ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2017 р. Справа № 922/4401/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Пушай В.І., суддя Россолов В.В.

при секретарі Бєлкіній О.М.

за участю представників сторін:

позивача - Барчук А.В. (довіреність №66-01-16/298 від 30.12.2016 року),

відповідача- не з'явився,

розглянувши в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 632 Х/3-38) на ухвалу господарського суду Харківської області від 13.02.2017 р. у справі № 922/4401/16

за позовом Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут", м.Харків

до товариства з обмеженою відповідальністю "КОРД", м.Харків

про стягнення 40642,15 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.02.2017 р. у даній справі (суддя Доленчук Д.О.) провадження у справі 922/4401/16 зупинено з метою надіслання матеріалів справи до Харківської місцевої прокуратура № 2 (61002, м. Харків, вул. Сумська, 76) для проведення перевірки.

Позивач із вказаною ухвалою місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить цю ухвалу скасувати, справу передати на розгляд господарського суду Полтавської області.

В судове засіданні 27.03.2017 року відповідач не з'явився, однак надав суду заяву (вх.№3234), в якій просив суд розглядати справу без його участі, у зв'язку із неможливістю прибуття в дане судове засідання, з причин, пов'язаних із хворобою директора підприємства.

Також відповідач надав суду заяву (вх.№3233), в якій вирішення питання про задоволення апеляційної скарги просить залишити на розсуд суду.

Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за його відсутності за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Національний технічний університет "Харківський політехнічний інститут" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Навчально-виробниче підприємство "КОРД" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по відшкодуванню земельного податку у розмірі 40642,15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

01 травня 1999 року між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) було укладено договір оренди № 42 (зі змінами та доповненнями, внесеними додатковими угодами до даного договору).

Відповідно до п. 1.1, 1.2 договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення, розташовані на другому поверсі 1 та 2 секції гуртожитку № 1 "Гігант" за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 79/1. Загальна площа нежитлових приміщень складає 882,4 кв.м., вартість яких визначена відповідно до експертного висновку, виконаного експертами, та з урахуванням індексу інфляції за вересень 1998 року - січень 2003 року становить 495229,00 грн.

01 травня 1999 року сторони підписали акт приймання-передачі орендованого майна (додаток № 3 до договору оренди № 42).

Відповідно до п. 4.4. договору, орендар зобов'язувався окремо сплачувати земельний податок згідно з діючим законодавством.

Як зазначає позивач, відповідач належним чином не виконує свої зобов'язання по сплаті земельного податку пропорційно займаній площі, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість по відшкодуванню земельного податку за договором оренди № 42 від 01 травня 1999 року станом на 01.12.2016 р. у розмірі 40642,15 грн., що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Позивач вважає, що умови договору оренди, які передбачають обов'язок відповідача з відшкодування земельного податку відповідають приписам ст.12 ЗУ «Про плату за землю», який був чинний на час укладення договору, а згодом вказана норма закріплена в ст.282, ст.284 Податкового кодексу України.

До позовної заяви позивачем в підтвердження своїх вимог надано суду договір оренди №42 від 01.05.1999 року, додаткові угоди до нього, акт прийому-передачі приміщень від 01.05.1999 року, розрахунок заборгованості з відшкодування земельного податку, порядок розрахунку, витяги з розрахунку земельного податку за 2015-2016 роки, платіжні доручення в підтвердження сплати земельного податку, довідку про перерахування позивачем до бюджету суми земельного податку за 2015 - 2016 роки, а також інші документи, які, на думку позивача, необхідні для розгляду справи.

Відповідач проти позову заперечував та у відзиві на позов вказав, що позивачем не доведено обов'язок відповідача відшкодовувати позивачу суми земельного податку; механізм такого відшкодування сторонами не узгоджено. Також, як вказує відповідач, матеріали справи не містять доказів сплати позивачем податку за земельну ділянку, на якій знаходиться орендований відповідачем об'єкт. У відзиві відповідач також зазначив, що господарським судом Харківської області неодноразово розглядалися позови Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Навчально-виробниче підприємство "КОРД" з аналогічними позовними вимогами (справа № 5023/8954/11, № 5023/4379/12, № 922/5054/13, № 922/4544/14, № 922/5917/15), у задоволенні яких було відмовлено.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.02.2017 р. у даній справі провадження у справі 922/4401/16 зупинено з метою надіслання матеріалів справи до Харківської місцевої прокуратура № 2 для проведення перевірки.

Вказана ухвала господарського суду першої інстанції мотивована тим, що на протязі тривалого часу дії договору оренди № 42 позивачем та відповідачем не були вчинені певні дії по внесенню змін до договору оренди щодо відшкодування відповідачем позивачу суми земельного податку пропорційно займаної площі орендованого об'єкту, строків відшкодування земельного податку за земельну ділянку, на якій знаходиться орендований об'єкт, тощо.

Суд першої інстанції в ухвалі зазначає, що необхідність вчинення позивачем вказаних дій вбачається з постанови Вищого господарського суду України від 09.04.2012 р. у справі № 5023/8954/11, в якій вказувалося, що позивачу потрібно довести, що відповідач дійсно прийняв на себе зобов'язання щодо відшкодування позивачу суми земельного податку пропорційно займаної площі та при умові, що даний податок буде сплачено позивачем у відповідний строк до відповідних органів, саме за земельну ділянку, на якій знаходиться орендований об'єкт, тощо.

Крім того, суд в ухвалі вказує, що позивачем не оскаржувалися рішення суду у справах № 5023/4379/12, № 922/5054/13, № 922/4544/14, № 922/5917/15.

Враховуючи те, що відповідач обізнаний про необхідність сплати земельного податку відповідно до діючого законодавства, але він стверджує про зловживання позивачем своїм правом на звернення до суду за захистом законних прав та інтересів, і з огляду на те, що не відшкодуванням відповідачем позивачу сплаченого земельного податку заподіюються протягом тривалого часу збитки державному бюджету, господарський суд Харківської області в оскаржуваній ухвалі припускає, що посадовими особами Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Навчально-виробниче підприємство "КОРД" можуть здійснюватися дії, які переслідуються у кримінальному порядку передбаченому ст. 191 КК України.

Вказані обставини стали підставою для зупинення судом першої інстанції провадження у даній справі на підставі п.2 ч.2 ст. 79 ГПК України, у зв'язку з необхідністю надсилання матеріалів справи до Харківської місцевої прокуратури № 2 для проведення перевірки.

Апеляційна скарга позивача обґрунтована тим, що у даному випадку, предметом заявленого позову є сплата відповідачем заборгованості по відшкодуванню земельного податку, а отже, висновки з цього питання суд може зробити на підставі оцінки доказів, наданих сторонами, незалежно від наслідків перевірки компетентними органами, у зв'язку з чим зупинення провадження із наведених судом в ухвалі підстав є необґрунтованим. Також апелянт вказує, що в оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції не зазначено, які саме обставини, що мають значення для вирішення даного спору, повинні бути встановлені за результатами проведення перевірки. Крім того, апелянт, зазначає, що відповідно до ч.4 ст.90 ГПК України, суд зобов'язаний надіслати повідомлення органам внутрішніх справ чи прокурору у випадку виявлення у діяльності працівників підприємств порушення законності, втім, вказаною нормою не передбачено право суду направляти органам прокуратури безпосередньо матеріали справи.

Колегія суддів враховує наступне.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави. Господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою, зокрема, у випадках надсилання господарським судом матеріалів прокурору або органу досудового розслідування.

Таким чином, Господарський процесуальний кодекс України передбачає два види зупинення провадження у справі:

обов'язкове, передбачене в процесуальному законі, за наявності якого господарський суд зобов'язаний зупинити провадження у справі (частина 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України);

і факультативне (частина 2 статті 79 Господарського процесуального кодексу України), необов'язкове для господарського суду, яке застосовується на його розсуд, зокрема, надіслання господарським судом матеріалів прокурору або органу досудового розслідування.

Відтак, виходячи зі змісту частини 2 статті 79 Господарського процесуального кодексу України, необхідною передумовою для застосування такого необов'язкового виду зупинення провадження у справі мають бути обставини, що перешкоджають її розгляду по суті заявлених позовних вимог.

При цьому, надсилання господарським судом матеріалів до прокуратури та слідчих органів за відсутності прямої вказівки на це у законі не може мати на меті ініційоване судом отримання доказів.

Разом із тим, надіслання матеріалів справи органу досудового розслідування можливе відповідно і до приписів частини 4 статті 90 Господарського процесуального кодексу України якою визначено, що якщо при вирішенні господарського спору господарський суд виявить у діяльності працівників підприємств та організацій порушення законності, що містять ознаки кримінального правопорушення, господарський суд надсилає про цей факт повідомлення прокурору або органу досудового розслідування.

Тобто, повідомлення прокурору або органу досудового розслідування надсилається господарським судом на стадії вирішення спору - прийняття судового рішення. Повідомлення з конкретних справ повинні надсилатись відповідним органам, як правило, одночасно з вирішенням спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України обов'язок доказування і подання доказів покладається на сторін.

Відтак, ні приписи статті 90 Господарського процесуального кодексу України, ні приписи пункту 2 частини 2 статті 79 цього ж Кодексу не пов'язують надіслання матеріалів справи до слідчих органів та зупинення провадження у справі саме з неможливістю з'ясування певних обставин та надання оцінки доказів, які надані сторонами при вирішенні господарського спору.

Аналогічна правова думка міститься в постановах Вищого господарського суду України від 05.10.2016 року у справі №920/1855/15, від 11 квітня 2016 року у справі №904/10128/15, від 06 серпня 2015 року у справі №911/916/15, від 08 вересня 2016 року у справі № 905/1214/16.

В оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції не наведено обставин, які об'єктивно перешкоджають розгляду справи по суті заявлених позовних вимог.

Судом лише висловлено припущення, що посадовими особи Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" та ТОВ НВП «Корд» можуть здійснюватись дії, які переслідуються в кримінальному порядку (ст.191 КК України), оскільки на протязі тривалого часу позивачем та відповідачем не вчинялись дії з внесення змін в договір оренди землі щодо врегулювання питання відшкодування відповідачем земельного податку за земельну ділянку.

Зі змісту ухвали суду вбачається, що зупиняючи провадження у справі суд мав на меті добування додаткових доказів для розгляду справи по суті.

Колегія суддів зауважує, що наслідком такого зупинення є порушення принципів рівності перед законом і судом (ст.42 Господарського процесуального кодексу України); змагальності (ст. 43 Господарського процесуального кодексу України), обов'язку доказування і подання доказів (ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

У даному випадку суд першої інстанції мав можливість вирішити справу незалежно від наслідків перевірки прокуратурою, на підставі оцінки доказів, поданих сторонами, відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Викладені норми покладають обов'язок доведення відповідних обставин на кожну зі сторін та не передбачають жодних повноважень суду на отримання доказів, натомість, положення ст.ст.38, 75 ГПК України передбачають витребування господарським судом доказів, а у разі їх недостатності та у випадку їх неподання - розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Дійшовши висновку про зупинення провадження у справі у зв'язку надсиланням матеріалів справи прокуратурі для проведення перевірки, суд першої інстанції не обгрунтував неможливість розгляду даної справи до закінчення перевірки, а також не зазначив правового впливу результатів перевірки на вирішення цього господарського спору.

При цьому, перевірка органами прокуратури дій позивача та відповідача щодо наявності в них ознак складу злочину можлива і за повідомленням господарського суду, яке надсилається до відповідних органів на підставі частини 4 статті 90 Господарського процесуального кодексу України.

Втім, незалежно від встановлення (чи не встановлення) за результатами перевірки прокуратурою фактів незаконних дій сторін даної справи, суд повинен вирішити питання правомірності позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості з відшкодування земельного податку за договором оренди №42 від 01.05.1999 року на підставі поданих сторонами доказів.

Оскільки судом першої інстанції не було наведено в оскаржуваній ухвалі обставин, які об'єктивно перешкоджають розгляду справи по суті заявлених позовних вимог, чи встановлення при здійсненні перевірки прокуратурою таких обставин, які неможливо встановити судом в процесі розгляду даної справи, колегія суддів вважає, що суд дійшов необґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для надсилання господарським судом матеріалів справи Харківській місцевій прокуратурі №2 та зупинення у зв'язку з цим провадження у справі.

З огляду на відсутність встановлених процесуальним законом підстав для зупинення провадження у справі на підставі п.2 ч.2 ст.79 ГПК України, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваної ухвали місцевий господарський суд неправильно застосував норми процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а ухвала господарського суду Харківської області від 13.02.2017 року у справі № 922/4401/16 - скасуванню.

Відповідно до ст.106 ГПК України у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал, зокрема, про зупинення провадження, справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 2 статті 103, пунктом 4 частини 1 статті 104, статтею 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача задовольнити.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 13.02.2017 року у справі №922/4401/16 скасувати.

Направити матеріали справи № 922/4401/16 до господарського суду Харківської області для розгляду по суті.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 03.04.2017 року

Головуючий суддя Медуниця О.Є.

Суддя Пушай В.І.

Суддя Россолов В.В.