номер провадження справи 5/14/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2017 Справа № 908/141/17

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер - Континент Груп" (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Лісова, 2)

До відповідача: Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" (69035, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 11)

про стягнення 2 076,40 грн.

Суддя Проскуряков К.В.

Представники сторін:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: Половенко О.В., довіреність №18-74 від 19.12.2016 р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

24.01.2017 р. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер - Континент Груп" до Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" про стягнення 29 707,96 грн.

Ухвалою суду від 24.01.2017 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №908/141/17, справі присвоєно номер провадження - 5/14/17, розгляд якої призначено на 22.02.2017 р. Ухвалою від 22.04.2017 р. у зв'язку із неявкою у судове засідання представників сторін, не надання ним витребуваних судом документів, розгляд справи відкладено на 20.03.2017 р. У судовому засіданні 20.03.2017 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

За клопотанням представника відповідача, розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

У судове засідання 20.03.2017 р. представник позивача не з'явився.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 22.02.2016 р. між ТОВ "Інтер - Континент Груп" та ПАТ "Запорізький завод феросплавів" укладено договір поставки №175. На підставі вказаного договору позивач здійснив поставку товару відповідачу згідно видаткової накладної №189 від 01.04.2016 р., а відповідач за довіреністю №309 від 31.03.2016 р. прийняв товар, однак оплату за отриманий товар не здійснив.

В матеріалах справи міститься заява від 26.01.2017 р. про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої у зв'язку зі сплатою відповідачем 18.01.2017 р. суми основного боргу у розмірі 27 631,56 грн. позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 418,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 658,40 грн., судовий збір в сумі 1 600,00 грн., а також просить розглянути позовну заяву без участі представника позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Вказана заява позивача відповідно до ст. 22 ГПК України приймається судом до розгляду.

Представник відповідача підтримав доводи, викладені у відзиві від 15.03.2017 р. на позовну заяву пояснивши, що відповідач позовні вимоги не визнає, оскільки заборгованість у розмірі 27 631,56 грн., яка є предметом позову була сплачена ПАТ "Запорізький завод феросплавів" платіжним дорученням №295757 від 16.01.2017 р. ще до відкриття провадження у справі. Відповідач просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до положень ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить Господарський кодекс України, частинами 1, 7 ст. 193 якого встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1). ... Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається крім випадків, передбачених законом (ч. 7).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.02.2016 р. між Публічним акціонерним товариством "Запорізький завод феросплавів" (далі - Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер - Континент Груп" (далі - Постачальник) укладено договір поставки №175, відповідно до п.1.1. якого Постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити, а Покупець прийняти та оплатити продукцію (далі - Товар), в асортименті та за цінами, вказаними у додатку (специфікації) та додаткових угодах до цього договору, які є його невід'ємною частиною, а Покупець зобов'язується прийняти вказаний Товар та оплатити його в порядку і на умовах, передбачених цим договором.

У пункті 3.1. договору передбачено, що Постачальник зобов'язується поставити Покупцеві Товар на умовах та у спосіб, зазначеними у додатку (специфікації) до цього договору.

Згідно з пунктом 2 Додатку № 1 від 22.02.2016 р. Покупець здійснює оплату за умоваи виконання Постачальником п.п.3.4, 4.1.1., 4.1.4-4.1.7 договору №175 від 22.02.2016 р. за фактичну кількість поставленого Товару з відстрочкою 30 календарних днів з дати поставки Товару.

Факт поставки та отримання товару відповідачем на суму 27 631,56 грн. підтверджується видатковою накладною №189 від 01.04.2016 р. та довіреністю на отримання матеріальних цінностей №309 від 31.03.2016 р. (а.с. 18, 19-20)

Отже, граничним строком оплати за ВН №189 від 01.04.2016 р. є 01.05.2016 р., однак відповідач, здійснив оплату за отриманий товар з порушенням вказаного строку, а саме 18.01.2017 р., що підтверджується платіжним дорученням №295757 від 16.01.2017 р., яке одержано банком 18.01.2017 р.

24.11.2016 р. позивач направив на адресу відповідача претензію № 01 від 24.11.2016 р. на суму 27 631,56 грн., яка, згідно з Довідкою УДППЗ «Укрпошта» від 22.12.2016 р за вих. №455, була отримана уповноваженою особою ПАТ «Запорізький завод феросплавів» за дорученням Бобришевою І.С. - 01.12.2016 р.

Позивач відповідь на вказану претензію не отримав.

Предметом позовних вимог у цій справі з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог є стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 418,00 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1 658,40 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов'язання" від 17.12.2013 р. № 14, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 4.1. вказаної постанови пленуму, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З пункту 5.1. зазначеної постанови пленуму вбачається, що кредитор вправі вимагати, в т.ч. в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних, як разом зі сплатою суми боргу, так і окремо від неї.

Згідно із розрахунками позивача відповідачу нараховано 3% річних за період з 02.05.2016 р. по 01.11.2016 р. (за 184 дні) у розмірі 418,00 грн. та інфляційних втрат за період з травня 2016 р. по листопад 2016 р. у розмірі 1 658,40 грн. Судом перевірено вказані розрахунки позивача за допомогою КП "Законодавство", та встановлено, що розрахунки є вірними, відповідають вимогам чинного законодавства та підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Доводи відповідача про те, що ним сплачено суму основного боргу у розмірі 27 631,56 грн. - 18.01.2017 р. ще до порушення провадження у справі, а тому з вказаних підстав заявлені позовні вимоги відповідачем не визнаються, судом до уваги не приймаються, оскільки, як було зазначено вище, граничним строком оплати за ВН №189 від 01.04.2016 р. є 01.05.2016 р., а отже відповідачем було порушено строк для оплати за отриманий від позивача товар та позивачем правомірно нараховано суми 3% річних та інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Керуючись ст. ст. 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" (69035, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 11, п/р 101 у відділенні «Маяковське» м. Запоріжжя ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», МФО 305749, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер - Континент Груп" (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Лісова, 2, р/р 3649 в ПАТ КБ «Приват Банк», Київська філія, МФО 321842, ) 3% річних у розмірі 418 (чотириста вісімнадцять) грн. 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 658 (одна тисяча шістсот п'ятдесят вісім) грн. 40 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600(одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. Видати наказ.

Суддя К.В.Проскуряков

Рішення господарського суду набирає чинності протягом 10 днів із дня його підписання.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано 22.03.2017 р.