ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2017 р. Справа № 922/4147/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В. , суддя Пушай В.І.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Єфременка О.О., за дов.№14-88 від 18.04.2014 (копія у справі)

відповідача - Ващенко Т.Д., за дов. 38-4055/391 від 27.10.2010 р. (копія у справі)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вх. № 359 Х/3-12) на рішення господарського суду Харківської області від 11 січня 2017 року по справі №922/4147/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків

про стягнення 39 775 319,25 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.01.2017 року у справі №922/4147/16 (суддя Аріт К.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 7486541,53 грн. основного боргу, 153412,73 грн. 3% річних, 269275,69 грн. інфляційних, 719505,74 грн. пені, 140223,62 грн. судового збору. Відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 719505,74 грн. пені. Припинено провадження в частині стягнення 17896828,34 грн. пені, 933206,39 грн. 3% річних, 11597043,10 грн. інфляційних втрат, на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 11.01.2017 року у справі №922/4147/16 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в частині стягнення 719505,74 грн. та 17896828,34 грн. пені, 933206,39 грн. 3% річних, 11597043,10 грн. інфляційних втрат.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм чинного законодавства України і що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також на те, що суд невірно застосував норми як матеріального, так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору та згідно статті 104 Господарського процесуального кодексу України є підставою для його скасування.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну силу, розглянувши доводи апеляційної скарги, письмові докази, долучені до матеріалів справи, встановила наступне.

Згідно статті 101Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як свідчать матеріалами справи та з'ясовано судом першої інстанції, 08.12.2014 між Публічною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (позивач у справі, за договором - продавець) та Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» (відповідач у справі, за договором - покупець) укладено договір №3129/15-БО-32 купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до пункту 1.1 договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на територію України НАК Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", за кодом згідно УКТ ЗЕД , а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах договору.

Сторонами погоджено у пункті 1.2 договору, що продавець передає покупцеві в період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року газ обсягом до 65700 тис. куб. м. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (пункт 1.3 договору).

З огляду на статтю 4 договору сторонами обумовлено, що до сплати за 1000 куб.м. природного газу - 6384,70 грн., крім того ПДВ - 20% - 1276,94 грн., всього з ПДВ - 7661,64 грн.

Відповідно до пункту 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа, наступного за місяцем поставки газу.

За невиконання або не належного виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність в випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором (пункт 7.1 договору).

Сторонами погоджено що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору, він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (пункт 7.2 договору).

Матеріали справи містить копії додаткових угод, у відповідності до яких контрагенти, зокрема, домовилися внести зміни до розділу 5 договору, а саме: визначити в новій редакції ціну договору.

На виконання умов договору позивач протягом січня-грудня 2015 року передав відповідачу природний газ на загальну суму 463 666 169,56 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 (за січень 2015), від 28.02.2015 (за лютий 2015), від 31.03.2015 (за березень 2015), від 30.04.2015 (за квітень 2015), від 31.05.2015 (за травень 2015), від 30.06.2015 (за червень 2015), від 31.07.2015 (за липень 2015), від 31.08.2015 (за серпень 2015), від 30.09.2015 (за вересень 2015), від 31.10.2015 (за жовтень 2015), від 30.11.2015 (за листопад 2015), та від 31.12.2015 (за грудень 2015), які підписані сторонами та скріплені печатками їх підприємств.

Однак, відповідач виконував покладені на нього грошові зобов'язання (в частині оплати переданого за договором від 08.12.2014 року №3129/15-БО-32 природного газу) з порушенням строків, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутися з позовом до суду про стягнення 39 775 319,25 грн. заборгованості, з яких 7486541,53 грн. борг, 19335839,81 грн. пеня, 1086619,12 грн. 3% річних, 11866318,79 грн. інфляційні втрати.

Господарським судом першої інстанції задоволено позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 7486541,53 грн. основного боргу, 153412,73 грн. 3% річних, 269275,69 грн. інфляційних, 719505,74 грн. пені.

Колегія суддів апеляційної інстанції відзначає, що висновки місцевого суду в частині встановлення у діях відповідача порушення умов договору купівлі-продажу природного газу від 08.12.2014 року №3129/15-БО-32 та вимог чинного законодавства є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні, отже рішення відповідає вимогам чинного законодавства України, ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, підстав для його скасування не вбачається.

Предметом апеляційного оскарження є, зокрема, судове рішення в частині зменшення штрафних санкцій (пені та штрафу), що підлягають стягненню з відповідача на 50%.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, зменшуючи розмір неустойки виходив з того, що прострочення виконання відповідачем зобов'язань за договором виникло внаслідок поважних причин та обставин. Крім того, зазначив, що погашення загальної суми заборгованості може призвести до негативних явищ в поточній діяльності підприємства-відповідача.

Висновок суду першої інстанції за переконанням колегії суддів є таким, що не суперечить чинному законодавству, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зазначена норма ставить право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Частина 3 статті 551 Цивільного Кодексу України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

При застосуванні частини третьої статті 551 Цивільного Кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником (пункт 42 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 07.04.2008 № 01-8/211 "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України").

Згідно з Роз'яснень вказаним у пункті 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Разом з тим, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім вищевикладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного Кодексу України).

Матеріали справи свідчать, що Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" є соціально значимим комунальним підприємством від якого залежить безаварійне та безперебійне постачання теплової енергії у вигляді опалення та гарячого водопостачання усім групам споживачів у тому числі населенню та бюджетним установам (організаціям).

Відтак, сплата штрафних санкцій у повному обсязі може зачепити не лише майнові інтереси відповідача, а і інші інтереси, зокрема, це можливість забезпечувати централізоване теплопостачання установам бюджетної сфери та надання теплової енергії і послуг з теплопостачання населенню, яке обслуговується підприємством-відповідача.

Приписами статті 83 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що право господарського суду, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Враховуючи, що господарський суд обґрунтовуючи своє рішення про зменшення розміру стягуваної пені на 50%, взяв до уваги, що наведена вище норма є процесуальною і застосував поряд з нею норму матеріального права (стаття 233 Господарського Кодексу України), апеляційна інстанція вбачає достатньо вмотивований висновок суду першої інстанції про зменшення обумовленої договором штрафних санкцій (штрафу та пені) та вважає, що підстави та мотиви для зменшення неустойки суд обґрунтував належним чином, тому вірно скористався обумовленим законом правом зменшити розмір санкцій.

Крім того, скаржник не згоден із рішенням суду першої інстанції в частині припинення провадження в частині стягнення 17896828,34 грн. пені, 933206,39 грн. 3% річних, 11597043,10 грн. інфляційних втрат, на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Верховною Радою України 03.11.2016 року прийнято Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії", який набрав чинності 30.11.2016 року.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії" дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" є саме таким підприємством, яке здійснює господарську діяльність із постачання, виробництва та транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами відповідно до ліцензії, виданих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах комунальних послуг, а саме: серія АВ №597474 від 12.06.2012 року на ведення господарської діяльності із постачання теплової енергії; серія АВ №597472 від 12.06.2012 року на ведення господарської діяльності з виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нецентральних або поновлюваних джерел енергії); серія АВ № 597473 від 12.06.2012 року на ведення господарської діяльності з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами.

Частиною 3 статті 7 цього Закону передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

У даній справі предметом спору є пеня, інфляційні нарахування та 3% річних, нараховані на основну заборгованість за спожитий в період з січня по грудень 2015 року природний газ.

Між тим, колегія суддів констатує, що станом на день набрання чинності вказаного закону, у відповідача була відсутня заборгованість за спожитий газ в сумі 456179628,03 грн., поставлений за договором № 3129/15-БО-32 від 08.12.2014 року, відповідно до приписів частини 3 статті 7 Закону, нараховані на вказану суму пеня, інфляційні втрати та 3% річних підлягають списанню з 30.11.2016 року.

Посилання апелянта на те, що відповідач не включений до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, який повинен сформувати КМУ, тому списання заборгованості є неправомірним, є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, додаткові умови для списання сум неустойки, інфляційних нарахувань, процентів річних при відсутності кредиторської заборгованості на день набрання чинності законом, не вимагаються.

Крім того, колегія суддів додатково зазначає.

За змістом статті 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії" для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Для включення до реєстру підприємства централізованого водопостачання і водовідведення, теплопостачальні і теплогенеруючі організації подають центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, заяву, до якої додаються згідно переліку, визначеному Законом. Порядок ведення та користування реєстром затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1730-VІІІ, Кабінет Міністрів України зобов'язано прийняти відповідні нормативно-правові акти та привести свої нормативно-правові акти у відповідність у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що запроваджені Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії" заходи щодо забезпечення інтересів боржника у спосіб припинення стягнення нарахованих штрафних санкцій перед стягувачем та їх реалізація не можуть перебувати в залежності від того коли Кабінет Міністрів України виконає покладені на нього законом обов'язки щодо прийняття необхідних для реалізації цього закону нормативних актів.

Враховуючи наведене, колегія суду доходить до висновку, що стягнення з відповідача санкцій передбачених договором та ст. 625 Цивільного кодексу України, після набрання чинності зазначеним Законом, до моменту створення Реєстру та надання боржнику можливості реалізувати свої права, щодо включення його до Реєстру та проведення відповідної процедури списання заборгованості, не є виправданим, адже позбавлятиме боржника законодавчих гарантій, встановлених цим Законом.

Враховуючи, що предмет спору на даний момент відсутній, то згідно з пунктом 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд першої інстанції обґрунтовано припинив провадження у справі.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів відзначає відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У відповідності з пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 11.01.2017 року у справі №922/4147/16 прийняте при належному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права і відсутні підстави для його скасування, в зв'язку з чим, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 99, 101, 102, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 11.01.2017 року у справі №922/4147/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Пушай В.І.