УХВАЛА

21.03.2017Справа № 910/3176/17
Суддя Мудрий С.М., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами "Ресурс-Інвест"

до публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

про визнання недійсною додаткової угоди № 68 від 08.12.2010 року до кредитного договору № 04/08/06-КЛТ від 13.03.2006 року

Представники:

від позивача: Нестеренко А.О. - представник за довіреністю № б/н від 06.03.2017 р.;

від відповідача: Павленко О.В. - представник за довіреністю б/н від 08.02.2017 р.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду міста Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами "Ресурс-Інвест" до публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання недійсною додаткової угоди №68 від 08.12.2010 року до кредитного договору №04/08/06-КЛТ від 13.03.2006 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.03.2017 р. порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 21.03.2017 р.

21.03.2017 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав клопотання про витребування доказів по справі та документи на виконання вимог ухвали суду від 01.03.2017 р.

21.03.2017 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав клопотання про направлення справи за підсудністю, відзив на позовну заяву та документи по справі.

У судовому засіданні 21.03.2017 р. представник відповідача підтримав подане клопотання про направлення справи за підсудністю.

Представник позивача заперечував проти даного клопотання.

Представник відповідача надав суду оригінал додаткової угоди № 68 від 08.12.2010 року до кредитного договору № 04/08/06-КЛТ від 13.03.2006 року для огляду.

Суд оглянув наданий оригінал додаткової угоди № 68 від 08.12.2010 року.

Представник позивача оглянув наданий представником відповідача оригінал додаткової угоди № 68 від 08.12.2010 року.

У клопотанні від 21.03.2017 р. відповідач зазначає, що в провадженні господарського суду Запорізької області перебуває справа № 908/6299/15 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами «Ресурс-Інвест».

Провадження у даній справі не закінчено, звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс не затверджено, розгляд справи призначено на 06.06.2017 р.

Місцезнаходженням товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами «Ресурс-Інвест» є: 69035, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, буд. 37-б.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Згідно з п. 9 Інформаційного листа від 28.03.2013 р. № 01-06/606/2013 «Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI)» Вищого господарського суду України, частина четверта статті 10 Закону відносить до підвідомчості господарських судів усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника. Винятком є спори, пов'язані із визначенням та сплатою (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України. Дана норма кореспондується з положеннями пункту 7 частини першої статті 12 ГПК та застосовується незалежно від суб'єктного складу сторін.

Слід мати на увазі, що спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, розглядаються господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство незалежно від того, заявлені такі вимоги з підстав невідповідності правочинів спеціальним нормам (стаття 20 Закону) чи загальним, встановленим цивільним законодавством.

Крім названих у зазначеній статті Закону справ у спорах, пов'язаних з майновими вимогами до боржника, слід відносити також спори про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, спори, пов'язані з майновими вимогами учасників (акціонерів) до боржника.

Справи у відповідних спорах відносяться до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (частина дев'ята статті 16 ГПК). Такі майнові спори, за винятком спорів боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника (абзац четвертий частини восьмої статті 23 Закону), розглядаються та вирішуються господарським судом за правилами позовного провадження, передбаченими ГПК, з урахуванням особливостей, встановлених Законом, у межах провадження у справі про банкрутство без порушення нових справ. За наслідком розгляду зазначених майнових спорів по суті господарський суд виносить ухвалу (задоволення заяви, відмова у задоволенні заяви (повністю або частково).

Верховний Суд України у постанові від 13.04.2016 № 3-304гс16 зазначив, що системний аналіз положень Закону № 2343-XII дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону № 2343-XII мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, а тому правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора (частина перша статті 20 Закону № 2343-XII); за позовом розпорядника майна (частина дев'ята статті 22 Закону № 2343-XII); за заявою комітету кредиторів (частина восьма статті 26 Закону № 2343-XII); за заявою керуючого санацією (частина п'ята статті 28 Закону № 2343-XII); за заявою ліквідатора (частина друга статті 41 Закону № 2343-XII).

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону № 2343-XII, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ч. 9 ст. 16 ГПК України, справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини першої статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 12 ГПК України, справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Таким чином, дана справа не підсудна господарському суду м. Києва, так як подана не в господарський суд у провадженні якого перебуває справа про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами «Ресурс-Інвест».

Статтею 17 ГПК України встановлено, що якщо справа не підсудна даному господарському суду, матеріали справи надсилаються господарським судом за встановленою підсудністю не пізніше п'яти днів з дня надходження позовної заяви або винесення ухвали про передачу справи.

За наведених обставин справа підлягає передачі за підсудністю до господарського суду Запорізької області.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 15, 17, 86 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Справу № 910/3176/17 направити за підсудністю до господарського суду Запорізької області.

Суддя С.М. Мудрий