КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2017 р. Справа№ 910/15831/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Зеленіна В.О.

Верховця А.А.

при секретарі судового засідання: Сотніковій І.О.,

за участю представників сторін:

від скаржника: Арбузов О.О. - довіреність б/н від 28.02.2017.

від боржника: Пісна Д.В. - довіреність б/н від 03.01.2017.

розпорядник майна арбітражний керуючий Рєзніков В.І. - свідоцтво № 829 від 19.05.2014.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" на ухвалу господарського суду міста Києва від 08.12.2016 року

у справі № 910/15831/16 (суддя Пасько М.В.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю „Євро-Трейдінг Груп"

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Іллічівська зернова компанія"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.12.2016 року у справі № 910/15831/16, серед іншого, визнано кредиторами ТОВ „Іллічівська зернова компанія": ТОВ „Євро-Трейдінг Груп" на суму 622 780,00 грн., з яких: 13 780,00 грн. першої черги, 609 000, 00 грн. четвертої черги; ТОВ „Іллічівський зерновий порт" на суму 350 002 756,00 грн., з яких: 2 756,00 грн. першої черги, 350 000 000,00 грн. четвертої черги; ПАТ „Дельта Банк" на суму 2 756,00 грн. першої черги та затверджено реєстр вимог кредиторів боржника на загальну суму 350 628 292,00 грн.

Окремо внесено до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги ПАТ „Дельта Банк" на суму 350 000 000,00 грн., як такі, що забезпечені заставою майна боржника.

Відмовлено ПАТ „Дельта Банк" у визнанні кредитором боржника на суму 663 659 369,72 грн.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ПАТ „Дельта Банк" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 08.12.2016 року в частині вимог ПАТ „Дельта Банк" та ТОВ „Іллічівський зерновий порт" та прийняти нове рішення, яким визнати вимоги ПАТ „Дельта Банк" в загальному розмірі 1 013 656 613,72 грн., з яких 663 656 613,72 грн., як такі, що забезпечені заставою майна боржника та 350 000 000,00 четвертої черги, а також відмовити у визнанні кредиторських вимог ТОВ „Іллічівський зерновий порт" на суму 350 002 756,00 грн., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану апеляційну скаргу у даній справі передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Остапенка О.М., суддів: Верховця А.А., Пантелієнка В.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2017 року вказану апеляційну скаргу повернуто скаржнику без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

02.02.2017 року апеляційна скарга ПАТ „Дельта Банк" надійшла до Київського апеляційного господарського суду повторно.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів вказану апеляційну скаргу у справі № 910/15831/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Остапенка О.М., суддів: Верховця А.А., Сотнікова С.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.02.2017 року вищевказаною колегією суддів апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 21.02.2017 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

У поданих через відділ документального забезпечення суду відзивах на апеляційну скаргу представник боржника та розпорядник майна боржника арбітражний керуючий Рєзніков В.І. просять залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції в оскаржуваній банком частині - без змін.

У зв'язку з перебуванням суддів Верховця А.А. та Сотнікова С.В. у відпустці, протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.02.2017 року для розгляду справи № 910/15831/16 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Зеленін В.О., Разіна Т.І.

Ухвалою суду від 21.02.2017 року вищевказаною колегією суддів апеляційну скаргу ПАТ „Дельта Банк" прийнято до провадження.

Іншою ухвалою суду від 21.02.2017 року відкладено розгляд справи на 07.03.2017 року на підставі ст. 77 ГПК України.

У зв'язку з перебуванням судді Разіної Т.І. у відпустці протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 06.03.2017 року для розгляду справи № 910/15831/16 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Зеленін В.О., Верховець А.А.

Ухвалою суду від 07.03.2017 року вищевказаною колегією суддів апеляційну скаргу ПАТ „Дельта Банк" прийнято до провадження.

Іншою ухвалою суду від 07.03.2017 року відкладено розгляд справи на 21.03.2017 року на підставі ст. 77 ГПК України.

До початку судового засідання через відділ документального забезпечення суду від розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Рєзнікова В.І. надійшли додаткові письмові пояснення по справі.

Представник скаржника в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 08.12.2016 року в частині вимог ПАТ „Дельта Банк" та ТОВ „Іллічівський зерновий порт" та прийняти нове рішення, яким визнати вимоги ПАТ „Дельта Банк" в загальному розмірі 1 013 656 613,72 грн., з яких 663 656 613,72 грн., як такі, що забезпечені заставою майна боржника та 350 000 000,00 четвертої черги, а також відмовити у визнанні кредиторських вимог ТОВ „Іллічівський зерновий порт" на суму 350 002 756,00 грн.

Розпорядник майна арбітражний керуючий Рєзнікова В.І. та представник боржника в судовому засіданні проти вимог скаржника, викладених в апеляційній скарзі, заперечували, просили залишити її без задоволення, а ухвалу господарського суду міста Києва від 08.12.2016 року - без змін.

Представники ініціюючого кредитора та ТОВ „Іллічівський зерновий порт" в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не направляли.

21.03.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Київського апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення присутніх представників учасників провадження у справі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ПАТ „Дельта Банк" слід відмовити, а ухвалу господарського суду міста Києва від 08.12.2016 року - залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно із частиною 2 статті 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).

Як вбачається із матеріалів справи, ТОВ „Євро-Трейдінг Груп" звернулося до Господарського суду міста Києва з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ „Іллічівська зернова компанія" у зв'язку з неспроможністю останнього погасити наявну кредиторську заборгованість.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2016 року порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ „Іллічівська зернова компанія", визнано розмір вимог ініціюючого кредитора - ТОВ „Євро-Трейдінг Груп" на суму 622 780,00 грн., введено процедуру розпорядження майном, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Рєзнікова В.І.

Оголошення про порушення справи про банкрутство ТОВ „Іллічівська зернова компанія" оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 16.09.2016 року за № 35490.

Після публікації вказаного оголошення та у строк, встановлений ст. 23 Закону про банкрутство, до суду надійшли в тому числі заяви ТОВ „Іллічівський зерновий порт" з грошовими вимогами до боржника на суму 350 002 756,00 грн., а також ПАТ „Дельта Банк" - на суму 1 013 659 369,72 грн.

07.12.2017 року до Господарського суду міста Києва на затвердження надійшов реєстр вимог кредиторів ТОВ „Іллічівська зернова компанія", до якого розпорядником майна боржника включено вимоги ТОВ „Євро-Трейдінг Груп" на суму 622 780,00 грн., ТОВ „Іллічівський зерновий порт" на суму 350 002 756,00 грн. та окремо внесено до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги ПАТ „Дельта Банк" на суму 350 000 000,00 грн., як такі, що забезпечені заставою майна боржника.

За наслідками розгляду вказаних вимог в попередньому засіданні ухвалою господарського суду міста Києва від 08.12.2016 року у справі № 910/15831/16, серед іншого, визнано кредиторами боржника: ТОВ „Євро-Трейдінг Груп" на суму 622 780,00 грн., з яких: 13 780,00 грн. першої черги, 609 000, 00 грн. четвертої черги; ТОВ „Іллічівський зерновий порт" на суму 350 002 756,00 грн., з яких: 2 756,00 грн. першої черги, 350 000 000,00 грн. четвертої черги; ПАТ „Дельта Банк" на суму 2 756,00 грн. першої черги та затверджено реєстр вимог кредиторів боржника на загальну суму 350 628 292,00 грн.

Окремо внесено до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги ПАТ „Дельта Банк" на суму 350 000 000,00 грн., як такі, що забезпечені заставою майна боржника.

Відмовлено ПАТ „Дельта Банк" у визнанні кредитором боржника на суму 663 659 369,72 грн.

Перевіряючи законність винесення оскаржуваної ухвали в частині вимог ПАТ „Дельта Банк" та ТОВ „Іллічівський зерновий порт", які наразі оскаржуються банком, колегія суддів не знайшла підстав для її скасування з огляду на наступне.

Щодо кредиторських вимог ПАТ „Дельта Банк" на загальну суму 1 013 659 369,72 грн., то судом встановлено, що вони ґрунтуються, зокрема, на договорі кредитної лінії №НКА-2010667 від 27.06.2012 року, з додатковими угодами 1-5 та договорі застави корпоративних прав № НКЛ-2010667/52 (частки в статутному капіталі) від 13.09.2012 року, а також на договорі кредитної лінії № НКЛ-2005823 від 31.10.2012 року та договорі застави цінних паперів НКЛ-2005823 від 31.10.2012 року, який укладений між ПАТ „Дельта Банк" та ТОВ „Іллічівський зерновий порт" (застава векселів).

Так, 27.06.2012 року між ПАТ „Дельта Банк" та ТОВ „Іллічівський зерновий порт" укладено договір кредитної лінії № НКЛ-2010667 із укладеними в подальшому додатковими договорами до нього (далі - Кредитний договір).

Станом на 14.09.2016 року заборгованість ТОВ „Іллічівський зерновий порт" за договором кредиту № НКЛ-2010667 від 27.06.2012 року складає 663 656 613,72 грн.

В той же час, в забезпечення виконання умов Кредитного договору між ПАТ „Дельта Банк" (далі - Заставодержатель) та ТОВ „Іллічівська зернова компанія" (далі - Заставодавець) укладено договір застави корпоративних прав № НКЛ-2010667/82 від 30.09.2012 року (далі - Договір застави).

Відповідно до п.1.3. Договору застави, в забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за Кредитним договором, Заставодавець передає в заставу Заставодержателю корпоративні права ТОВ „Іллічівський зерновий порт", а саме частку у розмірі 350 000 000,00 грн., що становить 100% від статутного капіталу Товариства (далі - Предмет застави).

За взаємною згодою сторін Договору застави загальна заставна вартість Предмету застави становить 350 000 000,00 грн.

Разом з тим, згідно п.1.10 Договору застави, за невиконання зобов'язань Позичальника та/або Заставодавця перед Заставодержателем. заставодавець відповідає перед Заставодержателем всім своїм майном, на яке згідно з законодавством України може бути звернено стягнення.

Відповідно до п. 5.1. Договору застави корпоративних прав №НКЛ-2010667/82, Заставодержатель (ПАТ „Дельта Банк") має право у разі невиконання чи неналежного виконання Позичальником зобов'язань, забезпечених заставою, звернути стягнення на Предмет застави у порядку, визначеному розділом 6 Договору або у порядку, визначеному чинним законодавством України.

Згідно із п.5.4. Договору застави, Заставодержатель вправі достроково звернути стягнення на предмет застави у разі подання заяви про порушення провадження про визнання Товариства банкрутом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії', а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодекс', інших актів цивмьного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно ло звичаїв лілового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою, заставою.

Згідно з ст. 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником заставодавцем, зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Заставодавцем, відповідно до частини першої ст. 583 ЦК України, може бути боржник або третя особа (майновий поручитель).

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Проте, норми Закону про банкрутство не обмежують право звернутися з грошовими вимогами до майнового поручителя, якщо основний боржник не сплатив борг.

Статтею 589 ЦК України та статтею 19 Закону України «Про заставу» передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до абзацу 2 ст. 20 Закону України «Про заставу», у разі ліквідації юридичної особи заставодавця, заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов'язання, забезпеченого заставою.

Таким чином, ПАТ „Дельта Банк" звернувся до ТОВ „Іллічівська зернова компанія", як солідарного боржника ТОВ „Іллічівський зерновий порт", з грошовими вимогами у розмірі 663 656 613,72 грн., які, за його твердженням підлягають внесенню до реєстру вимог кредиторів окремо, оскільки забезпечені заставою майна боржника.

Однак, колегія суддів зауважує, що в абз. 3 п. 21 Інформаційного листа ВГСУ від 28.03.2013 року № 01-06/606/2013 Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" вказано, що у визначенні господарським судом розміру вимог кредитора, що забезпечені майном боржника, до уваги має братися оцінка майна, погоджена сторонами у відповідному договорі застави (іпотеки).

Виходячи зі змісту договору застави, ТОВ „Іллічівська зернова компанія", не є боржником за основним кредитним договором, а отже, відповідальність майнового поручителя, який не є одночасно боржником за основним зобов'язанням, обмежується вартістю майна, яка визначена у договорі.

Наведена правова позиція узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові №14/030 від 03.06.2014 у справі №25/5005/6641/2012 та у постанові від 26.08.2014 року справі № 5024/948/2012, в яких зазначено, що майновий поручитель та основний боржник, зобов'язання якого перед кредитором забезпечені заставою майна, що належить майновому поручителю на праві власності, відповідають перед кредитором солідарно, тому заставодержатель, як кредитор, вправі вимагати виконання основного зобов'язання як від основного боржника, так і його майнового поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо. При цьому, вимоги кредитора-заставолержателя, заявлені у справу про банкрутство майнового поручителя, є грошовими, оскільки забезпечують виконання позичальником основного зобов'язання (кредитного договору), яке за своєю правовою природою є грошовим, та забезпечені заставою майна майнового поручителя, тому повинні включатися до реєстру вимог кредиторів окремо та задовольняються у першу чергу.

Виходячи із вище зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги ПАТ „Дельта Банк" до ТОВ „Іллічівська зернова компанія", як солідарного боржника ТОВ „Іллічівський зерновий порт", підлягають внесенню до реєстру вимог кредиторів окремо, як забезпечені заставою майна боржника виключно в межах вартості заставленого майна, а саме у розмірі 350 000 000,00 грн., обумовленого в відповідному договорі застави.

Таким чином, судова колегія вважає безпідставними доводи скаржника про необхідність внесення окремо до реєстру вимог кредиторів вимоги банку у розмірі 663 656 613,72 грн. за вказаними правочинами.

Крім того, судом встановлено, що 31.10.13 між ПАТ „Дельта Банк" та ТОВ „Виробничо-комерційна фірма „Олір ЛІД" укладено договір кредитної лінії № НКЛ 2005823 з максимальними лімітом заборгованості 34 199 155,67 грн. (далі - Кредитний договір-2)

Станом на 14.09.2016 року заборгованість ТОВ „ВКФ „Олір ЛТД" за Кредитним догвоором-2 складає 158 924 575,28 грн.

Водночас, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором-2 між ТОВ „Іллічівський зерновий порт" та ПАТ „Дельта Банк" 31.10.2012 року укладено договір застави цінних паперів № НКЛ-2005823.

За умовами вказаного договору застави цінних паперів ТОВ „Іллічівський зерновий порт" зобов'язується повернути ПАТ „Дельта Банк" заборгованість за кредитом ТОВ „ВКФ „Олір ЛТД" у розмірі 34 199 155,67 грн. (п. 1.2 Договору застави цінних паперів.).

Вартість перемету застави визначено за згодою сторін становить 350 000 000,00 грн., що встановлено п. 2.1.3 Договору застави.

Так, ТОВ „Іллічівський зерновий порт" у відповідності до додатку № 1 до договору застави цінних паперів від 31.10.2012 року передано наступні векселі АА № 1959729, АА № 1959730, АА № 1959731, АА № 1959732, АА № 1959733, АА № 1959734, АА № 1959735, АА № 1959736, АА № 1959737, АА № 1959738, АА № 1959739, АА № 1959740, АА № 1959741, АА № 1959742, АА № 1959743, АА № 1959744, АА № 1959745, АА № 1959746 з визначеною датою до пред'явлення 27.06.2017 року.

Відповідно до п. 2.1.2 Договору застави цінних паперів, предмет застави передається на зберігання Заставодержателю.

Також, умовами договору застави цінних паперів, а саме: п. 2.1.1 визначено що застава ЦП здійснюється шляхом вчинення індосаменту, в якому зазначається, що ЦП передається тільки у заставу та ідентифікується забезпечене заставою зобов'язання.

Відповідно до п. 1.2 Постанови Правління Національного банку України від 16.12.2002 року № 508 "Про затвердження Положення про порядок здійснення банками операцій з векселями в національній валюті на території України", заставний індосамент векселя - це форма індосаменту, за якої забороняється подальше передавання векселя, що видається під заставу.

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з доданих до заяви копій векселів, на них відсутній заставний індосамент банку, що свідчить про порушення умов договору застави і відсутність права вимоги за ним як за безумовним зобов'язанням у порядку вексельного законодавства.

Виходячи з умов договору, застава цінних паперів виникла на підставі цивільно-правової угоди, а не за заставним індосаментом, а це свідчить, що до даного договору застосовуються загальні положення про заставу.

Згідно розділу 5 Договору застави цінних паперів, Заставодержатель у випадку порушення умов договору має право здійснити продаж векселів (п. 5.2 Договору).

Відповідно до п. 3.4.3 розділу 3 Договору, заставодержатель має право у разі виникнення права стягнення на Предмет застави реалізувати таке право відповідно до норм чинного законодавства.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду 08.06.2007 року № 5 "Про деякі питання практики розгляд спорів, пов'язаних з обігом векселів", якщо вексель передано в заставу згідно з вимогами цивільного законодавства без вчинення індосаменту на ім'я заставодержателя, то останній може реалізувати свої права за таким векселем у загальному порядку, встановленому статтями 590, 591 ЦК.

Згідно ст. 1 Закону України "Про заставу", застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Статтею 20 Закону України "Про заставу" передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Частиною ч. 2 ст. 590 ЦК України встановлено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі ліквідації юридичної особи-заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов'язання, забезпеченого заставою.

Тобто, виходячи з вище вказаних норм та умов договору, ПАТ „Дельта Банк" з метою погашення заборгованості за кредитним договором, повинен здійснювати заходи, передбачені Закону України "Про заставу", оскільки п.2.1.2 договору застави цінних паперів визначає, що предмет застави (векселі) передається на зберігання Заставодержателю, що згідно до чинного законодавства не тягне за собою наслідків автоматичного переходу права власності на заставне майно.

Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів вжиття ПАТ „Дельта Банк" заходів щодо звернення стягнення на майно, передбачених Цивільним кодексом України та Законом України "Про заставу", з врахуванням того, що право вимоги за даними векселями не перейшло до скаржника ані шляхом заставного індосаменту, ані шляхом звернення стягнення на предмет застави за рішенням суду, то ПАТ „Дельта Банк" не може звертатися з вимогами за даними векселями безпосередньо до векселедавця (боржника), оскільки відсутнє безумовне право вимоги.

Таким чином, оскільки боржник не є стороною кредитного договору-2 та не виступає Заставодавцем за договором застави цінних паперів № НКЛ-2005823, а Заставодавцем за даним договором є ТОВ „Іллічівський зерновий порт", то правові підстави для визнання заявлених вимог ПАТ „Дельта Банк" за договором застави цінних паперів відсутні, що спростовує твердження скаржника, викладені в апеляційній скарзі.

На підставі вищевикладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що грошові вимоги ПАТ „Дельта Банк" до боржника на суму 350 000 000,00 грн., які ґрунтуються на Договорі застави цінних паперів, не підлягають задоволенню, а отже і включенню до реєстру вимог кредиторів.

Щодо вимог ТОВ „Іллічівський зерновий порт", то колегією суддів встановлено наступне.

27.06.2012 року між ТОВ „Іллічівський зерновий порт" та ТОВ „Інтер-Грейн" укладено Договір купівлі-продажу цінних паперів №БВ-104/12.

Відповідно до умов зазначеного договору, ТОВ „Інтер-Грейн" (Продавець) продає, а ТОВ „Іллічівський зерновий порт" (Покупець) зобов'язується придбати та сплатити за наступні прості векселя з іменними індосаментом (надалі Цінні папери або Вексель), а саме АА №1959729 від 27.06.2012 року, АА №1959730 від 27.06.2012 року, АА №1959731 від 27.06.2012 року, АА №1959732 від 27.06.2012 року, АА №1959733 від 27.06.2012 року, АА №1959734 від 27.06.2012 року, АА №1959735 від 27.06.2012 року, АА №1959736 від 27.06.2012 року, АА №1959737 від 27.06.2012 року, АА №1959738 від 27.06.2012 року, АА №1959739 від 27.06.2012 року, АА №1959740 від 27.06.2012 року, АА №1959741 від 27.06.2012 року, АА №1959742 від 27.06.2012 року, АА №1959743 від 27.06.2012 року, АА №1959744 від 27.06.2012 року, АА №1959745 від 27.06.2012 року, АА №1959746 від 27.06.2012 року, векселедавцем за якими є ТОВ „Іллічівська зернова компанія".

Загальна номінальна вартість Цінних паперів за умовами п.1.1. Договору становить 350 000 000,00 гривень.

Відповідно до п.1.2. Договору, вартість купівлі Векселів (сума договору) становить 349 998 675,00 гривень.

Згідно із п.2.1. Договору купівлі-продажу цінних паперів №БВ-104/12, протягом одного робочого дня, після підписання цього Договору, продавець передає, а покупець приймає вищезазначені векселі з оформленням Акту прийому-передачі та здійсненням іменного індосаменту на користь покупця.

Пунктом 2.2. договору передбачено, що протягом одного робочого дня після підписання цього Договору, покупець здійснює оплату за Цінні папери грошовими коштами у безготівковій формі у розмірі 349 998 675,00 грн. на поточний рахунок продавця.

На виконання вищезазначених умов Договору, ТОВ „Іллічівський зерновий порт" перераховано на рахунок ТОВ „Інтер-Грейн" грошові кошти в розмірі 350 00 175,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №1 від 27.06.2012 року та випискою з рахунку ТОВ „Іллічівський зерновий порт".

Укладеним між сторонами Актом прийому-передачі векселя до Договору купівлі-продажу векселів №Б-104/12 від 27.06.2012 року засвідчено факт передачі продавцем та приймання покупцем з іменним індосаментом на користь покупця перерахованих вище векселів та факт сплати покупцем та отримання грошових коштів продавцем в розмірі 349 998 675,00 гривень за Цінні папери у відповідності до умов Договору купівлі-продажу цінних паперів №БВ-104/12 від 27.06.2012 року.

Крім того, заборгованість боржника перед кредитором підтверджується також актом звірки взаєморозрахунків, укладеним між ТОВ „Іллічівський зерновий порт" та ТОВ „Іллічівська зернова компанія" станом на 14.09.2016 року.

Відповідно до ст. 194 Цивільного кодексу України, цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов'язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

Згідно із п.2 ч.1 ст. 195 Цивільного кодексу України, борговими цінними паперами є такі цінні папери, які засвідчують відносини позики і передбачають зобов'язання емітента сплатити у визначений строк кошти, передати товари або надати послуги відповідно до зобов'язання;

Посилаючись на ст. 14 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», слід зазначити, що векселем є цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Так, згідно зі ст. 43 Конвенції, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі, Держатель може використати своє право регресу проти індосантів, трасанта та інших зобов'язаних осіб навіть до настання строку платежу у разі банкрутства трасата, незалежно від того, здійснив він акцепт чи ні, або у разі припинення ним платежів, навіть якщо ця обставина не була встановлена судовим рішенням, або у разі безрезультатного звернення стягнення на його майно;

Також необхідно зазначити, що ст. 4 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» передбачено, що до особи, яка набула право на цінний папір, одночасно переходять у сукупності всі права, які ним посвідчуються (права за цінним папером), крім випадків, установлених законом або правочином.

За вказаних обставин, переглянувши в апеляційному порядку законність ухвали суду першої інстанції в частині кредиторських вимог ТОВ „Іллічівський зерновий порт" до боржника, дослідивши заяву кредитора на підставі наявних у справі доказів та здійснивши перерахунок заявлених сум, судова колегія вважає обґрунтованими та такими, що підлягають визнанню та включенню до четвертої черги вимоги кредитора за вказаними вище векселями на суму 350 000 000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що ухвала господарського суду міста Києва від 08.12.2016 року у даній справі в оскаржуваній банком частині є такою, що прийнята відповідно до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для її задоволення та скасування оскаржуваної ухвали не вбачається.

Керуючись статтями 99, 101-103, 105, 106 ГПК України та Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.12.2016 року у справі № 910/15831/16 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 08.12.2016 року у справі № 910/15831/16 в оскаржуваній Публічним акціонерним товариством „Дельта Банк" частині залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

4. Справу № 910/15831/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді В.О. Зеленін

А.А. Верховець