просив стягнути з відповідача кошти в сумі 22494,21 грн.

Станом на день розгляду справи судом, належні докази повної або часткової сплати відповідачем заявленої до стягнення заборгованості в матеріалах справи відсутні.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообовязкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Відповідно до п.1 ст. 1 Закону, загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі страхування на випадок безробіття) це система прав, обовязків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Страховим випадком є подія, через яку: застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу; застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття (п.8 ст.1 Закону).

Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», видами забезпечення за цим Законом є: допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності; допомога на поховання у разі смерті безробітного або особи, яка перебувала на його утриманні.

Відповідно до вимог законодавства ОСОБА_3 як безробітному виплачувалася допомога по безробіттю один раз на місяць протягом 11.10.2011р. 04.10.2012 р. Всього за даний період ОСОБА_3 було виплачено 22494,21 грн. допомоги.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.12.2011 р., залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.02.2014 р., ОСОБА_3 поновлено на посаді.

На виконання рішення суду 19.11.2015 р. ОСОБА_3 поновлено на посаді наказом Львівської митниці ДФС.

Пунктом 1 ст.34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Як встановлено п.4 ст.35 Закону, із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Таким чином, положеннями статей 34, 35 Закону передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та кореспондуючий йому обовязок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Судом не береться до уваги посилання відповідача на те, що під час розгляду адміністративними судами справи про поновлення на посаді ОСОБА_3 всупереч вимогам ст.40 КАС України не повідомляв про отримання ним статусу безробітного та допомоги по безробіттю, оскільки вказане жодним чином не впливає на передбачений законодавством обовязок роботодавця здійснити відшкодування суми виплаченого забезпечення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Згідно з п.2 ч.1 ст.45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється з дня поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Як розяснено п.34 Постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Так як Львівською митницею ДФС було видано наказ про поновлення ОСОБА_3 на посаді лише 19.11.2015 р., а особа отримувала допомогу по безробіттю до 04.10.2012 р., тобто хоча і після винесення судом першої інстанції рішення про поновлення на роботі, проте до його фактичного виконання роботодавцем, суд не може погодитися з твердженнями відповідача щодо протиправного неповідомлення ним центру зайнятості відомостей про існування такого рішення та необхідності стягувати виплачені кошти безпосередньо з особи.

Що ж до подвійного притягнення до відповідальності, про яке заявляє відповідач, слід зазначити, що стягнення грошових коштів з роботодавця на користь особи за вимушений прогул, спричинений незаконним звільненням та стягнення з нього на користь органів Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття виплаченого забезпечення в порядку Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», виникає з різних підстав та не є одним і тим же видом юридичної відповідальності.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено ч.1 та ч.3 ст.11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Цивільні права та обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень статті четвертої Цивільного кодексу України, основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі закон). Цивільні відносини можуть регулюватись актами Президента України у випадках, встановлених Конституцією України. Актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України.

Суд вважає, що зобовязання між сторонами у справі виникли безпосередньо із актів законодавства України.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Враховуючи те, що рішенням суду визнано незаконним та скасовано наказ про звільнення (припинення державної служби) ОСОБА_3, який став підставою для втрати ним заробітної плати, що в подальшому призвело до призначення та виплати йому позивачем допомоги по безробіттю, суд прийшов до висновку, що позивач має право на відшкодування відповідачем суми виплаченої допомоги по безробіттю.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За умовами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає задоволенню складає 22494,21 грн.

Як передбачено частиною шостою статті 84 ГПК України, в резолютивній частині рішення вказується про розподіл судових витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету.

Суд вважає, що відповідно до вимог ст.49 ГПК України, судовий збір слід покласти на відповідача.

Керуючись Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ст.ст. 4, 11, 509, 526, 599 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Львівської митниці ДФС, м.Львів, вул.Костюшка, 1 (ідентифікаційний код 39420875) на користь Івано-Франківського міського центру зайнятості Івано-Франківської області, м.Івано-Франківськ, вул.Набережна ім.В.Стефаника, 34Б (ідентифікаційний код 19390067) 22494,21грн. виплаченої допомоги по безробіттю та 1378 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст.116 ГПК України.

В судовому засіданні 27.03.2017 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повне рішення складено 30.03.2017 р.

Суддя Гоменюк З.П.