ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2017 р. Справа №920/1056/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Ільїн О.В.,

при секретарі Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю №14-88 від 18.04.2014 року;

відповідача не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача Комунального підприємства «Ромникомунтепло» Роменської міської ради, м.Ромни, Сумська область, (вх.№633С/1-40) на рішення господарського суду Сумської області від 01.02.2017 року по справі №920/1056/16,

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ,

до Комунального підприємства «Ромникомунтепло» Роменської міської ради, м.Ромни, Сумська область,

про стягнення 5386848,41 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до господарського суду Сумської області з позовною заявою, в якій просило суд стягнути з відповідача Комунального підприємства «Ромникомунтепло» Роменської міської ради на свою користь 5386848,41 грн., у тому числі 185854,55 грн. заборгованості, що виникла в результаті неналежного виконання договору купівлі-продажу природного газу №3229/15БО-29 від 19.12.2014 року, 3254668,59 грн. пені, 244494,26 грн. суму 3% річних, 1701831,02 грн. інфляційних втрат; а також судові витрати, повязані з розглядом справи.

Рішенням господарського суду Сумської області від 01.02.2017 року по справі №920/1056/16 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Джепа Ю.А., суддя Костенко Л.А., суддя Яковенко В.В.) позов задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства «Ромникомунтепло» Роменської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» 3254668,59 грн. пені, 244494,26 грн. суму 3% річних, 1701831,02 грн. інфляційних збитків, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 78014,93 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить:

- скасувати рішення господарського суду Сумської області від 01.02.2017 року в частині, якою стягнуто з відповідача на користь позивача 3254668,59 грн. пені, 1701831,02 грн. інфляційних збитків, 244494,26 грн. 3% річних, а також 78014,93 грн. судового збору;

- прийняти в цій частині нове судове рішення, яким припинити провадження у справі №920/1056/16;

- в іншій частині рішення господарського суду Сумської області від 01.02.2017 року у справі №920/1056/16 залишити без змін;

- судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідач є теплопостачальним підприємством, на нього розповсюджується дія Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 року №1730-VIII.

Як зазначає апелянт, заборгованість за договором №3229/15-БО-29 від 19.12.2014 купівлі-продажу природного газу була погашена відповідачем до звернення позивача до суду з позовом, тобто до набрання чинності зазначеним Законом. Отже, на думку відповідача, відповідно до ч.3 ст.7 вказаного Закону нараховані пеня, інфляційні втрати та 3% річних підлягають списанню з 30.11.2016 року.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 27.02.2017 року апеляційну скаргу Комунального підприємства «Ромникомунтепло» Роменської міської ради прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Ухвала суду про прийняття апеляційної скарги до провадження та призначення її до розгляду на 21.03.2017 року була направлена відповідачу рекомендованим листом 27.02.2017 року за адресою, зазначеною в апеляційній скарзі і отримана ним 03.03.2017 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке долучено до матеріалів справи. Однак, відповідач у судове засідання не зявився, про причини не з'явлення суд не повідомив.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, зважаючи на те, що ухвала про прийняття апеляційної скарги до провадження направлялась рекомендованою кореспонденцією, а також на те, що явка представника відповідача у судове засідання не була визнана обовязковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності його представника.

Представник позивача письмового відзиву на апеляційну скаргу не надав, однак у судовому засіданні 21.03.2017 року пояснив, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у звязку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представника позивача, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

В жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до господарського суду Сумської області з позовом до Комунального підприємства «Ромникомунтепло» Роменської міської ради про стягнення 5386848,41 грн. заборгованості, з яких: 185854,55 грн. основний борг, 3254668,59 грн. пеня, 244494,26 грн. 3% річних, інфляційні втрати у сумі 1701831,02 нараховані у звязку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору №3229/15-БО-29 купівлі-продажу природного газу.

Позов обґрунтовано тим, що 19.12.2014 між ПАТ НАК «Нафтогаз України», продавцем, та КП «Ромникомунтепло» Роменської міської ради, покупцем, укладено договір №3229/15-БО-29 купівлі-продажу природного газу, згідно з яким продавець зобовязався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до п.1.2. договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Відповідно до п.2.1. договору продавець передає покупцеві в період з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ обсягом до 3850 тис.куб.м.

Відповідно до п.5.2. договору ціна за 1000 куб. м. газу становить 5900,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування та розподіл природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%, податок на додану вартість за ставкою 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 366,70 грн., крім того ПДВ - 20% - 73,34 грн., всього з ПДВ - 440,04 грн.

У пункті 6.1. договору сторони визначили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно п.6.3. договору оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами перерахування коштів, затвердженими відповідною постановою уповноваженого органу, та зараховується як оплата за газ, поставлений продавцем покупцю в порядку, визначеному нормами чинного законодавства. Сторони погоджуються, що при перерахуванні коштів в призначенні платежу посилання на номер договору є обовязковим. У разі, якщо оплата за газ здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання покупця надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного газу, покупець зобовязується здійснити будь-які дії в межах чинного законодавства для виконання пункту 6.1. цього договору.

Відповідно до п.7.1. договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.

У разі невиконання покупцем умов п. 6.1. договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 7.2. договору).

Відповідно до п.9.3. договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Згідно п.11 договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

В подальшому до договору між сторонами було укладено декілька додаткових угод, якими, зокрема, змінювалася ціна газу.

Як зазначає позивач, на виконання умов договору він передав відповідачу у власність протягом січня-грудня 2015 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 14091665,52 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких містяться в матеріалах справи.

Однак, відповідач свої зобовязання за договором виконував з простроченням термінів, встановлених для сплати в договорі, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що несвоєчасне погашення заборгованості сталось не з його вини, оскільки єдиним джерелом сплати за спожитий газ є кошти, які сплачують за теплову енергію населення, релігійні організації, бюджетні установи та госпрозрахункові підприємства.

Відповідач просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що станом на 30.11.2016 набув чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а отже у позивача взагалі відсутні будь-які правові підстави для стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних збитків.

01.02.2017 господарським судом Сумської області прийнято оскаржуване рішення.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 692 Цивільного кодексу України визначає, що покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту ст. 612 Цивільного кодексу України вбачається, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення зобовязання встановлені ст.611 Цивільного кодексу України, зокрема, щодо сплати неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Відповідно до п.3.1. постанови Вищого господарського суду України №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просив суд стягнути з відповідача 185854,55 грн. заборгованості, що виникла в результаті неналежного виконання договору купівлі-продажу природного газу №3229/15БО-29 від 19.12.2014 року, 3254668,59 грн. пені, 244494,26 грн. суму 3% річних, 1701831,02 грн. інфляційних втрат.

Відповідач свої зобовязання щодо своєчасної оплати поставленого природного газу належним чином не виконав. Факт несвоєчасної оплати вартості переданого відповідачу природного газу підтверджується матеріалами справи. Разом з тим, банківські виписки за серпень 2016 року свідчать про те, що 10.08.2016 року відповідачем було перераховано на рахунок позивача 29341,15 грн., 19.08.2016 88256,27 грн., 23.08.2016 68257,13 грн. у рахунок погашення заборгованості за договором №3229/15-БО-29 від 19.12.2014 року. Отже, остаточний розрахунок з позивачем відповідач провів із порушенням строків, встановлених у договорі.

У той час, слід зазначити, що вищевказані платежі у загальній сумі 185854,55 грн. становлять суму основного боргу, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь у межах заявленого у даній судовій справі позову. При цьому, дана заборгованість була сплачена позивачу ще у серпні 2016 року, у той час як позов у даній справі поданий до господарського суду 26.10.2016 року. Тобто, сума основного боргу, яку просив позивач стягнути з відповідача на свою користь є погашеною станом на момент звернення до суду з позовною заявою.

Таким чином, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача 185854,55 грн. основного боргу за договором купівлі-продажу природного газу №3229/15-БО-29 від 19.12.2014, у звязку з чим обґрунтовано відмовила в задоволені позову в цій частині.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача нарахованих сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідач в обґрунтування апеляційної скарги посилався, зокрема, на те, що він є теплопостачальним підприємством, на нього розповсюджується дія Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії». Заборгованість за договором №3229/15-БО-29 від 19.12.2014 купівлі-продажу природного газу була погашена до звернення позивача до суду з позовом у повному обсязі, тобто до набрання чинності зазначеним Законом. Отже, відповідно до ч.3 ст.7 вказаного Закону нараховані пеня, інфляційні втрати та 3% річних підлягають списанню з 30.11.2016 (з моменту набрання Закону сили).

Мотивуючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд послався на відсутність доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а також на не дотримання відповідної процедури списання заборгованості, згідно положень ст.1 та ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі по тексту - Закон). Однак, такий висновок суду першої інстанції є помилковим з огляду на наступне.

Згідно з абз.1, 2 ч.1 ст.1 даного Закону взаєморозрахунки - розрахунки з погашення заборгованості, що проводяться за рахунок видатків державного бюджету учасниками процедури врегулювання заборгованості; договір про організацію взаєморозрахунків - договір, який укладається учасниками процедури врегулювання заборгованості для погашення заборгованості та є підставою для проведення взаєморозрахунків відповідно до цього Закону;

Абзацом 3, 4 наведеної норми встановлено, що заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону- кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до п.1 ст.3 Закону для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Статті 4, 5, 6 Закону регулюють проведення взаєморозрахунків та реструктуризацію заборгованості.

Статтею 7 Закону врегульоване питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення.

Частина ч.3 даної статті передбачає, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Тобто, єдиною умовою для списання заборгованості, нарахованої за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, є набрання чинності даним Законом.

Наведене є безумовною підставою для списання даної заборгованості та не потребує будь-яких дій від теплопостачального підприємства щодо включення до реєстру в порядку передбаченому ст.3 даного Закону.

Метою цього Закону є поліпшення фінансового становища теплопостачальних підприємств життєзабезпечення, запобігання їхнього банкрутства, забезпечення фінансової стабільності та уникнення кризових ситуацій під час проходження опалювального періоду.

Як свідчать матеріали справи, відповідач листом №887 від 28.12.2016 звертався до Віце-премєр міністра України щодо розяснення ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Міністерство регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України у відповідь листом №8/10-1741-16 від 29.12.2016 року повідомило, зокрема, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Враховуючи те, що предметом спору у даній справі, зокрема, є пеня, інфляційні та 3% річних, нараховані на основну заборгованість за спожитий у 2015 році природний газ; заборгованість була погашена відповідачем до звернення позивача до суду з позовом, що підтверджується розрахунками наданими позивачем та не заперечується сторонами; на момент звернення позивача до суду з позовом у позивача були підстави для нарахування пені, інфляційних та 3% річних, однак до прийняття рішення по справі - 01.02.2017 року набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», тому відповідно до ч.3 ст.7 вказаного Закону нараховані позивачем пеня, інфляційні та 3% річних підлягають списанню, в звязку з чим рішення місцевого господарського суду в частині стягнення таких сум підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки у відповідача на час набрання чинності Законом відсутня основна заборгованість за природний газ, то нараховані пеня, інфляційні та річні мають бути списані в силу норми Закону, а отже, відсутні правові підстави для їх стягнення. Проте, зазначені обставини залишені поза увагою господарського суду Сумської області, що призвело до помилкових висновків, покладених в основу оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, рішення господарського суду Сумської області у даній справі прийнято при неповному з'ясуванні обставин справи, які мають значення для справи, та з помилковим застосуванням норм права, що є підставою для його часткового скасування та прийняття у цій частині нового рішення у справі про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 10 ч.2 ст.105 Господарського процесуального кодексу України у постанові має бути зазначений новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.

У відповідності до ст. 49, ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про перерозподіл судового збору пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи приписи абз. 4 п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» з огляду на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та відмови в задоволенні позовних вимог, судові витрати за подання позовної заяви відшкодуванню не підлягають, натомість витрати відповідача по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 91, 99, 101, п.2 ст. 103, п.4 ч.1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Ромникомунтепло» Роменської міської ради задовольнити.

Рішення господарського суду Сумської області від 01.02.2017 року по справі №920/1056/16 скасувати в частині часткового задоволення позову і стягненні з Комунального підприємства «Ромникомунтепло» Роменської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» 3254668,59 грн. пені, 244494,26 грн. суму 3% річних, 1701831,02 грн. інфляційних збитків, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 78014,93 грн.

Прийняти в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В решті рішення господарського суду Сумської області від 01.02.2017 року по справі №920/1056/16 залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул.Б. Хмельницького, 6, код 20077720) на користь Комунального підприємства «Ромникомунтепло» Роменської міської ради (42000, Сумська область, м. Ромни, вул. Коржівська, 90, код 33219263) 88883,03 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Сумської області видати відповідний наказ.

Повний текст постанови складено 27 березня 2017 року.

Головуючий суддя Хачатрян В.С.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Ільїн О.В.