КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2017 р. Справа№ 910/970/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Жук Г.А.

За участю секретаря судового засідання Москаленко Г.С.

представників сторін:

від позивача - Сабодаш Т.І. - дов. б/н від 06.07.2016 р.;

від відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Національного педагогічного університету

ім. М.П. Драгоманова

на рішення Господарського суду міста Києва

від 14.02.2017 року

у справі № 910/970/17 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Національного педагогічного університету

ім. М.П. Драгоманова

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

про стягнення 136 594,83 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.02.2017 року по справі № 910/970/17 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Національний педагогічний університет ім. М.П. Драгоманова звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2017 року по справі № 910/970/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.03.2017 року апеляційну скаргу прийнято до провадження у складі колегії суддів головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Жук Г.А. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 27.03.2017 року.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми процесуального права, що призвело до прийняття невірного судового рішення.

Представник Національного педагогічного університету ім. М.П. Драгоманова у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2017 року по справі № 910/970/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

04.02.2014 року між Національним педагогічним університетом ім. М.П. Драгоманова (далі - замовник, позивач, університет) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (далі - виконавець, відповідач, ФО-П ОСОБА_3.) було укладено Договір про надання послуг з видалення твердих побутових відходів № 812 (далі - Договір № 812).

За умовами Договору № 812 виконавець зобов'язується у 2014 році надати замовнику послуги на видалення твердих побутових відходів з гуртожитків університету, а замовник прийняти і оплатити такі послуги.

Згідно з п. 1.2 Договору № 812 кількість послуг становить 7 896 куб.м. за період з січня по грудень 2014 року.

Відповідно до п. 3.1 Договору № 812 ціна договору становить 319 788,00 грн. без ПДВ.

26.02.2015 року між Національним педагогічним університетом ім. М.П. Драгоманова (далі - замовник, позивач, університет) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (далі - виконавець, відповідач, ФО-П ОСОБА_3.) було укладено Договір про надання послуг з видалення твердих побутових відходів № 15-Г (далі - Договір № 15-Г).

За умовами Договору № 15-Г виконавець зобов'язується надати замовнику послуги підприємств щодо перевезення безпечних відходів лот № 2: послуги з видалення та знешкодження твердих побутових відходів з території гуртожитків університету, код за ДК 016-2010:38.11.6 (далі - послуги), а замовник прийняти і оплатити такі послуги. Кількість послуг становить 8 272 куб. м.

Згідно з п. 3.1 Договору № 15-Г ціна договору становить 326 744,00 без ПДВ.

Додатковою угодою № 1 від 25.01.2016 року внесено зміни до п. 3.1 Договору № 15-Г та визначено ціну договору в сумі 386 152,00 грн. без ПДВ.

Пунктами 10.3 Договорів № 812 та № 15-Г визначено, що вони можуть бути змінені за взаємною згодою сторін з обов'язковим складанням письмового документу.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - п. 1 ст. 530 ЦК України.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як зазначає сам позивач в своїй позовній заяві, зобов'язання між сторонам за даними Договорами були виконані у повному обсязі.

Проте, актом Державної аудиторської служби України від 14.09.2016 року № 03-21/4 за наслідками ревізії фінансово-господарської діяльності Національного педагогічного університету ім. М.П. Драгоманова за період з 01.01.2013 року по 01.06.2016 року встановлено, що університетом у 2014-2015 роках в порушення Норм надання послуг з вивезення твердих побутових відходів проведено оплату за послуги з вивезення твердих побутових відходів з перевищенням вказаних Норм у кількості 3 420 куб. м. на суму 136 594,83 грн., що призвело до матеріальної шкоди (збитків) на зазначену суму.

Аналогічні висновки містить довідка Державної аудиторської служби України від 01.08.2016 року № 03-21/1/54-з про проведення зустрічної звірки у ФО-П ОСОБА_3, яка підписана відповідачем із зауваженнями, в яких ним вказано про безпідставність таких висновків та виконання ним своїх обов'язків належним чином відповідно до умов Договорів.

27.09.2016 року Державна аудиторська служба України, з метою усунення порушень, направила відповідачу лист з вимогою усунути виявлені порушення.

Позивач зазначає, оскільки перевіркою виявлено порушення за Договорами, а саме встановлено, що нарахування здійснювались без врахування Норм надання послуг з вивезення твердих побутових відходів для міста Києва на 2013-2017 р.р., затверджених розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 2416 від 29.12.2012 року, в частині того що середня норма на рік становить 1,39 куб. м. на 1 місце в гуртожитку. Розрахунки вартості здійснені без врахування кількості проживаючих у гуртожитках, що призвело до матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 136 594,83 грн.

З огляду на зазначені висновки Державної аудиторської служби України про завищення позивачем вартості послуг, позивач звернувся до суду з даними позовом та просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у сумі 136 594,83 грн.

З матеріалів справи встановлено, що сторони узгодили всі умови Договору, відповідач надав послуги з вивезення твердих побутових відходів, позивач їх оплатив у повному обсязі в межах погодженої сторонами договірної ціни.

Позивач в прохальній частині позову просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 136 594,83 грн., проте належним чином не обґрунтовує правові підстави такого стягнення як заборгованості.

При цьому, вимоги позивача, за своєю суттю, зводяться до стягнення 136 594,83 грн. як збитків, які встановлені Державною аудиторською службою України у акті від 14.09.2016 року № 03-21/4.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Колегія суддів звертає увагу, що згідно з ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Чинним законодавством України обов'язок доведення факту наявності порушення відповідача покладено на позивача, наявність та розмір понесених збитків, а також причинно-наслідковий зв'язок між правопорушенням і збитками.

Встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. При цьому такий зв'язок між порушенням та збитками має бути прямим та безпосереднім.

Єдиним доводом позивача є посилання на акт Державної аудиторської служби України від 14.09.2016 року № 03-21/4. Проте ним не встановлено наявність складу господарського правопорушення відповідача та відповідно збитків.

За таких обставин, позивачем не було доведено неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договорами, наявність в діях відповідача складу господарського правопорушення, внаслідок вчинення якого позивачу були заподіяні збитки, натомість факт належного виконання сторонами своїх зобов'язань за Договором підтверджується ними у своїх поясненнях.

Враховуючи вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 136 594,83 грн.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обставини, викладені Національним педагогічним університетом ім. М.П. Драгоманова в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2017 року по справі № 910/970/17 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Національного педагогічного університету ім. М.П. Драгоманова задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Національний педагогічний університет ім. М.П. Драгоманова (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національного педагогічного університету ім. М.П. Драгоманова залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2017 року по справі № 910/970/17 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/970/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.О. Зеленін

Г.А. Жук

Повний текст рішення складено 03.04.2017 року.