РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

"23" березня 2017 р. Справа № 902/63/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Саврій В.А.

судді Огороднік К.М. ,

судді Дужич С.П.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ситковецьке» на рішення господарського суду Вінницької області від 01.03.2017р. у справі №902/63/17

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

(АДРЕСА_1, 47264)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ситковецьке»

(вул. Мандролька, б. 19, с. Ситківці, Немирівський район, Вінницька область. 22865)

про стягнення 750092,47 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 01.03.2017р. у справі №902/63/17 задоволено частково позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ситковецьке» про стягнення 750092,47 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ситковецьке» на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 448197 грн. 10 коп. - боргу; 39 648 грн. 67 коп. - 3% річних та 7 317 грн. 69 коп. - витрат на сплату судового збору. В позові в частині стягнення 64189,37 грн. пені та 198057,33 грн. трьох відсотків річних відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ситковецьке» звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Відповідно до ч.3 ст.97 ГПК України до скарги додаються докази сплати судового збору.

Згідно з ч.2 ст.44 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За приписами п.п.ч п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Колегія суддів встановила, що в даному випадку розмір судового збору за подання апеляційної скарги становить 12376,52 грн.

Як вбачається з матеріалів поданої апеляційної скарги, всупереч наведеним вище вимогам чинного законодавства, ТОВ «Ситковецьке» не додало докази сплати судового збору. При цьому, звертаючись до суду апеляційної інстанції в скарзі просить відстрочити сплату судового збору до прийняття рішення по справі. Обгрунтовує клопотання скрутним матеріальним становищем та підготовкою до проведення посівної компанії.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

При цьому слід зазначити, що за приписами норм вказаної статті відстрочення, розстрочення або змешення розміру сплати судового збору є правом суду, а відповідна заява сторони розглядається виходячи із визначених стороною обставин, що унеможливлюють сплату судового збору у встановленому розмірі на момент подання апеляційної скарги та підтвердження цих обставин належними доказами.

При вирішенні питання про відстрочення сплати судового збору при зверненні до суду за захистом свого права потрібно з'ясувати, чи призводить вимога сплати судового збору за конкретних обставин справи до обмеження заявника на доступ до суду.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У Справі "Креуз проти Польщі" (п.53, "Case of Kreuz v. Poland", рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001р.) суд постановив, що "Право на суд", закріплене п.1 ст.6 Конвенції, не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому, що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Зокрема, такими обмеженнями є сплата судового збору при зверненні особи до суду.

Рішення Європейського суду з прав людини (п.60) постановляє, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.

Пунктом 2 ч.3 ст.129 Конституції України та ст.4-2 Господарського процесуального кодексу України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Таким чином, органи державної влади, суб'єкти господарювання та громадян поставлено законом у рівні умови в частині обов'язку сплачувати судовий збір, у зв'язку з чим, вибіркове надання господарським судом суб'єктивних переваг одним учасникам перед іншими учасниками судового процесу шляхом звільнення, відстрочення чи зменшення сплати судового збору призведе до порушення вищевказаного конституційного принципу, що є неприпустимим.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями (ч.2 ст.3 ГК України). Відповідно до ст.ст.42, 44 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Таким чином, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, а тому, користуючись правом самостійного залучення фінансових ресурсів, здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій та самостійно нести комерційні ризики їх несприятливості, що можуть настати в результаті діяльності товариства. Юридична особа самостійно має розрахувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій, та самостійно прийняти рішення про вчинення (чи утриматись від) таких дій. Настання несприятливих наслідків в господарській діяльності юридичної особи є її власним комерційним ризиком, на основі якого і здійснюється підприємництво. Отже, скаржник повинен був при здійсненні своєї господарської діяльності допускати можливість настання несприятливих фінансових наслідків такої діяльності, зокрема, звернення до суду за захистом своїх прав, та, відповідно, сплати судового збору при такому зверненні.

Колегія суддів свертає увагу, що відповідачем на обгрунтування зазначеного клопотання не було надано жодних доказів на підтвердження того, що майновий стан перешкоджає сплаті судового збору, оскільки відповідачем не було додано до скарги фінансової звітністі, довідок з банківських установ, де відкрито рахунки скаржника, щодо відсутності коштів на цих рахунках, чи доказів про відсутність таких рахунків, не подано доказів про неможливість здійснити оплати готівкою.

Так, на думку колегії суддів, наведені скаржником обставини не мають характеру виключних та не підтверджують те, що на час звернення з апеляційною скаргою майновий стан скаржника перешкоджає сплаті ним судового збору у встановленому порядку і розмірі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що наведена скаржником обставина не є вагомою при вирішенні питання про зменшення сплати судового збору та не може впливати на обмеження чи неможливість захисту прав та інтересів при зверненні скаржника до суду, а тому відмовляє в задоволенні клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору.

Згідно п.3 ч.1 ст.97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Враховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке" не приймається до розгляду та підлягає поверненню.

Після усунення обставин, що стали причиною повернення скарги, зазначених у п.3 ч.1 ст. 97 ГПК, апелянт має право повторно подати апеляційну скаргу у загальному порядку. У разі пропуску строку оскарження апеляційна скарга має бути подана повторно лише з мотивованим клопотанням про його відновлення.

Керуючись п.3 ч.1 ст.97 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке" у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ситковецьке» на рішення господарського суду Вінницької області від 01.03.2017р. у справі №902/63/17 - повернути без розгляду.

Додаток: скаржнику - матеріали скарги з додатками на 9 арк.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Огороднік К.М.

Суддя Дужич С.П.