ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2017 року Справа № 904/11202/16 Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: Головуючий суддя Березкіна О.В. - доповідач

Судді: Іванов О.Г., Антонік С.Г.

Секретар судового засідання Логвіненко І.Г.

Представники сторін:

від позивача: Остапенко В.М., довіреність №14-109 від 18.04.2014 р., ;

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином ( поштове повідомлення а.с. 94)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2017року у справі № 904/11202/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

до Комунального підприємства "МАРГАНЕЦЬТЕПЛОМЕРЕЖА", м. Марганець, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року (суддя Петрова В.І.) у справі № 904/11202/16 позов задоволено частково.

Суд стягнув з Комунального підприємства "Марганецьтепломережа" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" основний борг у розмірі 3079774 грн.11 коп., пеню у розмірі 410465,49 грн. , інфляційні втрати у розмірі 615994,19 грн., 3% річних у розмірі 120710,01 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 69561,14 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням господарського суду, позивач - публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині, якою зменшено пеню на 50% та прийняти нове рішення, яким стягнути з комунального підприємства "Марганецьтепломережа" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню у повному обсязі.

В іншій частині рішення господарського суду Дніпропетровської області сторони не оскаржували.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що суд першої інстанції застосовуючи статтю 83 Господарського процесуального кодексу України , мав у обов'язковому порядку дослідити наявність чи відсутність збитків у позивача у відповідності до статті 551 Цивільного кодексу України та співрозмірінсть неустойки та збитків, врахувати обов'язкові вимоги, встановлені статтею 233 Господарського кодексу України зазначені як підставу для зменшення штрафних санкцій, а саме - ступінь виконання зобов'язання, майновий стан сторін, інтереси сторін та інші обставини справи. Відповідачем не було надано жодних належних доказів винятковості обставин, судом не враховано фінансове становище та особливості господарської діяльності позивача. За таких обставин, без надання належної оцінки доводів обох сторін, застосування статті 233 Господарського кодексу України є необґрунтованим та незаконним.

Також скаржник посилається на те, що зменшення судом розміру пені на 50% від нарахованої суми спричиняє додаткові збитки та дозволяє відповідачу і у подальшому безкарно порушувати договірні умови.

Отже, судом не було враховано особливі обставини щодо діяльності позивача, ступінь виконання зобов'язання відповідачем та того, що заявлена до стягнення неустойка не компенсує всіх збитків, яких зазнає позивач.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09 березня 2017 року апеляційна скарга була прийнята до розгляду, розгляд справи було призначено у судовому засіданні на 23 березня 2017 рік колегією суддів у складі: головуючий суддя ( доповідач) - Березкіна О.В., судді: Антонік С.Г., Іванов О.Г.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати в частині зменшення пені на 50 % та задовольнити заявлені вимоги в цій частині в повному обсязі, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи був повідомлений в належний спосіб.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 постанови).

Статтею 22 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України, за відсутності представника відповідача, оскільки про час та місце розгляду справи він повідомлений в належний спосіб, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ( а.с.94), у справі достатньо матеріалів для розгляду апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду Дніпропетровської області, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 грудня 2014 року між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та комунальним підприємством "МАРГАНЕЦЬТЕПЛОМЕРЕЖА" (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №1155/15-КП-3 ( договір) ( а.с.14-19).

Відповідно до пункту 1.1 договору, позивач зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ ( надалі-газ), на умовах цього Договору

Згідно з пунктом 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншми суб'єктами господарювання ( крім бюджетних організацій та установ).

Пунктом 2.1 договору передбачено, що продавець передає покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 1108,911 тис.куб. м., у тому числі по місяцях кварталів.

Пунктом 3.3 договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Згідно з п. 3.4 договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газорозподільному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно п.5.1. договору, з урахуванням додаткової угоди №8 від 15 жовтня 2015року, ціна на природний газ розміщується на офіційному веб-сайті продавця. Тарифи на транспортування природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ магістральними та розподільними трубопроводами установлюються НКРЕКП.

У п. 5.2 договору зазначено про те, що ціна за 1 000 куб. м газу становить 5900,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 6384,70 грн., крім того ПДВ 20% - 1276,94 грн., всього з ПДВ - 7661,64 грн.

Положеннями п. 6.1 Договору передбачено, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим Договором (п. 7.1 договору).

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання відповідачем умов п. 6.1 цього Договору позивач має право не здійснювати поставку газу відповідачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові х оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання відповідачем п. 6.1 умов цього Договору він зобов'язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 9.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років.

Цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015р., а в частині розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11 договору).

24 лютого 2015 року, 10 березня 2015 року, 15 квітня 2015 року. 29 травня 2015 року, 08 червня 2015 року, 29 липня 2015 року, 30 липня 2015 року, 15 жовтня 2015 року, 22 жовтня 2015 року, 02 листопада 2015 року, 25 листопада 2015 року між сторонами були укладені Додаткові угоди № №1 -11 до вище зазначеного договору, якими були внесені зміни до ціни природного газу та порядку та умов проведення розрахунків ( а.с.20-30).

Звертаючись до відповідача із позовом, позивач посилався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань з своєчасної оплати поставленого природного газу, що стало підставою для нарахування пені, та сум, передбачених статтею 625 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов'язання за укладеним договором купівлі-продажу природного газу №1155/15-КП-3 від 08 грудня 2014 року в частині своєчасної оплати поставленого газу, у зв'язку з чим на користь позивача підлягає стягненню основний борг, пеня на підставі п.7.2. договору, а також 3% річних та інфляційні на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України. Проте, врахувавши майновий стан відповідача на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України суд зменшив розмір стягуваної пені на 50% .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору купівлі-продажу природного газу, є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно положень ст. ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків не пред'явлення такої вимоги.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають встановлені договором правові наслідки, зокрема сплата неустойки - штрафу, пені, які обчислюється відповідно до ст. 549 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов вище зазначеного договору, позивач передав у власність відповідача передбачений Договором газ на загальну суму 3406114,67 грн., що підтверджують відповідні Акти приймання-передачі природного газу, які підписані сторонами без будь-яких зауважень ( а.с. 66-71).

Проте, у порушення умов договору, відповідач неналежно виконав свої зобов'язання із своєчасної оплати, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем, що стало підставою і для нарахування пені, 3% річних, інфляційних втрат.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач частково розрахувався за поставлений природний газ у розмірі 326 340,56грн.

Станом на момент розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем за період поставки газу з січня по березень та з жовтня по грудень 2015р. складає 3 079 774,11грн., що підтверджується матеріалами справи.

З огляду на вищезазначене, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення суми основного боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

На підставі вищевказаної норми закону, господарський суд першої інстанції перерахував заявлені позивачем суми, та стягнув інфляційні втрати у розмірі 615994,19 грн. , за загальний період з березня 2015року по вересень 2016рік, та 3% річних у розмірі 120710,01 грн., за загальний період з 17 лютого 2015року по 12 жовтня 2016 рік .

В частині стягнення з відповідача основного боргу у сумі 3079774,11 грн., 3% річних у сумі 12710,01 грн., інфляційні у розмірі 615994,19 грн. рішення позивачем не оскаржується.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача 825762,36 грн. пені колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Статтею 199 Господарського кодексу України встановлено, що виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Заходи відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій передбачені частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України.

Згідно із статтею 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов'язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання відповідачем п. 6.1 умов цього Договору він зобов'язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до пункту 9.3 Договору строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Згідно із статтею 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки (штрафу, пені) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів

боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Статтею 83 Господарського процесуального кодексу України закріплено право господарського суду при прийнятті рішення зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (пені, штрафу), яка підлягає стягненню із сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (пункт 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року).

Зменшуючи розмір пені, яка підлягає стягненню, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що враховуючи значний розмір пені, яка є додатковою виплатою, а також те, що окрім пені позивач нараховує 3% річних та інфляційні, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем, беручи до уваги статус відповідача, суд обґрунтовано зменшив розмір пені на 50%, стягнувши 410465,49грн.

Таким чином, розглядаючи справу, господарський суд першої інстанції всебічно, повно і об'єктивно з'ясував всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст.103 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99-105 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року у справі № 904/11202/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 27 березня 2017 року.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя О.Г.Іванов

Суддя С.Г.Антонік