ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.03.2017 Справа № 904/12063/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Дніпро

до Управління соціального захисту населення Широківської районної державної адміністрації, смт. Широке, Дніпропетровська область

про стягнення 16 327,47 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

Секретар судового засідання Бойчук Ю.С.

Представники:

від позивача: Корніх Н.Ю., представник за довіреністю № 1020 від 12.12.2016 року

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Управління соціального захисту населення Широківської районної державної адміністрації 16 327,47 грн. заборгованості за надані телекомунікаційні послуги пільговій категорії громадян.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором № 3 про надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення та проведення розрахунків за надані пільги від 23.01.2015 року, в частині своєчасної та повної оплати телекомунікаційних послуг наданих пільговій категорії громадян в жовтні - грудні 2015 року.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2016 року (суддею Бондарєвим Е.М.) порушено провадження у справі № 904/12063/16, прийнято позовну заяву до розгляду та призначено судове засідання на 19.01.2017.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.01.2017 року відкладено розгляд справи на 14.02.2017.

У зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Бондарєва Е.М., 14.02.2017 розгляд справи не відбувся.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2017 року, у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Бондарєва Е.М., справу №904/12063/16 передано для розгляду судді Петренко Н.Е.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.02.2017 року справу №904/12063/16 прийнято до провадження судді Петренко Н.Е., справу призначено до розгляду в засіданні на 23.03.2017.

14.03.2017 до суду від відповідача надійшли:

- відзив на позов, відповідно до якого відповідач заявлені вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі;

- клопотання № 908/1-13 від 13.03.2017, згідно з яким відповідач просив суд розглянути справу без участі його повноважного представника.

Дослідивши зазначене клопотання, господарський суд вважає за можливе розглянути справу без участі повноважного представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

В свою чергу, повноважний представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, повноважний представник позивача надав для огляду суду всі оригінали первинних документів, на підставі яких виник спір.

У судовому засіданні 23.03.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

23.01.2015 року між Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (далі - позивач, постачальник) та Управлінням соціального захисту населення Широківської районної державної адміністрації (далі - відповідач, платник) укладено договір № 3 про надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення та проведення розрахунків за надані пільги (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого предметом договору є відносини сторін щодо фінансування пільг, пов'язаних з наданням телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення.

Згідно з п. 1.2 Договору постачальник здійснює надання телекомунікаційних послуг (в т.ч. абонплата, встановлення телефонів, проведення додаткових робіт при позачерговому та пільговому встановленні телефонів, проведення додаткових робіт при позачерговому та пільговому встановленні квартирних телефонів) громадянам, які мають відповідні пільги, а платник здійснює фінансування пільг відповідно до ст. 102 Бюджетного кодексу України, Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", проводить розрахунки за надані пільги в межах своїх кошторисних призначень.

Сума цього договору відповідає кошторисним призначенням на 2015 рік і обумовлюється у додатковій угоді № 1 до цього договору, яка є його невід'ємною частиною (п. 1.3 Договору).

Обсяги коштів, передбачених в бюджеті на фінансування пільг за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам, можуть змінюватись протягом року при уточненні бюджету на відповідний 2015 рік в частині кошторисних призначень, а також від розміру наданих пільг, що обов'язково відображається у додаткових угодах до даного договору (п.1.4. Договору).

Відповідно до п. 2.1.2 Договору постачальник зобов'язується щомісяця надавати у відділ персоніфікованого обліку пільговиків платника:

- до 10 числа місяця, що настає за звітним, надавати на електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих громадянам пільгових категорій у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга" встановленою п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року №117 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги" (зі змінами) (далі - Єдиний реєстр);

- до 20 числа місяця, що настає за звітним, надавати відомості про фактично надані послуги на паперових носіях;

- до 06 числа місяця, другого за звітним, складати акти звіряння сум заборгованості по наданим послугам зв'язку станом на 1 число місяця, що передує звітному.

Відповідно до п. 2.2.1 Договору платник зобов'язується передбачити у своєму кошторисі в необхідних обсягах кошти, які будуть спрямовані на компенсацію витрат за телекомунікаційні послуги, надані постачальником пільговій категорії населення.

Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2015 року, а в частині розрахунків за надані пільги до повного виконання зобов'язань за цим договором (п.6.1. Договору).

З урахуванням додаткових угод № 1 від 23.01.2015 року, № 2 від 26.01.2015 року, № 3 від 27.07.2015 року, № 4 від 23.10.2015 року, № 5 від 14.12.2015 року сторони узгодили, що планова сума фінансування пільг населенню, відшкодування яких проводиться за рахунок субвенції з Державного бюджету місцевим бюджетам на 2015 рік складає 95 402,87 грн.

Так, позивачем за 2015 рік було надано пільги та субсидії населенню та складені звіти про пільговиків та членів їх сімей, які перебувають на обліку та отримали пільги за послуги зв'язку, відповідно до яких відповідач зобов'язаний був сплатити позивачу 74 892,34 грн.

При цьому, в порушення вказаних умов договору, відповідач у повному обсязі не відшкодував позивачу витрати за надані послуги внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 10 607,00 грн., що підтверджується наданим в матеріали справи та підписаний сторонами у справі, актом звіряння розрахунків на 01.01.2016. Крім того, згідно акту звірки на надання пільг за грудень 2015 року позивачем надано телекомунікаційні послуги пільговим категоріям абонентів на суму 5 720,47 грн. Загалом заборгованість складає 16 327,47 грн., що є причиною виникнення спору.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі, виходячи з наступного.

Станом на 01.01.2016 поточна заборгованість складала 10 607,00 грн. згідно акта звіряння взаєморозрахунків між позивачем та відповідачем, в т.ч. послуги зв'язку - 10312,98 грн. та встановлення телефонів - 294,02 грн. Тобто заборгованість за 2015 рік складала 10 607,00 грн., що підтверджується підписами та скріпленими печатками обох сторін, а не 16 327,47 грн., як стверджує позивач.

Стосовно розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг за грудень 2015 року відповідач зазначає, що відповідно до п. 10 положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого КМУ від 29.01.2003 № 117 та п.п. 2.1.2 п. 2 Договору, постачальник до 10 числа місяця наступного за звітним надає на електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих громадянам пільгових категорій у минулому місяці та до 20 числа наступного за звітним надає в паперових носіях. Тобто, розрахунок видатків на відшкодування витрат за грудень місяць 2015 року повинен був би бути наданий позивачем у січні 2016 року Управлінню соцзахисту.

З набуттям чинності Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік", субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на відшкодування інших пільг (крім комунальних) була виключена. Тому, в Управління соцзахисту не було підстав приймати вище вказаний розрахунок в січні місяці 2016 року та укладати договір про відшкодування витрат за телекомунікаційні послуги, надані пільговим категоріям населення у 2016 році.

Відповідно до ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. В 2016 році механізм та джерело відшкодування коштів за надані послуги був не визначений.

Крім того, відповідач зазначив, що він звернувся до голови Широківської районної державної адміністрації, голови Широківської районної ради та начальника фінансового управління Широківської райдержадміністрації з проханням виділити кошти на фінансування пільг з оплати послуг зв'язку, але видатки на відшкодування даного виду послуг не виділено.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з таких підстав.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарювання відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку ( ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Частиною1 статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як зазначено в ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" виключно законами України визначаються, зокрема, пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання.

Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Положеннями ч. 3 ст. 19 Закону України "Про телекомунікації" передбачено, що телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" № 256 від 04.03.2002, установлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства (ст. 129 Конституції України).

Положеннями ст. 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. ст. 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови Договору та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки:

- Дослідивши оригінали наданих позивачем до господарського суду документів у розумінні ст. 36 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв їх як належні докази, тому що вони містять інформацію щодо предмета доказування, та підтверджують неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за вищезазначеним Договором.

- На час розгляду спору у господарському суді відповідачем не заперечувався факт надання позивачем телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення у жовтні-грудні 2015 року та не надано доказів здійснення повної оплати цих послуг в розмірі 16327,47 грн.

Господарський суд не бере до уваги заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Ці положення кореспондуються з положеннями ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, де зазначено, що непереборною силою, тобто надзвичайними і невідворотними обставинами не вважаються, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з пунктом 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 та у справі Бакалов проти України від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 15.05.2012 року у справі № 11/446, від 15.05.2012 року у справі № 3-28гс12 та Постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 року у справі № 15/5027/715/2011.

Згідно з ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частин 1-4 статті 48 Бюджетного кодексу України.

Таким чином, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Враховуючи вищевикладене, відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання.

Викладене є підставою для задоволення позову в повному обсязі, оскільки заборгованість підтверджується матеріалами справи, а зобов'язання повинні виконуватись належним чином та в установлений строк.

За приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови № 7 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст. 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", ст. 19 Закону України "Про телекомунікації", ст.ст. 173, 174, 193, 218 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Широківської районної державної адміністрації (53700, Дніпропетровська область, смт. Широке, вул. Соборна, буд.99; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, бул. Тараса Шевченка, буд.18, ) в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (49600, м.Дніпро, вул. Херсонська, буд. 26, ) заборгованість за телекомунікаційні послуги в розмірі 16 327,47 грн. (шістнадцять тисяч триста двадцять сім грн. 47 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 24.03.2017

Суддя Н.Е. Петренко