РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2017 р. Справа № 902/801/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Розізнана І.В. ,

суддя Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Петрук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення господарського суду Вінницької області від 06.12.2016 р. у справі №902/801/16

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1) приватного акціонерного товариства "Інфузія"

2) товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор-Н"

3) товариство з обмеженою відповідальністю "Фарма-Світ"

про стягнення 53944,35 грн. - компенсації завданих збитків внаслідок невиконання договору на перевезення вантажу автомобільним транспортом від 10.05.2016 р.

за участю:

позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - не з'явився

представника третьої особи-1 - не з'явився

представника третьої особи-2 - не з'явився

представника третьої особи-3 - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 06.12.2016 року у справі №902/801/16 (суддя Білоус В.В.) зменшені позовні вимоги задоволено в повному обсязі в сумі 53944,35 грн. збитків від втрати вантажу. Стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 53944,35 грн. збитків від втрати вантажу, 1378 грн. відшкодування судових витрат на судовий збір.

В обґрунтування рішення суд зазначив, зокрема, що на підставі ст. 314 ГК України, ст. 924 ЦК України та враховуючи, що нормами цивільного законодавства передбачено презумпцію вини перевізника суд дійшов висновку, про те, що відповідальність за втрату товару під час перевезення, яке здійснювалось відповідачем на замовлення позивача на підставі договору-заявки від 10.05.2016 року, несе саме відповідач ФОП ОСОБА_1.

Не погоджуючись з прийнятим рішення суду першої інстанції, відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Вінницької області від 06.12.2016 року у справі №902/801/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час транспортування вантажу він був перевантажений в автомобіль, який не належить вантажоотримувачу ТОВ "Фарма-Світ", тобто був втрачений через шахрайські дії третіх осіб, а тому скаржник вважає, що вантаж втрачено не з його вини, що звільняє його від відповідальності. Також вказує, що згідно товарно-транспортної накладної від 10.05.2016 року вантажовідправником є ЗАТ "Інфузія", а вантажоодержувачем є ТОВ "Херсон Фарма-ОПТ", пункт призначення: м. Херсон, вул.. Суднобудівна, 14, таким чином вважає, що з його боку не існувало жодних зобов'язань стосовно транспортування будь-якого вантажу, в тому числі вартістю 53994,25 грн., за маршрутом з с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області до с. Мізікевича, Овідіопольського району Одеської області. Вважає, що невідповідності у супроводжуючих документах на вантаж, допущені відправником та експедитором підтверджують, що вантаж втрачено не з вини перевізника, а тому враховуючи приписи ст. 924 ЦК України, відповідач звільняється від відповідальності за втрату вантажу.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.02.2017 року у справі №902/801/16 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю "Фарма-Світ".

Відповідач (апелянт) та треті особи не скористались своїм правом на участь в судовому засіданні, про причину неявки суд не повідомили.

Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення учасників судового процесу про дату, час і місце розгляду справи відповідно до статті 98 ГПК, враховуючи те, що явка представників в судове засідання обов'язковою не визнавалась, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників відповідача та третіх осіб, за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст.11 ЦК України та ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З положень ст. 509 ЦК України та ст.174 ГК України, господарські зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 09.08.2013 року між ЗАТ "Інфузія" (третя особа 1, в договорі - замовник) та ТОВ "Фактор-Н" (третя особа-2, в договорі - виконавець) укладено договір № 063ТЕ3 про надання транспортно-експедиційних послуг, згідно п.1.1 якого предметом договору являються взаємовідносини сторін, які виникають при транспортному обслуговуванні вантажів, які пред'являються виконавцю замовником для транспортування по території України (а.с.15).

10.05.2016 року між ЗАТ "Інфузія" та ТОВ "Фактор-Н" було оформлено заявку на перевезення автомобільним транспортом в якому водієм зазначено ОСОБА_1, вантажоотримувачем вказано ТОВ "Фарма - Світ", адресою розвантаження вказано: Одеська обл., Овідіопільський р-н, с.Мізікевича, ж/м Ульянівка, діл.1 (а.с.17).

10.05.2016 року ТОВ "Фактор-Н" (експедитор 1) та ФОП ОСОБА_2 (експедитор 2) було оформлено заявку на перевезення вантажу автомобільним транспортом в якій вказано: місце завантаження товару - Вінницька область, Вінницький район, с. Вінницькі Хутори, вул.. Немирівське шосе,84/а; місце розвантаження товару - Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, ж/м. Ульянівка, уч.1; автомобіль Мерседес, державний номерний знак НОМЕР_1; водій - ОСОБА_1 (а.с.18).

10.05.2016 року між ФОП ОСОБА_2 (експедитор 2) та ФОП ОСОБА_1 (перевізник) укладено договір-заявку на перевезення вантажу автомобільним транспортом, в якому вказано: маршрут - з м. Вінниця до м. Одеса, згідно ТТН; автомобіль - Мерседес, державний номерний знак НОМЕР_1; водій - ОСОБА_1 (а.с.19).

Згідно п.1.2 договору - заявки перевізник зобов'язаний, з поміж іншого, прийняти і здати вантаж по кількості та вазі у відповідністю з накладною на вантаж, зобов'язаний доставити вантаж на протязі строку узгодженого в договорі-заявці, зобов'язаний забезпечити схоронність вантажу.

Згідно товарно-транспортної накладної № б/н від 10.05.2016 р. водій ОСОБА_1 отримав вантаж на загальну суму 53944,35 грн., супровідним документом на вантаж вказано видаткову накладну №536 від 10.05.2016 року (а. с. 83).

При цьому в товарно-транспортній накладні від 10.05.2016 року вантажоотримувачем вказано ТОВ "Херсон Фарма-ОПТ", пункт розвантаження: м. Херсон, вул. Суднобудівна,14, тоді як в договорі-заявці від 10.05.2016 року, що був укладений між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1, вказано адресу розвантаження - м. Одеса, згідно ТТН, а в видатковій накладній №536 від 10.05.2016 року, яка є додатком до ТТН від 10.05.2016 року, зазначено покупцем товару товариство з обмеженою відповідальністю "Фарма-Світ", місцезнаходження - Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, ж/м Ульянівка, діл.1.

Товар зазначений в видатковій накладній №536 від 10.05.2016 року на суму 53944,35 грн. перевізником вантажоотримувачу доставлено не було. Вказаний товар було втрачено при перевезенні, що не заперечується відповідачем (перевізником) відповідно до поданої ним апеляційної скарги.

Правовідносини, що виникають з перевезення вантажу регулюються главою 64 ЦК України. Зокрема, положеннями ст. 909 ЦК України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та віддати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням перевізного документа (транспортної накладної) відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до статті 924 цього Кодексу перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Зазначена норма передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов'язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому.

Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов'язаної сторони.

Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата вантажу відбулася внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок вини перевізника чи відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом.

Стаття 924 ЦК визначає принципи майнової відповідальності перевізника: він відповідає при наявності його вини (частина перша статті 924 ЦК) і в межах вартості перевезеного вантажу і багажу (частина друга статті 924 ЦК).

Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу в період здійснення перевезення. Крім того, він також зобов'язаний доставити вантаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі.

Невиконання цього обов'язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками:

1) усунення цих обставин не залежало від перевізника. Це формулювання слід тлумачити в такий спосіб, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу, якщо відповідно до законодавства та договору перевезення він не несе обов'язку усунення зазначених обставин;

2) перевізник не міг запобігти цим обставинам.

Звідси слід зробити висновок про те, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, коли причиною його незбереження була непереборна сила. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не підлягає під визначення непереборної сили, відповідно до частини першої статті 924 ЦК України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу.

Таким чином, законодавець покладає на перевізника обов'язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд України в своїй постанові від 23.03.2016 року у справі №6-2086цс15.

Доводи апелянта, що невідповідність у супроводжуючих документах на вантаж, допущені відправником та експедитором є підставою для звільнення перевізника від відповідальності за втрату вантажу, оцінюються апеляційним судом критично, оскільки відповідно до п.п. 11.1, 11.7 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року (надалі-Правила) основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна. У тих випадках, коли в товарно-транспортній накладній немає можливості перерахувати всі найменування вантажу, підготовленого для перевезення, до такої накладної замовник додає документ довільної форми з обов'язковим зазначенням відомостей про вантаж. У цих випадках в товарно-транспортній накладній зазначається, що до неї додається як товарний розділ документ, без якого товарно-транспортна накладна вважається недійсною і не може використовуватись для розрахунків із замовником.

Таким чином видаткова накладна №536 від 10.05.2016 року, в якій перелічено вантаж та зазначено, що покупцем вказаного товару є товариство з обмеженою відповідальністю "Фарма-Світ", місцезнаходження - Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, ж/м Ульянівка, ділянка 1, є невід'ємним додатком до ТТН від 10.05.2016 року, без якого товарно-транспортна накладна вважається недійсною і не може використовуватись для розрахунків з замовником.

Відповідно до п. п. 10.6., 13.12. Правил після укладення договору або разового договору перевізник має право відмовитись від приймання вантажу для перевезення, якщо замовником, зокрема, без попереднього узгодження з перевізником змінені реквізити цих документів. Якщо перевізник не одержав від вантажовідправника відомостей про зміну пункту призначення вантажу або не згоден з новими умовами доставки вантажу, він зобов'язаний повернути вантаж вантажовідправнику.

Відповідно до п. 15.1 Правил у разі розбіжностей між перевізником і вантажовідправником обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом.

При отриманні товару для здійснення перевезення, встановивши, що договір-заявка від 10.05.2016 року, укладений між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1, товарно-транспортна накладна від 10.05.2016 року та видаткова накладна №536 від 10.05.2016 року, яка є невід'ємним додатком до ТТН від 10.05.2016 року, містять розбіжності щодо вантажоотримувача та місця доставки вантажу, перевізник у відповідності до п. п. 10.6, 13.12 Правил не позбавлений був права відмовитися від перевезення вантажу, повернувши при цьому вантаж вантажовідправнику, або відповідно до п. 15.1 Правил скласти акт з зазначенням точних реквізитів вантажоотримувача та місцем розвантаження вантажу.

Відповідно до п.11.9. Правил у випадку перевантаження вантажу в процесі його перевезення на інший автомобіль складається акт довільної форми, в якому обов'язково зазначаються реквізити: повна назва власника транспорту та його адреса, прізвище, ім'я та по батькові водія, державний номер автомобіля перевізника, який здав вантаж, і перевізника, який його прийняв. Акт складається у двох екземплярах, які підписуються представниками (водіями) обох перевізників (по одному для кожного). Це зазначається в товарно-транспортній накладній.

З наведеного слідує, що при перевантажені товару в інший автомобіль перевізник зобов'язаний був скласти акт з зазначенням в ньому повної назви власника транспорту та його адресу, прізвище, ім'я та по батькові водія, державний номер автомобіля перевізника, який здав вантаж, і перевізника, який його прийняв. Однак вказані дії перевізником здійснені не були, що також свідчить про втрату вантажу з вини відповідача.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, враховуючи визначену цивільним законодавством презумпцію вини перевізника за втрату вантажу, керуючись ст. ст. 909, 924 ЦК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що перевізником не доведено наявність обставин, які звільняють його від відповідальності за незбереження (втрату) вантажу, з огляду на що, судом першої інстанції правомірно задоволено позов про стягнення з ФОП ОСОБА_1 збитки в сумі 53944,35 грн. за втрату вантажу.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Вінницької області від 06.12.2016 р. у справі №902/801/16 залишити без змін, апеляційну скаргу відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи №902/801/16 повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.