РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2017Справа №910/1522/17
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд»
до про Київської міської ради внесення змін до договору та скасування пунктів рішення
Представники:

від Позивача: Янчук Н.О. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: Рог О.В. (представник за Довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» (надалі також - «Позивач») звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради (надалі також - «Відповідач») про внесення змін до договору та скасування пунктів рішення.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що рішенням Київської міської ради від 02.02.2006 року №36/3127 затверджено проект відведення земельної ділянки та вирішено передати за умови виконання п.5 цього рішення, Товариству з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» у довгострокову оренду на 15 років земельну ділянку площею 18,68 га для будівництва житлового комплексу з об'єктами соціально - громадського призначення на вул. Маршала Гречка, 10-б у Подільському районі м. Києва. Пунктом 5.10 рішення зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» передати Головному управлінню житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) 7% загальної площі будинків (крім службової) на підставі п.70 рішення Київської міської ради від 27.12.2005 №621/3082 «Про бюджет міста Києва на 2006 рік», а пунктом 5.11 зобов'язано сплатити до цільового фонду спеціального фонду міського бюджету міста Києва на розвиток житлового будівництва до моменту здачі в експлуатацію збудованої житлової площі кошти в розмірі 5% витрат на будівництво загальної площі цього житлового комплексу, виходячи з опосередкованої вартості спорудження житла, установленої Державним комітетом України з будівництва та архітектури для міста Києва станом на 1 січня року, в якому проводиться оплата, на підставі п.76 рішення Київської міської ради від 27.12.2005 №621/3082 «Про бюджет міста Києва на 2006 рік». Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.08.2006 року у справі №2/444 визнано укладеним з дня набрання цим рішенням законної сили договір оренди земельної ділянки площею 18,68 га на вул. Маршала Гречка, 10-б у Подільському районі м. Києва для будівництва житлового комплексу з об'єктами соціально - громадського призначення між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» та Київською міською радою в редакції, яка підписана Товариством з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» на умовах визначених цим договором. Підпунктом 17 п.8.4 Договору визначено, що Орендар зобов'язаний передати Головному управлінню житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) 7% загальної площі будинків (крім службової) на підставі п.70 рішення Київської міської ради від 27.12.2005 №621/3082 «Про бюджет міста Києва на 2006 рік», а підпунктом 18 пункту 8.4 Договору Орендар зобов'язаний сплатити до цільового фонду спеціального фонду міського бюджету міста Києва на розвиток житлового будівництва до моменту здачі в експлуатацію збудованої житлової площі кошти в розмірі 5% витрат на будівництво загальної площі цього житлового комплексу, виходячи з опосередкованої вартості спорудження житла, установленої Державним комітетом України з будівництва та архітектури для міста Києва станом на 1 січня року, в якому проводиться оплата, на підставі п.76 рішення Київської міської ради від 27.12.2005 №621/3082 «Про бюджет міста Києва на 2006 рік». Як зазначає Позивач, пункти 5.10, 5.11 рішення Київської міської ради підлягають скасуванню, оскільки 12.03.2011 року набрав чинності Закон України від 17.02.2011 року №3038-УІ "Про регулювання містобудівної діяльності", пунктом 7 ст. 40 якого заборонено вимагати органами місцевого самоврядування від замовників будівництва надання будь-яких послуг, у тому числі здійснення будівництва об'єктів та передачі матеріальних або нематеріальних активів (зокрема житлових та нежитлових приміщень, у тому числі шляхом їх викупу), крім пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, передбаченої цією статтею, а також крім випадків, визначених частиною п'ятою статті 30 цього Закону. Пунктом 7 Прикінцевих положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, якщо договором про пайову участь, який укладений до набрання чинності цим законом, передбачена сплата пайової участі замовником будівництва (повністю або частково) в обсягах інших, ніж визначено цим Законом, такий договір підлягає приведенню у відповідність із цим Законом. Будь-які рішення органів місцевого самоврядування про надання замовником будівництва будь-яких послуг, передачу активів у будь-якій формі (матеріальній чи нематеріальній), передачу частини (відсоткової частки) площ прийнятих в експлуатацію об'єктів містобудування, крім пайової участі відповідно до цього Закону, прийняті до набрання чинності цим Законом, підлягають приведенню у відповідність із цим Законом. За таких підстав, Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить Суд внести зміни до договору оренди земельної ділянки, укладеного на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 23.08.2006 року у справі №2/444, виключивши абзац 17 п.8.4 договору оренди земельної ділянки, який передбачає обов'язок Товариства з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» передати Головному управлінню житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) 7% загальної площі будинків (крім службової) на підставі п.70 рішення Київської міської ради від 27.12.2005 №621/3082 «Про бюджет міста Києва на 2006 рік» та абзац 18 п.8.4 договору оренди земельної ділянки, який передбачає обов'язок Товариства з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» сплатити до цільового фонду спеціального фонду міського бюджету міста Києва на розвиток житлового будівництва до моменту здачі в експлуатацію збудованої житлової площі кошти в розмірі 5% витрат на будівництво загальної площі цього житлового комплексу, виходячи з опосередкованої вартості спорудження житла, установленої Державним комітетом України з будівництва та архітектури для міста Києва станом на 1 січня року, в якому проводиться оплата, на підставі п.76 рішення Київської міської ради від 27.12.2005 №621/3082 «Про бюджет міста Києва на 2006 рік» та визнати укладеним договір про внесення змін до договору оренди; Скасувати пункти 5.10 та 5.11 рішення Київської міської ради №36/3127 від 02.02.2006 року «Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» земельної ділянки для будівництва житлового комплексу з об'єктами соціально - громадського призначення на вул. Маршала Гречка, 10-б у Подільському районі м. Києва».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2017 року порушено провадження у справі № 910/1522/17, судове засідання призначено на 15.02.2017 року.

14.02.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким просив Суд відмовити в задоволенні позовних вимог та заява про застосування строків позовної давності в частині позовних вимог.

15.02.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 01.02.2017 року.

15.02.2017 року в судове засідання з'явились представники сторін. В судовому засіданні представник позивача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості ознайомитись з відзивом та заявою про застосування строків позовної давності, які подані Київською міською радою.

Суд прийшов до висновку про задоволення клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи.

Також, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням відзиву та заяви про застосування строків позовної давності Київської міської ради.

2) Відповідача надати докази на підтвердження розгляду листа Товариства з обмеженою відповідальністю "ВК - Інвестбуд" від 03.11.2016 року, який отримано 04.11.2016 року за вхідним №08/19145, про внесення змін до Договору оренди земельної ділянки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2017 року відкладено розгляд справи на 01.03.2017 року, у зв'язку з витребуванням додаткових доказів по справі.

21.02.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 15.02.2017 року.

23.02.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли додаткові пояснення та заперечення на заяву про застосування строків позовної давності на виконання вимог ухвали суду від 15.02.2017 року.

01.03.2017 року в судове засідання з'явились представники сторін.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Відповідача:

- надати письмові пояснення з посиланням на належні докази щодо результатів розгляду листів Товариства з обмеженою відповідальністю "ВК- Інвестбуд" від 31.08.2016 року та від 03.11.2016 року про внесення змін до Договору оренди земельної ділянки у передбачений чинним законодавством строк;

- надати письмові пояснення чи заперечення з урахуванням письмових пояснень Товариства з обмеженою відповідальністю "ВК- Інвестбуд".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.03.2017 року відкладено розгляд справи на 29.03.2017 року, у зв'язку з витребуванням додаткових доказів по справі.

В судовому засіданні 29 березня 2017 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні представник Відповідача надав усні пояснення по суті спору, якими заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 29 березня 2017 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

Рішенням Київської міської ради від 02.02.2006 року №36/3127 затверджено проект відведення земельної ділянки та вирішено передати за умови виконання п.5 цього рішення, Товариству з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» у довгострокову оренду на 15 років земельну ділянку площею 18,68 га для будівництва житлового комплексу з об'єктами соціально - громадського призначення на вул. Маршала Гречка, 10-б у Подільському районі м. Києва.

Пунктом 5.10 рішення зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» передати Головному управлінню житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) 7% загальної площі будинків (крім службової) на підставі п.70 рішення Київської міської ради від 27.12.2005 №621/3082 «Про бюджет міста Києва на 2006 рік».

Пунктом 5.11 рішення зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» сплатити до цільового фонду спеціального фонду міського бюджету міста Києва на розвиток житлового будівництва до моменту здачі в експлуатацію збудованої житлової площі кошти в розмірі 5% витрат на будівництво загальної площі цього житлового комплексу, виходячи з опосередкованої вартості спорудження житла, установленої Державним комітетом України з будівництва та архітектури для міста Києва станом на 1 січня року, в якому проводиться оплата, на підставі п.76 рішення Київської міської ради від 27.12.2005 №621/3082 «Про бюджет міста Києва на 2006 рік».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.08.2006 року у справі №2/444 визнано укладеним з дня набрання цим рішенням законної сили договір оренди земельної ділянки площею 18,68 га на вул. Маршала Гречка, 10-б у Подільському районі м. Києва для будівництва житлового комплексу з об'єктами соціально - громадського призначення між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» та Київською міською радою в редакції, яка підписана Товариством з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» на умовах визначених цим договором.

Суд зазначає, що договір оренди зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 26.09.2006 р. за №85-6-00288 у книзі записів державної реєстрації договорів.

Відповідно до п.1.1 Договору Орендодавець на підставі рішення Київської міської ради від 02.02.2006 р. за №36/3127 передав, а Орендар прийняв в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку, визначену цим Договором.

Відповідно до п.2.1 Договору об'єктом оренди відповідно до цього Договору є земельна ділянка з наступними характеристиками: місце розташування - вул. Маршала Гречка, 10-б у Подільському районі м. Києва; розмір - 186757 кв.м.; цільове призначення - для будівництва житлового комплексу з об'єктами соціально - громадського призначення; кадастровий номер - :91:064:0001.

Згідно з п.3.1 Договору він укладений на 15 років.

Підпунктом 17 п.8.4 Договору передбачено, що Орендар зобов'язаний передати Головному управлінню житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) 7% загальної площі будинків (крім службової) на підставі п.70 рішення Київської міської ради від 27.12.2005 №621/3082 «Про бюджет міста Києва на 2006 рік».

Підпунктом 18 пункту 8.4 Договору передбачено, що Орендар зобов'язаний сплатити до цільового фонду спеціального фонду міського бюджету міста Києва на розвиток житлового будівництва до моменту здачі в експлуатацію збудованої житлової площі кошти в розмірі 5% витрат на будівництво загальної площі цього житлового комплексу, виходячи з опосередкованої вартості спорудження житла, установленої Державним комітетом України з будівництва та архітектури для міста Києва станом на 1 січня року, в якому проводиться оплата, на підставі п.76 рішення Київської міської ради від 27.12.2005 №621/3082 «Про бюджет міста Києва на 2006 рік».

31.08.2016 року Позивач звернувся до Відповідача з пропозицією внести зміни до договору оренди, зокрема до абзацу 17 п.8.4, абзацу 18 п.8.4 договору, направивши протокол розбіжностей до договору. Вказаний лист був отриманий Відповідачем за вх. №08/14759 від 31.08.2016 року, що підтверджується відповідним штампом.

12.10.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» та Київською міською радою укладено Договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвин А.С. за реєстровим №3796, яким Сторони внесли зміни до пп.2.1 п.2 договору в частині кадастрового номеру земельної ділянки, пп.2.2 п.2 договору, пп.4.2 п.4 договору в частині розміру річної орендної плати.

Листом від 03.11.2016 року Позивач звернувся до Київської міської ради з пропозицією привести умови договору оренди земельної ділянки у відповідність до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та внести зміни у рішення Київської міської ради від 27.12.2005 р. №621/3082 «Про бюджет міста Києва на 2006 рік» шляхом виключення пунктів 70 і 76, внести зміни у рішення Київської міської ради від 02.02.2006 року №36/3127 шляхом виключення пунктів 5.10. і 5.11, направивши проект договору про внесення змін до договору оренди. Вказаний лист був отриманий Відповідачем за вх. №2027064 від 04.11.2016 року, що підтверджується відповідним штампом.

У відповідь на вказаний лист Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) листом № від 14.02.2017 року повідомив Позивача, що рішення Київської міської ради від 27.12.2005 р. №621/3082 та рішення Київської міської ради від 02.02.2006 року №36/3127 є рішеннями ненормативного характеру, а тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування. Рішення Київської міської ради від 02.02.2006 року №36/3127 виконано.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що пункти 5.10, 5.11 рішення Київської міської ради підлягають скасуванню, оскільки 12.03.2011 року набрав чинності Закон України від 17.02.2011 року №3038-УІ "Про регулювання містобудівної діяльності", пунктом 7 ст. 40 якого заборонено вимагати органами місцевого самоврядування від замовників будівництва надання будь-яких послуг, у тому числі здійснення будівництва об'єктів та передачі матеріальних або нематеріальних активів (зокрема житлових та нежитлових приміщень, у тому числі шляхом їх викупу), крім пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, передбаченої цією статтею, а також крім випадків, визначених частиною п'ятою статті 30 цього Закону. Пунктом 7 Прикінцевих положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, якщо договором про пайову участь, який укладений до набрання чинності цим законом, передбачена сплата пайової участі замовником будівництва (повністю або частково) в обсягах інших, ніж визначено цим Законом, такий договір підлягає приведенню у відповідність із цим Законом. Будь-які рішення органів місцевого самоврядування про надання замовником будівництва будь-яких послуг, передачу активів у будь-якій формі (матеріальній чи нематеріальній), передачу частини (відсоткової частки) площ прийнятих в експлуатацію об'єктів містобудування, крім пайової участі відповідно до цього Закону, прийняті до набрання чинності цим Законом, підлягають приведенню у відповідність із цим Законом. За таких підстав, Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить Суд внести зміни до договору оренди земельної ділянки, укладеного на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 23.08.2006 року у справі №2/444, виключивши абзац 17 п.8.4 договору оренди земельної ділянки, який передбачає обов'язок Товариства з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» передати Головному управлінню житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) 7% загальної площі будинків (крім службової) на підставі п.70 рішення Київської міської ради від 27.12.2005 №621/3082 «Про бюджет міста Києва на 2006 рік» та абзац 18 п.8.4 договору оренди земельної ділянки, який передбачає обов'язок Товариства з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» сплатити до цільового фонду спеціального фонду міського бюджету міста Києва на розвиток житлового будівництва до моменту здачі в експлуатацію збудованої житлової площі кошти в розмірі 5% витрат на будівництво загальної площі цього житлового комплексу, виходячи з опосередкованої вартості спорудження житла, установленої Державним комітетом України з будівництва та архітектури для міста Києва станом на 1 січня року, в якому проводиться оплата, на підставі п.76 рішення Київської міської ради від 27.12.2005 №621/3082 «Про бюджет міста Києва на 2006 рік» та визнати укладеним договір про внесення змін до договору оренди; Скасувати пункти 5.10 та 5.11 рішення Київської міської ради №36/3127 від 02.02.2006 року «Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» земельної ділянки для будівництва житлового комплексу з об'єктами соціально - громадського призначення на вул. Маршала Гречка, 10-б у Подільському районі м. Києва».

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору оренди земельної ділянки між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. (ст. 174 Господарського кодексу України)

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються, зокрема, Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі".

Згідно зі статтею 13 Конституції України земля є об'єктом права власності українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України та ст. 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки шляхом укладання договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 15 Закону однією з істотних умов договору оренди землі є строк дії договору оренди.

Згідно з частиною першою статтею 19 Закону строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Згідно з п.3.1 Договору він укладений на 15 років.

Пунктом 7 ст. 40 Закону України від 17.02.2011 року №3038-УІ "Про регулювання містобудівної діяльності", який набрав чинності 12.03.2011 р., передбачено, що органам місцевого самоврядування забороняється вимагати від замовника будівництва надання будь-яких послуг, у тому числі здійснення будівництва об'єктів та передачі матеріальних або нематеріальних активів (зокрема житлових та нежитлових приміщень, у тому числі шляхом їх викупу), крім пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, передбаченої цією статтею, а також крім випадків, визначених частиною п'ятою статті 30 цього Закону.

Відповідно до п.7 Прикінцевих положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" якщо договором про пайову участь, який укладений до набрання чинності цим законом, передбачена сплата пайової участі замовником будівництва (повністю або частково) в обсягах інших, ніж визначено цим Законом, такий договір підлягає приведенню у відповідність із цим Законом. Будь-які рішення органів місцевого самоврядування про надання замовником будівництва будь-яких послуг, передачу активів у будь-якій формі (матеріальній чи нематеріальній), передачу частини (відсоткової частки) площ прийнятих в експлуатацію об'єктів містобудування, крім пайової участі відповідно до цього Закону, прийняті до набрання чинності цим Законом, підлягають приведенню у відповідність із цим Законом.

Таким чином, Суд зазначає, що Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" в імперативному порядку було зобов`язано Відповідача привести у відповідність з вищевказаним Законом рішення Київської міської ради від 02.02.2006 року №36/3127 «Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» земельної ділянки для будівництва житлового комплексу з об'єктами соціально - громадського призначення на вул. Маршала Гречка, 10-б у Подільському районі м. Києва».

Як вбачається з матеріалів справи, 31.08.2016 року Позивач звернувся до Відповідача з пропозицією внести зміни до договору оренди, зокрема до абзацу 17 п.8.4, абзацу 18 п.8.4 договору, направивши протокол розбіжностей до договору. Вказаний лист був отриманий Відповідачем за вх. №08/14759 від 31.08.2016 року, що підтверджується відповідним штампом.

Листом від 03.11.2016 року Позивач звернувся до Київської міської ради з пропозицією привести умови договору оренди земельної ділянки у відповідність до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та внести зміни у рішення Київської міської ради від 27.12.2005 р. №621/3082 «Про бюджет міста Києва на 2006 рік» шляхом виключення пунктів 70 і 76, внести зміни у рішення Київської міської ради від 02.02.2006 року №36/3127 шляхом виключення пунктів 5.10. і 5.11, направивши проект договору про внесення змін до договору оренди. Вказаний лист був отриманий Відповідачем за вх. №2027064 від 04.11.2016 року, що підтверджується відповідним штампом.

У відповідь на вказаний лист Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) листом № від 14.02.2017 року повідомив Позивача, що рішення Київської міської ради від 27.12.2005 р. №621/3082 та рішення Київської міської ради від 02.02.2006 року №36/3127 є рішеннями ненормативного характеру, а тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування. Рішення Київської міської ради від 02.02.2006 року №36/3127 виконано.

Суд звертає увагу, що на час розгляду даної справи, Київська міська рада не надала відповіді на лист Товариства з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» від 31.08.2016 року та на лист Позивача від 03.11.2016 року в частині приведення умов договору оренди земельної ділянки у відповідність до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», про що також зазначив представник Відповідача в судовому засіданні, а рішення Київської міської ради від 02.02.2006 року №36/3127 «Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» земельної ділянки для будівництва житлового комплексу з об'єктами соціально - громадського призначення на вул. Маршала Гречка, 10-б у Подільському районі м. Києва» до теперішнього часу не приведено у відповідність із вищевказаним законом. Вказана бездіяльність Відповідача порушує права та законні інтереси Позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Суд звертає увагу на необхідність дотримання органами місцевого самоврядування та їх виконавчими органами законодавчих норм, встановлених нормами пункту 7 розділу V Прикінцеві положення Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", згідно з якими будь-які рішення органів місцевого самоврядування про надання замовником будівництва будь-яких послуг, передачу активів у будь-якій формі (матеріальній чи нематеріальній), передачу частини (відсоткової частки) площ прийнятих в експлуатацію об'єктів містобудування, крім пайової участі відповідно до цього Закону, прийняті до набрання чинності цим Законом, які на поточний момент не виконані у повному обсязі замовниками будівництва, підлягають приведенню у відповідність із Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Отже, органи місцевого самоврядування за зверненням замовника будівництва (факт не звернення замовника будівництва щодо перегляду зазначених вище умов, встановлених отриманими рішеннями або умов укладених на підставі цих рішень договорів, може розглядатись як добровільна згода замовника будівництва на виконання таких рішень) зобов'язані з дотриманням строків розгляду таких звернень внести відповідні корективи у прийняті рішення та/або укладені договори, виходячи з норм Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". Аналогічна правова позиція викладена у листі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.07.2011 N 23-11/6294/0/6-11.

Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. В той же час, частиною 2 статті 5 Цивільного кодексу України передбачено, що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Відповідно до п.7 Прикінцевих положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що будь-які рішення органів місцевого самоврядування про надання замовником будівництва будь-яких послуг, передачу активів у будь-якій формі (матеріальній чи нематеріальній), передачу частини (відсоткової частки) площ прийнятих в експлуатацію об'єктів містобудування, крім пайової участі відповідно до цього Закону, прийняті до набрання чинності цим Законом, підлягають приведенню у відповідність із цим Законом.

Таким чином, Суд звертає увагу, що вказаним Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" чітко визначено, що його дія розповсюджується й на правовідносини, які виникли до набрання ним законної сили.

За таких підстав, Суд приходить до висновку, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» в частині скасування пунктів 5.10 та 5.11 рішення Київської міської ради №36/3127 від 02.02.2006 року «Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» земельної ділянки для будівництва житлового комплексу з об'єктами соціально - громадського призначення на вул. Маршала Гречка, 10-б у Подільському районі м. Києва» є обґрунтованими.

14.02.2017 року Відповідачем подано до суду заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог Позивача в частині скасування пунктів 5.10 та 5.11 рішення Київської міської ради №36/3127 від 02.02.2006 року «Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» земельної ділянки для будівництва житлового комплексу з об'єктами соціально - громадського призначення на вул. Маршала Гречка, 10-б у Подільському районі м. Києва».

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.ч.3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. (п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013 року)

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст.267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач звернувся до суду з вказаним позовом 30.102.2017 р. (згідно з вхідним штампом канцелярії суду).

Рішення Київської міської ради №36/3127 «Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» земельної ділянки для будівництва житлового комплексу з об'єктами соціально - громадського призначення на вул. Маршала Гречка, 10-б у Подільському районі м. Києва» було прийнято 02.02.2006 року. А тому Відповідач зазначає, що строк позовної давності сплив в 2009 році.

Проте, Суд не приймає до уваги вказані доводи Відповідача, оскільки Судом встановлено, що листом від 03.11.2016 року Позивач звернувся до Київської міської ради з пропозицією, зокрема, внести зміни у рішення Київської міської ради від 02.02.2006 року №36/3127 шляхом виключення пунктів 5.10. і 5.11, направивши проект договору про внесення змін до договору оренди.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» дізналось про порушення своїх прав та інтересів лише після звернення до Відповідача з пропозицією внести зміни у рішення Київської міської ради від 02.02.2006 року №36/3127 й неотримання до теперішнього часу відповіді на вказаний лист, а тому на час звернення до суду з вказаним позовом Позивачем не було пропущено загальні строки позовної давності, про застосування яких наполягав Відповідач.

При вирішенні спору та обранні способу захисту суд виходить з того, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року N 7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) суд дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, згідно приписів частини десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Таким чином, беручи до уваги неприведення Київською міською радою рішення від №36/3127 «Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» земельної ділянки для будівництва житлового комплексу з об'єктами соціально - громадського призначення на вул. Маршала Гречка, 10-б у Подільському районі м. Києва» у відповідність до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Суд приходить до висновку, що приведення у відповідність вказаного рішення можливе у судовому порядку шляхом скасування відповідних пунктів рішення, положення яких суперечать Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» в частині скасування пунктів 5.10 та 5.11 рішення Київської міської ради №36/3127 від 02.02.2006 року «Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» земельної ділянки для будівництва житлового комплексу з об'єктами соціально - громадського призначення на вул. Маршала Гречка, 10-б у Подільському районі м. Києва» підлягають задоволенню.

Що стосується заявлених позовних вимог Позивача в частині внесення змін до договору оренди земельної ділянки, укладеного на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 23.08.2006 року у справі №2/444, виключивши абзац 17 п.8.4 договору оренди земельної ділянки, який передбачає обов'язок Товариства з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» передати Головному управлінню житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) 7% загальної площі будинків (крім службової) на підставі п.70 рішення Київської міської ради від 27.12.2005 №621/3082 «Про бюджет міста Києва на 2006 рік» та абзац 18 п.8.4 договору оренди земельної ділянки, який передбачає обов'язок Товариства з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» сплатити до цільового фонду спеціального фонду міського бюджету міста Києва на розвиток житлового будівництва до моменту здачі в експлуатацію збудованої житлової площі кошти в розмірі 5% витрат на будівництво загальної площі цього житлового комплексу, виходячи з опосередкованої вартості спорудження житла, установленої Державним комітетом України з будівництва та архітектури для міста Києва станом на 1 січня року, в якому проводиться оплата, на підставі п.76 рішення Київської міської ради від 27.12.2005 №621/3082 «Про бюджет міста Києва на 2006 рік» та визнання укладеним договір про внесення змін до договору оренди, Суд зазначає.

12.03.2011 р. набув чинності Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності", згідно з частиною 7 статті 40 якого, органам місцевого самоврядування забороняється вимагати від замовника будівництва надання будь-яких послуг, у тому числі здійснення будівництва об'єктів та передачі матеріальних або нематеріальних активів (зокрема житлових та нежитлових приміщень, у тому числі шляхом їх викупу), крім пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, передбаченої цією статтею, а також крім випадків, визначених частиною п'ятою статті 30 цього Закону.

Якщо договором про пайову участь, який укладений до набрання чинності цим законом, передбачена сплата пайової участі замовником будівництва (повністю або частково) в обсягах інших, ніж визначено цим Законом, такий договір підлягає приведенню у відповідність із цим Законом. Будь-які рішення органів місцевого самоврядування про надання замовником будівництва будь-яких послуг, передачу активів у будь-якій формі (матеріальній чи нематеріальній), передачу частини (відсоткової частки) площ прийнятих в експлуатацію об'єктів містобудування, крім пайової участі відповідно до цього Закону, прийняті до набрання чинності цим Законом, підлягають приведенню у відповідність із цим Законом (пункту 7 розділу V Прикінцеві положення Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Можливість та підстави зміни договору у зв'язку з істотною зміною обставин встановлені нормою статті 652 Цивільного кодексу України. Зокрема, згідно з частиною 1 цієї статті у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона;

Таким чином, звертаючись з позовом про внесення змін до договору у зв'язку з істотною зміною обставин, позивач повинен за допомогою належних та допустимих доказів довести наявність усіх чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України.

Підпунктом 17 п.8.4 Договору передбачено, що Орендар зобов'язаний передати Головному управлінню житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) 7% загальної площі будинків (крім службової) на підставі п.70 рішення Київської міської ради від 27.12.2005 №621/3082 «Про бюджет міста Києва на 2006 рік».

Підпунктом 18 пункту 8.4 Договору передбачено, що Орендар зобов'язаний сплатити до цільового фонду спеціального фонду міського бюджету міста Києва на розвиток житлового будівництва до моменту здачі в експлуатацію збудованої житлової площі кошти в розмірі 5% витрат на будівництво загальної площі цього житлового комплексу, виходячи з опосередкованої вартості спорудження житла, установленої Державним комітетом України з будівництва та архітектури для міста Києва станом на 1 січня року, в якому проводиться оплата, на підставі п.76 рішення Київської міської ради від 27.12.2005 №621/3082 «Про бюджет міста Києва на 2006 рік».

31.08.2016 року Позивач звернувся до Відповідача з пропозицією внести зміни до договору оренди, зокрема до абзацу 17 п.8.4, абзацу 18 п.8.4 договору, направивши протокол розбіжностей до договору. Вказаний лист був отриманий Відповідачем за вх. №08/14759 від 31.08.2016 року, що підтверджується відповідним штампом.

Пунктом 7 розділу V Прикінцеві положення Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено необхідність приведення у відповідність до вимог цього Закону саме договору про пайову участь, а не договору оренди земельної ділянки, про що зазначено у постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 року у справі №3-233гс16.

Проте, Суд звертає увагу, що умови спірного договору оренди земельної ділянки в частині обов'язку Позивача передати 7% загальної площі будинків та сплатити кошти в розмірі 5% витрат на будівництво загальної площі цього житлового комплексу є умовами пайової участі у створенні соціальної та інженерно - транспортної інфраструктури міста Києва, які були врегульовані Сторонами саме у спірному договорі оренди, оскільки окремий договір пайової участі між ними укладений не був.

За таких підстав, Суд приходить до висновку, що договір оренди земельної ділянки, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» та Київською міською радою, є змішаним договором, оскільки містить елементи як договору оренди, так і договору про пайову участь в частині зобов'язання Позивача передати 7% загальної площі будинків та сплатити кошти в розмірі 5% витрат на будівництво загальної площі цього житлового комплексу.

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що оскільки спірний договір є змішаним договором, а пунктом 7 розділу V Прикінцеві положення Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено необхідність приведення у відповідність до вимог цього Закону договору про пайову участь, тобто в частині зобов'язання Позивача передати 7% загальної площі будинків та сплатити кошти в розмірі 5% витрат на будівництво загальної площі цього житлового комплексу, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» в цій частині є обґрунтованими.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що звертаючись до суду з позовом в частині внесення змін до договору оренди земельної ділянки, укладеного на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 23.08.2006 року у справі №2/444, виключивши абзац 17 п.8.4 договору оренди земельної ділянки, який передбачає обов'язок Товариства з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» передати Головному управлінню житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) 7% загальної площі будинків (крім службової) на підставі п.70 рішення Київської міської ради від 27.12.2005 №621/3082 «Про бюджет міста Києва на 2006 рік» та абзац 18 п.8.4 договору оренди земельної ділянки, який передбачає обов'язок Товариства з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» сплатити до цільового фонду спеціального фонду міського бюджету міста Києва на розвиток житлового будівництва до моменту здачі в експлуатацію збудованої житлової площі кошти в розмірі 5% витрат на будівництво загальної площі цього житлового комплексу, виходячи з опосередкованої вартості спорудження житла, установленої Державним комітетом України з будівництва та архітектури для міста Києва станом на 1 січня року, в якому проводиться оплата, на підставі п.76 рішення Київської міської ради від 27.12.2005 №621/3082 «Про бюджет міста Києва на 2006 рік», Позивачем доведено суду належними та допустимими доказами відповідно до ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження наявності обставин і підстав, з якими закон пов'язує можливість зміни договору, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Що стосується вимог Позивача в частині визнання укладеним договір про внесення змін до договору оренди, то вони не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України спірний договір буде змінено за рішенням суду, а тому з моменту набрання законної сили рішенням він не потребує додаткового визнання його укладеним.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» до Київської міської ради про внесення змін до договору та скасування пунктів рішення підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд»- задовольнити частково.

2. Внести зміни до договору оренди земельної ділянки, укладеного на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 23.08.2006 року у справі №2/444, виключивши абзац 17 п.8.4 договору оренди земельної ділянки, який передбачає обов'язок Товариства з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» передати Головному управлінню житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) 7% загальної площі будинків (крім службової) на підставі п.70 рішення Київської міської ради від 27.12.2005 №621/3082 «Про бюджет міста Києва на 2006 рік» та абзац 18 п.8.4 договору оренди земельної ділянки, який передбачає обов'язок Товариства з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» сплатити до цільового фонду спеціального фонду міського бюджету міста Києва на розвиток житлового будівництва до моменту здачі в експлуатацію збудованої житлової площі кошти в розмірі 5% витрат на будівництво загальної площі цього житлового комплексу, виходячи з опосередкованої вартості спорудження житла, установленої Державним комітетом України з будівництва та архітектури для міста Києва станом на 1 січня року, в якому проводиться оплата, на підставі п.76 рішення Київської міської ради від 27.12.2005 №621/3082 «Про бюджет міста Києва на 2006 рік».

3. Скасувати пункти 5.10 та 5.11 рішення Київської міської ради №36/3127 від 02.02.2006 року «Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» земельної ділянки для будівництва житлового комплексу з об'єктами соціально - громадського призначення на вул. Маршала Гречка, 10-б у Подільському районі м. Києва».

4. В іншій частині позову - відмовити.

5. Стягнути з Київської міської ради (01044, м.Київ, ВУЛИЦЯ ХРЕЩАТИК, будинок 36, Ідентифікаційний код юридичної особи 22883141) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВК - Інвестбуд» (01025, м.Київ, ВУЛИЦЯ ВОЛОДИМИРСЬКА, будинок 7, офіс 1, Ідентифікаційний код юридичної особи 32000954) судовий збір у розмірі 3 200 (три тисячі двісті) грн. 00 коп.

6. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

7. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 03 квітня 2017 року.

Суддя О.В. Чинчин