КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2017 р. Справа№ 910/10832/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

за участю представників:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - Діхтяр Р.В., довіреність №917 від 28.02.2017,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Мединський і К" на рішення господарського суду міста Києва від 29.08.2016 року у справі № 910/10832/16 (суддя Сташків Р.Б.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Мединський і К" до товариства з обмеженою відповідальністю "Сіріус Інвест" про стягнення 17 659,74 грн. та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Сіріус Інвест" до товариства з обмеженою відповідальністю "Мединський і К" про стягнення 46 789,59 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мединський і К" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Сіріус Інвест" заборгованості у розмірі 9702,58 грн. у зв'язку із неповною оплатою дизельного пального за видатковою накладною на суму 27097,00 грн., а також 3% річних у розмірі 486,46 грн. та інфляційні втрати у розмірі 7470,70 грн.

В свою чергу, товариство з обмеженою відповідальністю "Сіріус Інвест" звернулось до суду із зустрічною позовною заявою з вимогою стягнути зайво сплачені на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Мединський і К" кошти у сумі 19 525,62 грн., а також пеню у розмірі 14919,17 грн., 3% річних у розмірі 958,38 грн. та інфляційні у розмірі 11359,42 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 29.08.2016 року у справі №910/10832/16 у задоволенні первісного позову відмовлено повністю; зустрічний позов задоволено частково.

При відмові у задоволенні первісного позову суд виходив з того, що позивачем не доведено обставин поставки відповідачу дизельного пального за не підписаною відповідачем видатковою накладною №ГОМК0006860 від 30.09.2014 на суму 27097,00 грн.

Задоволення вимог за зустрічним позовом мотивоване тим, що оскільки відповідач за зустрічним позовом, як одна із сторін зобов'язання набув зазначені кошти за рахунок іншої сторони (позивача) не в порядку виконання договірного зобов'язання, а поза підставами, передбаченими Договором, внаслідок їх перерахування на рахунок відповідача понад вартості дизельного палива за виставленими чотирма рахунками, вказані кошти підлягають поверненню товариству з обмеженою відповідальністю "Сіріус Інвест".

Не погодившись з прийнятим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Мединський і К" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 29.08.2016 року у справі №910/10832/16 скасувати та прийняти нове, яким первісний позов задовольнити повністю, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована доведеністю позивачем факту поставки дизельного пального відповідачу. Так, за доводами апелянта, його позовні вимоги підтверджуються, зокрема, Актом звіряння та здійсненою відповідачем частковою оплатою спірної накладної.

В ході розгляду даної апеляційної скарги позивачем було заявлено клопотання про витребування від відповідача податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2014 року та податкових накладних №338 від 08.09.2014 та 435 від 16.09.2014. При цьому, позивач вказує, що вказані документі були надані відповідачем до іншої справи, що розглядалася господарським судом між тими ж сторонами.

Так, позивач вважає, що оскільки відповідачем у вказаних податкових деклараціях було відображено прийняття від товариства з обмеженою відповідальністю "Мединський і К" товарів, в тому числі і на спірну суму (27 097, 00 грн.), а суму податку на додану вартість включено до податкового кредиту відповідача у жовтні 2014, то факт отримання дизельного палива за накладною №ГОМК0006860 від 30.09.2014 є підтвердженим належним чином.

Згідно ст. 38 Господарського процесуального кодексу України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів.

У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, що перешкоджають його наданню;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація;

4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Колегія суддів, розглянувши подане клопотання, дійшла висновку про його відхилення, з огляду на недоведеність позивачем обставин, які перешкоджають йому їх самостійно надати. Так, представник позивача має можливість ознайомитись з матеріалами іншої справи, до якої додано спірні документи та надати їх копії до даної справи. Згодом, такі документи були надані позивачем.

Представник відповідача в судовому засіданні 27.03.2017 проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апелянт правом на участь представника у даному судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином; про що свідчить підпис його представника у розписці про оголошення перерви.

Разом з тим, позивач, у клопотанні, що надійшло до суду, просив розглядати справу за відсутності його представника.

Враховуючи наведене вище, а також те, що саме позивачем подана апеляційна скарга, а отже його позиція є викладеною та зрозумілою, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між товариством з обмеженою відповідальністю "Мединський і К" (далі - замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Сіріус Інвест" (далі - виконавець) 14.07.2014 укладено Договір №14/07 на виконання комплексу робіт по подрібненню та просіюванню корисних копалин (далі - Договір).

Відповідно до п.3.7 Договору на весь період виконання робіт замовник зобов'язаний забезпечити виконавця дизельним паливом. Керівник по виконанню робіт, підписує відомість по видачі палива, рахунок за отримане дизельне пальне виставляється кожен раз при підписанні актів виконаних робіт сторонами та сплачується протягом 3 діб, після перерахування замовником коштів по виконаним роботам виконавцю в повному обсязі по даному Договору.

Підставами звернення із даним позовом до суду позивач зазначає неповну оплату відповідачем отриманого дизельного палива за видатковою накладною №ГОМК0006860 від 30.09.2014 на суму 27097,00 грн., за якою утворився борг у сумі 9702,58 грн.

Так, на обґрунтування вказаних доводів позивачем до суду першої інстанції було надано оборотно-сальдову відомість по рахунку 361 за 01.02.2014-03.03.2016 року, за якою згідно рахунку на оплату №ГОМК0006860 від 08.09.2014 відповідачем сплачено 17394,42 грн. (борг залишився 9702,58 грн.), а також Акт звірки взаємних розрахунків за період 01.07.2014-25.09.2014 року, в якому зазначено рахунок на оплату №ГОМК0006860 від 08.09.2014, що на думку позивача, підтверджує отримання відповідачем дизельного палива на суму 27097,00 грн.

Щодо первісних позовних вимог слід зазначити наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Укладений між сторонами договір є змішаним договором, якій містить елементи договору про надання послуг та договору поставки.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Із умов укладеного сторонами Договору вбачається, що рахунок за отримане дизельне пальне виставляється кожен раз при підписанні актів виконаних робіт, проте видаткова накладна №ГОМК0006860 від 30.09.2014 на суму 27097,00 грн. відповідачем не підписана та відповідного акту виконаних робіт до вказаної накладної матеріали справи не містять, тобто відсутнє підтвердження здійснення робіт, на які дане паливо мало бути надане.

В свою чергу, позивач вказує, що ним відповідачу було видано дизельне паливо за видатковою накладною №ГОМК0006860 від 30.09.2014 на суму 27097,00 грн.

Вказана накладна не підписана з боку відповідача.

За доводами позивача, вказана накладна разом з рахунком на оплату №ГОМК0006860 від 08.09.2014 направлялися відповідачу, проте останній зазначену накладну не підписав, кошти за отримане дизельне пальне за нею не сплатив в повному обсязі.

На підтвердження наявності заборгованості у відповідача перед позивачем за вказаною накладною №ГОМК0006860 від 30.09.2014 позивач надав оборотно-сальдову відомість по рахунку 361 за 01.02.2014-03.03.2016 року, за якою згідно рахунку на оплату №ГОМК0006860 від 08.09.2014 відповідачем сплачено 17394,42 грн. (борг залишився 9702,58 грн.)

Колегія суддів, дослідивши вказаний документ дійшла висновку про те, що він не може бути належним доказом наявності заборгованості у відповідача перед позивачем за вказаною накладною №ГОМК0006860 від 30.09.2014, оскільки його було складено самим позивачем.

В свою чергу, належних доказів таких як, зокрема, виписка з банківського рахунку, з якої б чітко вбачалося, що відповідачем спірні накладна та рахунок були частко оплачені, позивачем ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій надано не було.

З виписки по рахунку, наданої позивачем до суду першої інстанції (а.с.96-97) не вбачається, що відповідачем було частково оплачено спірні накладну чи рахунок.

Щодо наданого позивачем Акту звірки взаємних розрахунків за період 01.07.2014-25.09.2014 року, в якому зазначено рахунок на оплату №ГОМК0006860 від 08.09.2014, що на думку позивача, підтверджує отримання відповідачем дизельного палива на суму 27097,00 грн., слід зазначити наступне.

Відповідач заперечує підписання вказаного Акту директором товариства з обмеженою відповідальністю "Сіріус Інвест" ОСОБА_1

Судом шляхом візуального дослідження вказаного Акту встановлено, що підпис особи, який міститься на ньому від товариства з обмеженою відповідальністю "Сіріус Інвест", вочевидь різниться від підписів директора цього товариства ОСОБА_1 проставлених на довіреностях представників та договорі, укладеному між сторонами. Доказів підписання акту певною уповноваженою особою відповідача суду не надано.

Наведене стосується також і печатки, відбиток якої на акті істотно відрізняється від відбитків печатки відповідача на інших наявних в матеріалах справи документах.

Враховуючи наведене та з огляду на заперечення відповідача проти підписання його директором вказаного Акту, а також з урахуванням відсутності інших доказів, які б підтверджували обставини, на які посилається позивач, цей Акт не може бути належним доказом наявності спірної заборгованості у відповідача перед позивачем.

Щодо наданих позивачем до суду апеляційної інстанції податкових декларацій, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу.

В обґрунтування неможливості подання вказаних податкових декларацій до суду першої інстанції позивач зазначає те, що 29.08.2016 у господарському суді міста Києва одночасно слухалися дана справа та справа №910/12495/16 між тими ж сторонами проте з іншим предметом спору.

Як вказує, позивач у задоволенні його клопотання про відкладення слухання даної справи №910/10832/16 місцевим господарським судом було відмовлено. Разом з тим, 29.08.2016 під час розгляду іншої справи №910/12495/16 позивачем було встановлено, що відповідачем були надані суду податкові декларації, які на думку товариства з обмеженою відповідальністю "Мединський і К", підтверджують обставини прийняття дизельного палива відповідачем на спірну суму.

Враховуючи відмову суду першої інстанції у задоволенні клопотання позивача про відкладення слухання даної справи №910/10832/16, останній вказує на неможливість подання зазначених податкових декларацій до суду першої інстанції.

Колегія суддів, враховуючи обґрунтування позивачем неможливості подання податкових декларацій до суду першої інстанції, дійшла висновку про прийняття вказаних документів та відповідно розгляд справи з їх урахуванням.

Дослідивши вказані податкові декларації, колегія суддів дійшла висновку про те, що вони не доводять тих обставин на які посилається позивач, з огляду на наступне.

Так, позивач вважає, що оскільки відповідачем у вказаних податкових деклараціях було відображено прийняття від товариства з обмеженою відповідальністю "Мединський і К" товарів, в тому числі і на спірну суму (27 097, 00 грн.), а суму податку на додану вартість включено до податкового кредиту відповідача у жовтні 2014, то факт отримання дизельного палива за накладною №ГОМК0006860 від 30.09.2014 є підтвердженим належним чином.

Колегія суддів з наведеними доводами апелянта не погоджується, з огляду на наступне.

Так, із вказаних податкових декларацій вбачається, зокрема, включення до них податкової накладної №338 від 08.09.2014 на суму 27 097 грн., тобто відповідачем була відображена у податковій декларації операція з постачання йому товару на суму 27 097 грн.

Позивач вказує, що саме на таку ж суму ним відповідачу було поставлено дизельне пальне за накладною №ГОМК0006860 від 30.09.2014.

Разом з тим, оскільки спірна накладна, на підставі якої ґрунтуються позовні вимоги, датована 30.09.2014, то відображення у податковій декларації податкової накладної від 08.09.2014 на суму 27 097 грн. не може підтверджувати обставини того, що поставка на вказану суму була здійснена саме 30.09.2014 та за накладною №ГОМК0006860. Наведена обставина встановлена судом при дослідженні вказаних документів в минулому судовому засіданні.

В додаткових поясненнях, позивач зазначає, що дійсною датою поставки відповідачу дизельного пального є 08.09.2014, а не 30.09.2014, а зазначення іншої дати у накладній №ГОМК0006860 є помилкою, яка сталася під час реєстрації документу.

Так, за доводами позивача, відповідачу направлялася накладна саме від 08.09.2014, проте оскільки її повернуто не було, позивачем було надано до суду копію цієї накладної, що міститься в його електронній базі та в якій була допущена помилка в даті.

Проте, матеріалами справи спростовуються вказані доводи щодо направлення відповідачу накладної датованої 08.09.2014, оскільки у всіх претензіях, наданих позивачем, та адресованих відповідачу, датою накладної №ГОМК0006860 значиться 30.09.2014.

Крім цього, у позовній заяві позивач вказує на направлення відповідачу накладної №ГОМК0006860 саме від 30.09.2014, а не від 08.09.2014.

Виходячи із усього вищевикладеного, позивачем обставини з поставки відповідачу дизельного палива за накладною №ГОМК0006860 від 30.09.2014 не доведені.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні первісного позову.

У межах зустрічного позову товариство з обмеженою відповідальністю "Сіріус Інвест" просило стягнути переплачені на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Мединський і К" 19 525,62 грн.

Відповідно до виставлених рахунків на оплату отриманого дизельного пального №ГОМК0006156 від 10.08.2014 на суму 54311,40 грн., №ГОМК0006070 від 10.08.2014 на суму 69530,40 грн., №ГОМК0006523 від 21.08.2014 на суму 159295,90 грн., №ГОМК0006524 від 31.08.2014 на суму 150648,08 грн. підлягала до сплати сума розміром 433785,78 грн., тоді як товариством з обмеженою відповідальністю "Сіріус Інвест" було перераховано 453 311,40 грн., що підтверджується банківським виписками по рахунку за період з 27.08.2014 по 28.10.2014.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що відповідно до призначення платежів товариством з обмеженою відповідальністю "Сіріус Інвест" переплачено за вказаними чотирма рахунками 19525,62 грн., які підлягають поверненню товариством з обмеженою відповідальністю "Мединський і К".

Згідно зі статтею 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Сума, яку просить стягнути товариство з обмеженою відповідальністю "Сіріус Інвест", утворилася внаслідок переплати товариству з обмеженою відповідальністю "Мединський і К" грошових коштів поза межами платежів за Договором, оскільки відповідно до рахунків на оплату дизельного пального, розмір коштів які підлягали перерахуванню, було встановлено у твердій сумі та із умов Договору не вбачалась можливість утримування їх відповідачем для майбутніх розрахунків.

З огляду на викладене, відповідач за зустрічним позовом, як одна із сторін зобов'язання набув зазначені кошти за рахунок іншої сторони (позивача) не в порядку виконання договірного зобов'язання, а поза підставами, передбаченими Договором, внаслідок їх перерахування на рахунок відповідача понад вартості дизельного палива за виставленими чотирма рахунками.

Відповідно, зобов'язання щодо повернення цих грошових коштів за правовою природою є таким, що виникло у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, тобто є окремим від зобов'язань, які виникають з Договору, а тому мають бути повернуті відповідачем позивачу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України №3-138гс14 від 14.10.2014.

Щодо заявлених позивачем за зустрічним позовом вимог про стягнення пені у розмірі 14919,17 грн., 3% річних у розмірі 958,38 грн. та інфляційних втрат у розмірі 11359,42 грн., суд зазначає наступне.

Згідно п.1. статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Платники грошових коштів сплачують на користь

одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що

встановлюється за згодою сторін (ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання зобов'язань".

З огляду на наведені норми законодавства, враховуючи відсутність у Договорі між сторонами такої міри відповідальності як сплата пені, а також правовий характер заявленої вимоги позивача про повернення надмірно сплачених коштів, то суд вважає помилковим нарахування пені на цю суму та відмовляє у задоволенні зустрічного позову в цій частині.

Приписи частини 2 ст.625 ЦК України передбачають, що боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на правову позицію, викладену у п. 5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", згідно з якою обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає, зокрема у випадках повернення сум авансу та завдатку, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав, вимога позивача за зустрічним позовом про стягнення інфляційних втрат та 3% річних на безпідставно набуті кошти є також необґрунтованою.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України №6-2491цс15 від 02.03.2016.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим часткове задоволення зустрічних позовних вимог.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Мединський і К" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 29.08.2016 року у справі № 910/10832/16 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Матеріали справи № 910/10832/16 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко