РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2017Справа №910/22108/16
За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства "Платинум Банк"

про стягнення заборгованості за договором оренди 233 289,52 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

від позивача не з'явився

від відповідача Андрєєва В.С. (представник за довіреністю)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Платинум Банк" про стягнення заборгованості за договором оренди від 03.12.2010р. №б/н у розмірі 233 289,52 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором оренди нежитлових приміщень від 03.12.2010.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2016 порушено провадження у справі № 910/22108/16 та призначено розгляд справи на 17.01.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2017 розгляд справи відкладено на 07.02.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2017 розгляд справи відкладено на 28.02.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.02.2017 судом, за клопотанням представника відповідача, у відповідності до положень ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів, розгляд справи відкладено на 21.03.2017.

В судовому засіданні 21.03.2017 представник відповідача проти позовних вимог заперечив та дав пояснення по суті спору.

Представник позивача в судове засідання 21.03.2017 не з'явився, 16.01.2017р. через відділ діловодства суду подав клопотання від 09.01.2017 в якому зазначив, що підтримує в повному обсязі заявлені вимоги та вважає їх такими, що підлягають задоволенню з підстав викладених в позовній заяві та просив суд проводити розгляд справи № 910/22108/16 у відсутності позивача та його представника.

З урахуванням особливостей розгляду спору, спір вирішено у відповідності до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, у впродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.12.2010 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі - позивач, орендодавець) та Публічним акціонерним товариством "Платинум Банк" (надалі - відповідач, орендар) було укладено договір оренди нежитлових приміщень (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору оренди, Орендодавець передає у строкове платне користування нежитлові приміщення, а саме - вбудоване приміщення № 68, загальною площею 131,2 м.кв., що знаходиться на першому поверсі в будівлі за адресою: АДРЕСА_1, яке надалі іменується - «Приміщення», а Орендар приймає у строкове платне користування зазначене Приміщення.

Пунктом 1.2. Договору оренди встановлено, що Приміщення належить орендодавцю на праві приватної власності на підставі Договору №80 купівлі-продажу при викупі, посвідченому приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Огневою Н.О. від 24 грудня 2004 року за реєстровим № 3798, та зареєстрованому в Дніпродзержинському бюро технічної інвентаризації від 28.12.2004, реєстраційний номер 8725357, номер запису 320, в книзі 3.

Відповідно до п. 2,2. Договору оренди, орендна плата за договором починає нараховуватись з моменту підписання Сторонами Акту прийому-передачі, який повинен бути підписаний сторонами не пізніше ЗО (тридцяти) календарних днів з моменту укладання даного Договору.

Договором оренди встановлена сума орендної плати, яка розраховується за формою (п. 3.1. Договору оренди):S=A*SO/2*P,гpн.

Починаючи з 2 місяця оренди, Орендар сплачує щомісячно Орендодавцеві фіксовану орендну плату за наступною формулою: S=A*SO/2*P,грн.„ де: SO - щомісячна сума орендної плати за 1 кв.м. приміщення в еквіваленті до долара США, на день укладання даного Договору, яка складає 25 (двадцять п'ять) доларів США;

S - загальна сума щомісячного орендного платежу в гривнях, встановлена цим Договором;

А - офіційний курс долару США в гривнях згідно НБУ на день складання рахунку;

Р - площа орендованих приміщень згідно п.1.1. цього Договору.

Пунктом 3.3. Договору оренди орендна плата сплачується Орендарем в національній валюті України (гривні) в безготівковому порядку на поточний рахунок Орендодавця авансом, щомісячно протягом п'яти банківських днів після отримання рахунків від Орендодавця. Якщо початок оренди припадає не на перший день календарного місяця, то сплата відповідної частини орендної плати, разом з комунальними платежами за такий календарний місяць, повинна бути пропорційно перерахована, відповідно до кількості днів у такому місяці. Орендна плата в сумі 26043,20 грн., буде щомісячно перераховуватися Орендарем на рахунок Орендодавця.

Згідно п. 3.8. Договору оренди Орендодавець щомісячно (до першого числа місяця, наступного за тим, в якому надавались послуги) надає Орендарю два примірники Акту прийому-передачі орендних послуг за поточний місяць. Орендар не пізніше п'ятого числа місяця, наступного за поточним (розрахунковим) підписує зазначені примірники Акту, та повертає один примірник Орендодавцю.

Також п. 5.1.8. Договору оренди Орендодавець зобов'язаний своєчасно направляти Орендарю рахунки на сплату орендної платні та інших платежів.

Згідно п. 6.1.6. Договору оренди Орендар зобов'язався на підставі виставлених рахунків, своєчасно здійснювати орендні платежі та компенсувати Орендодавцю витрати за користування комунальними послугами.

Однак, Позивач стверджує, що орендна плата за період з липня по грудень 2015 р. Відповідачем сплачувалася не у повному обсязі, без письмового погодження з Орендодавцем. Таке твердження Позивача спростовується документами, які відповідно до п.п. 3.8.,5.1.8., 6.1.6. власноруч оформлювались Позивачем, а саме:

- рахунком - фактурою № 47 від ЗО червня 2015 р на суму 32800 грн. за оренду приміщення липень 2015 р. та двостороннє підписаним актом здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 31.07.2015p., яким сторони підтвердили, що не мають одна до одної претензій по договору оренди від 03.12.2010р. на дату акту.

- рахунком - фактурою № 48 від 31 липня 2015 р на суму 32800 грн. за оренду приміщення серпень 2015 р. та двостороннє підписаним актом здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 31.08.2015 p., яким сторони підтвердили, що не мають одна до одної претензій по договору оренди від 03.12.2010р. на дату акту.

- рахунком - фактурою № 49 від 31 серпня 2015 р на суму 32800 грн. за оренду приміщення вересень 2015 р. та двостороннє підписаним актом здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 30.09.2015p., яким сторони підтвердили, що не мають одна до одної претензій по договору оренди від 03.12.2010 р. на дату акту.

- рахунком - фактурою № 50 від 30 вересня 2015 р на суму 32800 грн. за оренду приміщення жовтень 2015 р. та двостороннє підписаним актом здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 31.10.2015 p., яким сторони підтвердили, що не мають одна до одної претензій по договору оренди від 03.12.2010р. на дату акту.

- рахунком - фактурою № 51 від 31 жовтня 2015 р на суму 2186,67 грн. за оренду приміщення 1 та 2 листопада 2015 р. та двостороннє підписаним актом здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 01-02.11.2015 p., яким сторони підтвердили, що не мають одна до одної претензій по договору оренди від 03.12.2010 р. на дату акту.

Суду доведено, що у зв'язку зі складною економічною ситуацією в країні та стрімким курсом іноземної валюти Банк дійсно неодноразово направляв Позивачу листи щодо врегулювання питання орендних платежів.

Листом за вих. номером 50-02-01/34772 від 30.12.2014 року Відповідач звернувся до Орендодавця з пропозицією зафіксувати орендну плату в гривнях на січень-червень 2015 року у сумі 32 800,00 гривень щомісяця за користування приміщенням.

Відповіді на дану пропозицію Банком отримано не було, але рахунки орендної плати приміщення за період липень-листопад 2015 року були виставлені Орендодавцем з урахуванням пропозиції Банку від 30.12.2014 p., що свідчить про його згоду.

Банк дотримувався умов Договору, в т.ч. п. 6.1.6. Договору, та своєчасно сплачував орендну плату виключно в розмірі, вказаному згідно виставлених Орендодавцем рахунків.

Окрім того, відсутність зауважень і прийняття Позивачем, як належного виконання Банком умов Договору з новим розміром орендної плати підтверджується щомісячними актами прийому-передачі орендних послуг, які складалися та надавалися Позивачем протягом спірного періоду згідно вимог п. 3.8. Договору.

На думку Відповідача, Банк зі своєї сторони повністю дотримувався умов Договору оренди, сплачував орендну плату в належному розмірі згідно виставлених Позивачем рахунків, а тому стягнення заборгованості в розмірі 201 392,00 грн. є безпідставним.

Відповідно до ч. 1 статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно Листа ДФС від 19.01.2016 №919/6/99-99-19-03-02-15 від 19.01.2016 р. факти здійснення господарських операцій фіксуються у первинних документах. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, підтверджуючим первинним документом факту здійснення платником податку операції з передачі майна в оренду, яка відповідно до підпункту196.1.2 пункту 196.1 статті 196 ПКУ не є об'єктом оподаткування, є акт приймання - передачі майна в оренду.

При цьому первинними документами, що підтверджують факт здійснення платником податку операції з постачання послуг із оренди майна за договором оренди, можуть бути:

акт приймання-передачі послуг із оренди майна за відповідним договором оренди, який підтверджує факт надання таких послуг;

платіжний документ, що підтверджує оплату за послуги із оренди майна.

Згідно 4.2. ст.218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Згідно ч.І. ст. 614 ЦК України Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач вважає, що Позивачем не доведена наявність прострочення у виконанні зобов'язання, а тому й стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних безпідставні.

Як свідчать матеріали справи, на підставі рішення Правління Національного банку України від 10.01.2017 № 14рш/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» до категорії неплатоспроможних», Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 11.01.2017 було прийнято рішення № 85 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Платинум Банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Пунктом 1 рішення від 11.01.2017 № 85 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Платинум Банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» було вирішено розпочати процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 11 січня 2017 по 10 лютого 2017 (включно).

На підставі рішення Правління Національного банку України від 23.02.2017 № 95-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 24.02.2017 було прийнято рішення № 743 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Платинум Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Рішенням від 24.02.2017 № 743 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Платинум Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» було вирішено припинити тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» з 24.02.2017 та запровадити процедуру ліквідації ПАТ «Платинум Банк» строком на два роки з 24.02.2017 по 23.02.2019 включно.

Таким чином, на час розгляду в суді даного спору відбувається ліквідація банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України "Про банки і банківську діяльність" особливості правового статусу, порядку створення, діяльності, реорганізації та ліквідації банків визначаються цим Законом та Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Тобто, процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

В пункті 6 статті 2 зазначеного Закону визначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

В силу приписів ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" у разі відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку за рішенням Національного банку України останній не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ст. 44 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України "Про банки і банківську діяльність". Фонд призначає уповноважену особу Фонду та розпочинає процедуру ліквідації банку в день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, за виключенням випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (частини 1 та 2 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

В ч. 3 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що відомості про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду повинні містити окрім іншого, інформацію про місце та строк приймання вимог кредиторів.

Згідно з частиною 5 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду:

1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється;

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку;

5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Згідно п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку; банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав

Згідно ч. 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Згідно пункту 5-4 статті 2 зазначеного Закону під поняттям "кредитор" розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

Відтак, виходячи з аналізу вищенаведених положень та положень статті 509 Цивільного кодексу України, позивач є кредитором банку.

Відповідно до ч. 6 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду.

Статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено черговість задоволення вимог кредиторів банку, а саме: 1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі покриття витрат Фонду, передбачених пунктом 7 частини другої статті 20 цього Закону, витрат, пов'язаних із консолідованим продажем активів Фондом; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано; 7) вимоги інших вкладників, які не є пов'язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов'язаними особами банку; 8) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 9) вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб), які є пов'язаними особами банку; 10) вимоги за субординованим боргом.

Згідно ч. 4 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі якщо обсяг коштів, одержаних від продажу майна (активів), недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до суми вимог, що належать кожному кредитору однієї черги. У разі відмови кредитора від задоволення визнаної в установленому порядку вимоги Фонд не враховує суму грошових вимог цього кредитора.

Виходячи зі змісту статей 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Таким чином, після початку процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом, порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 25.03.2015 у справі № 3-24гс15, від 01.04.2015 у справі № 3-25гс15 та від 01.04.2015 року у справі № 3-34гс15.

Отже, з огляду на зазначене вище, та враховуючи прийняте Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення від 24.02.2017 № 743 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Платинум Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» було вирішено припинити тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» задоволення вимог кредиторів банку, здійснюється виключно у межах процедури ліквідації банку та у порядку передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відкликання Національним банком України на момент вирішення спору банківської ліцензії відповідача та ініціювання процедури його ліквідації як юридичної особи, зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема, виникнення спеціальної процедури пред'явлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", при цьому задоволення вимог окремого кредитора, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов'язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Відповідно до статті 607 ЦК України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Виходячи з вищевикладеного суд не знаходить підстав для задоволення даного позову.

При цьому, позивач не позбавлений можливості захистити свої майнові права в порядку передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

У відповідності із ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість заявлених позовних вимог, у зв'язку з чим, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 26, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 30.03.2017

Суддя І.І.Борисенко