ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

30.03.2017 р. Справа № 914/2108/15

Суддя Запотічняк О.Д. при секретарі Думин В.Я.

Розглянувши заяву Дочірнього підприємства «Санаторно-курортного комплексу «Моршинкурорт» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», м.Моршин, Львівська область,

про відстрочку виконання рішення Господарського суду Львівської області від 16.09.2015р. у справі №914/2108/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз, м. Львів,

до відповідача: Дочірнього підприємства Санаторно-курортний комплекс Моршинкурорт Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця, м. Моршин Львівської область,

про: стягнення 3 449 488,02 грн.

За участю представників сторін:

Від відповідача (заявника): ОСОБА_1 представник;

Від позивача: ОСОБА_2 представник;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 16.09.2015 року у справі №914/2108/15 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз до відповідача: Дочірнього підприємства Санаторно-курортний комплекс Моршинкурорт Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця задоволено частково та стягнено з останнього 381 977,97грн. основного боргу, 439 201,27грн. пені, 68 609,51 грн. інфляційних втрат, 39 699,28 грн. - 3% річних та 68 989,76 грн. судового збору.

02.10.2015р. на виконання даного рішення, судом було видано відповідний наказ.

В процесі виконання судового рішення від 16.09.2015р. у справі №914/2108/15, ухвалою господарського суду Львівської області від 25.12.2015р. було затверджено мирову угоду між Дочірнім підприємством «Санаторно-курортний комплекс «Моршинкурорт» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Львівгаз»,

10.03.2017 року на адресу суду надійшла заява Дочірнього підприємства «Санаторно-курортний комплекс «Моршинкурорт» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про відстрочку виконання рішення Господарського суду Львівської області від 16.09.2015р. у справі №914/2108/15 до 31.12.2017р.

Ухвалою від 13.03.2017р. суд призначив розгляд заяви на 21.03.2017р.

В судове засідання 21.03.2017р. зявилися представники сторін. Представником позивача (стягувача) було подано письмові заперечення на заяву про відстрочку а також ряд документів в обґрунтування поданих заперечень.

Представником заявника (відповідача) було заявлено клопотання про продовження строку розгляду заяви та перенесення судового засідання для надання йому можливості ознайомитись із запереченнями та документами поданими позивачем.

В судовому засіданні було оголошено перерву до 30.03.2017р. Також ухвалою суду від 21.03.2017р., строк розгляду заяви було продовжено за заявою сторони.

В судове засідання 30.03.2017р. зявилися представники сторін, надали пояснення по суті заяви.

Представник заявника пояснив, що за умовами п.1 мирової угоди яка затверджена ухвалою суду від 25.12.2015р., сторони дійшли згоди, що на суму заборгованості зазначеної в пункті 1 угоди Боржник зобовязується в обсязі та на умовах визначених Договором № 162/п/15 від 09.12.2015 року про надання санаторно-курортних послуг надати Стягувачу (особам, які направляються Замовником) санаторно-курортні послуги /розміщення в номерах визначеної категорії, організація харчування, медичне обслуговування) в санаторіях Дочірнього підприємства „Санаторно-курортний комплекс «Моршинкурорт» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця».

Відповідно до п.3 мирової угоди Сторони домовились, що заборгованість перед Стягувачем, яка дорівнює 616 499,82 грн. буде погашена шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі та в порядку, що передбачені ст. 601 Цивільного кодексу України у строк до 31.12.2016р., про що обов'язково має бути складений письмовий документ.

Згідно із 11 мирової угоди, у випадку невиконання Сторонами п.2 мирової угоди, кошти зазначені в п.1 даної мирової угоди підлягають оплаті Боржником на рахунок стягувача не пізніше 10.01.2017 року.

Однак на сьогоднішній день, позивач, як стягувач тільки частково виконав умови мирової угоди, а саме скеровував чотирьох осіб (працівників) до Боржника для надання останнім санаторно-курортних послуг, згідно умов договору №162/п/15 від. 09.12.2015р., в результаті чого Боржник був позбавлений можливості повністю виконати умови мирової угоди затвердженої господарським судом Львівської області від 25.12.2017р.

27.12.2016р. Головним державним виконавцем Стрийського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_3 було винесено постанову ВП №53196843 про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з ДП «СКК «Моршинкурорт» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» 616 499,82 грн. боргу. Причому стягувач не зазначив, що на момент звернення до Виконавчої служби із заявою про примусове виконання, Боржником частково виконано умови п.2 мирової угоди, а саме: надано стягувачу послуги санаторно-курортного лікування на суму 16 660,00 грн., що підтверджується видатковими накладними №ПП- 0000458 від 15.08.2016р. , №ПП-0000193 від 18.05.2016р. , листами №ЛВ 24-2960-16 від 11.05.2016р, №ЛВ-4803-16 від 15.08.2016р.

На сьогоднішній день, ДП «СКК «Моршинкурорт» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» не має фінансової можливості сплатити борг в повному обсязі за такий короткий термін, оскільки останнє утримується за рахунок коштів отриманих від реалізації санаторно- курортних послуг приватних осіб. Фінансово-економічний стан підприємства досяг критичної межі внаслідок катастрофічного зменшення обсягу послуг, які надаються його санаторіями та допоміжними підрозділами, що, відповідно, призвело до значного зменшення грошових надходжень.

Згідно звіту про фінансовий стан підприємства за 2016р. кредиторська заборгованість становить 14 406 000,00 грн. Станом на 07.03.2017р. кредиторська заборгованість підприємства перед банками становить 2 693 709,10 грн.,

Інфляція, значне підвищення цін на комунальні послуги (водопостачання та водовідведення, газо- та електропостачання), промислові товари, сільськогосподарську продукцію, збільшують витрати підприємства, які дедалі більше стають не співрозмірними з доходами.

Прогнози на збільшення кількості відпочивальників в період березня-травня 2017року також не є втішними. Практично не приїжджають відпочивальники з Росії, Білорусії, інших країн Співдружності незалежних держав. Мешканцям східних та центральних областей України на даний час не до відпочинку. З потенційних клієнтів відійшли і мешканці Криму.

Такий негативний результат став також завдяки тому, що Державним бюджетом України на 2016-2017роки не передбачено фінансування витрат на санаторно-курортне лікування, а враховуючи те, що замовниками путівок впродовж багатьох років були соціальні фонди, основним з яких був Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, це давало можливість санаторно-курортним закладам працювати в нормальному режимі та виконувати свої зобовязання, як перед державою так і перед кредиторами.

Представник позивача (стягувача) заперечив проти задоволення заяви про відстрочку виконання рішення суду в повному обсязі. Пояснив, що рішення суду яким з відповідача стягнено 381 977,97 грн. основного боргу, 439 201,27 грн. пені, 68 609,51 грн. інфляційних втрат, 39 699,28 грн. - 3% річних та 68 989,76 грн. судового збору, було прийнято 21.09.2015р. Виконавче провадження щодо виконання даного рішення було відкрито 1.11.2015р. 25.12.2015р. між сторонами укладено мирову угоду на стадії виконання рішення суду, згідно якої відповідачу надано час для погашення заборгованості до 10.01.2017р. Таким чином рішення суду фактично було відстрочено на 12 місяців.

Також представник позивача посилається на те, що боржником до заяви додано лише баланс (звіт про фінансовий стан) з аналізу якого вбачається, що у 2016 році боржник отримав прибуток, а відтак не подання звіту про фінансові результати здійснено з метою приховати суму чистого прибутку отриманого за результатами діяльності у 2016 році. Довідки ПАТ АБ «Укргазбанк» та ПАТ КБ «Приватбанк» на які посилається відповідач свідчать проте, що ДП «СКК «Моршинкурорт» має заборгованість по кредитних договорах, а не про відсутність коштів на рахунках. Окрім цього, як вбачається з довідки ПАТ КБ «Приватбанк» позика взята 30.09.2016 року, фактично за рік після прийняття рішення по даній справі, та частково оплачується боржником і не протерміновується. Взяття боржником позики в банках жодним чином не може обґрунтовувати неможливість виконати рішення суду.

Більше того, за результатами фінансової діяльності ПАТ «Львівгаз» за 2016 рік товариством отримано збиток в розмірі 153 246 тис. грн. Між ПАТ «Львівгаз» та ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» укладено ряд договорів про реструктуризацію заборгованості та дві мирові угоди, на виконання яких товариство щомісячно сплачує 1 571 415,00 грн. Станом на 22.02.2017р. дебіторська заборгованість споживачів перед ПАТ «Львівгаз» становить 378 548 585,20 грн.

Представник вважає, що для визнання поважними причин затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов'язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Статтею 121 ГПК України передбачено, що при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003р. №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст.121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Відповідно до п. 7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як вбачається з заяви про відстрочку виконання рішення суду, відповідач обґрунтовує її тим, що товариство перебуває у важкому фінансовому становищі та немає фінансової можливості сплатити борг в повному обсязі за короткий термін. В обґрунтування своїх тверджень заявник надає баланс (звіт про фінансовий стан) станом на 31.12.2016р. згідно якого кредиторська заборгованість підприємства перед банками становить 2 693 709,10 грн., довідку ПАТ АБ «Укргазбанк» від 07.03.2017р. про те, що станом на 07.03.2017р. заборгованість підприємства за кредитними договорами становить 2 087 101,58 грн. та довідку ПАТ КБ «Приватбанк» про те, що заборгованість підприємства по позиці становить 632 000,00грн.,

Однак заявником не підтверджено наявність виняткових обставин, які б ускладнювали виконання рішення або робили його неможливим.

З наданих заявником банківських довідок вбачається, що ДП «СКК «Моршинкурорт» має заборгованість по кредитних договорах, однак дані довідки не підтверджують того, що у заявника відсутні кошти для погашення заборгованості перед позивачем. Як вбачається з довідки ПАТ КБ «Приватбанк», позивачем була отримана позика 30.09.2016 року, і станом на 06.03.2017р. прострочена заборгованість по погашення кредиту відсутня.

Заявником не доведено, що в нього відсутнє майно за рахунок якого можна погасити заборгованість перед позивачем .

Посилання заявника на інфляційні процеси та значне підвищення цін не беруться судом до уваги, оскільки вони впливають на господарську діяльність як боржника, так і стягувача.

Суд також звертає увагу на те, що вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, а не тільки боржника.

Згідно наданої позивачем довідки від 22.02.2017р., станом на 22.02.2017р. дебіторська заборгованість споживачів перед ПАТ «Львівгаз» становить 378 548 585,20 грн.

Згідно наданого позивачем звіту, за результатами фінансової діяльності ПАТ «Львівгаз» за 2016 рік, товариством отримано збиток в розмірі 153 246 тис. грн.також позивачем надано копії договорів Між ПАТ «Львівгаз» та ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» укладено ряд договорів про реструктуризацію заборгованості та дві мирові угоди. Таким чином позивач (стягувач) також перебуває у важкому матеріальному становищі.

Окрім того слід зазначити, що рішення суду яким з відповідача стягнено 381 977,97 грн. основного боргу, 439 201,27 грн. пені, 68 609,51 грн. інфляційних втрат, 39 699,28 грн. - 3% річних та 68 989,76 грн. судового збору, було прийнято судом 21.09.2015р. Виконавче провадження щодо виконання даного рішення було відкрито 1.11.2015р. 25.12.2015р. між сторонами укладено мирову угоду на стадії виконання рішення суду, згідно якої відповідачу надано час для погашення заборгованості до 10.01.2017р. Таким чином рішення суду фактично було відстрочено на 12 місяців. Однак за період з моменту укладення мирової угоди заявник не вижив заходів щодо погашення боргу шляхом перерахування коштів позивачу, а погашав заборгованість тільки шляхом надання послуг санаторно-курортного лікування. В заяві про відстрочку заявник не зазначає, яку суму слід відстрочити, хоча стверджує, що 4 працівникам позивача були надані послуги санаторно-курортного лікування.

З огляду на викладене, проаналізувавши матеріали справи та поданої заяви, враховуючи докази, які подав заявник на підтвердження заяви про відстрочку виконання рішення, суд відмовляє в задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 86, 121 ГПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви Дочірнього підприємства «Санаторно-курортний комплекс «Моршинкурорт» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про відстрочку виконання рішення Господарського суду Львівської області від 16.09.2015р. у справі №914/2108/15 до 31.12.2017р. - відмовити.

Суддя Запотічняк О.Д.