ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року Справа № 910/18688/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого : Кравчука Г.А.,

суддів: Рогач Л.І., Дроботової Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Київенерго"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2017
у справі Господарського суду№ 910/18688/16 м. Києва
за позовомдержавного підприємства "Енергоринок"
допублічного акціонерного товариства "Київенерго"
простягнення 239 827,18 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача: Деревинська О.М., дов. від 21.12.2016 № 01/44-950Д;
відповідача: Матвеєва В.П., дов. від 28.09.2016 № 91/2016/09/28-3;

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року державне підприємство "Енергоринок" (далі - Підприємство) звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою, у якій просило стягнути на його користь з публічного акціонерного товариства "Київенерго" (далі - Товариство) 239 827,18 грн. штрафу.

Позовні вимоги Підприємство, посилаючись на норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Господарського кодексу України (далі - ГК України) обґрунтовувало тим, що в порушення умов укладеного між сторонами Договору від 30.05.2008 № 4721/01 Товариством прострочено виконання зобов'язання з розрахунків за поставлену Підприємством електричну енергію, у зв'язку з чим Підприємством на підставі п. 6.3.2 Договору нараховано штраф у розмірі 0,05 % від неоплаченої суми, який Товариством у добровільному порядку оплачений не був. За таких обставин спірна сума штрафу підлягає стягненню з Товариства в судовому порядку.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 24.11.2016 (суддя Демидов В.О.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2017 (колегія суддів: Разіна Т.І., Чорна Л.В., Яковлєв М.Л.), позов задоволено.

Рішення судів прийнято з мотивів, викладених Підприємством у позовній заяві. При цьому судами було відмовлено у задоволенні клопотання Товариства про зменшення розміру штрафу в порядку ст. 83 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та ст. 233 ГК України.

Товариство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 24.11.2016 і постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2017 та прийняти нове рішення яким зменшити суму штрафу до 10 % від заявленого до стягнення, тобто до 23 982,71 грн. Викладені у касаційній скарзі вимоги Товариство обґрунтовує посиланням на обставини справи, приписи ст. ст. 3, 551 ЦК України, ст. 233 ГК України та ст. ст. 42, 43 ГПК України, зазначаючи про неправомірність відмови судів попередніх інстанцій у задоволенні його клопотання про зменшення суми нарахованого штрафу, неврахування судами підстав його з'явлення.

Підприємство скористалось правом, наданим ст. 1112 ГПК України та надіслало до Вищого господарського суду України відзив на касаційну скаргу Товариства, у якому просить залишити її без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2017 і рішення Господарського суду м. Києва від 24.11.2016 - без змін, як законні та обґрунтовані.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Товариства не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Місцевим та апеляційним господарськими судами на підставі матеріалів справи встановлено, що:

- між Підприємством та акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" (новим найменуванням якого є публічне акціонерне товариство "Київенерго") 30.05.2008 було укладено договір № 4721/01 (далі - Договір), за яким Підприємство зобов'язалось продавати, а Товариство купувати електроенергію та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору. Підприємство продає, а Товариство купує електричну енергію в точках поставки на межі балансової належності електричних мереж, що визначені в акті розмежування балансової належності електричних мереж і експлуатаційної відповідальності (додаток 4 до цього Договору), в обсягах, які визначаються згідно з розділом 4 Договору;

- відповідно до п. 3.4. Договору середньозважена за розрахунковий місяць оптова ринкова ціна на купівлю електроенергії Товариством у Підприємства розраховується відповідно до Правил ОРЕ на підставі щоденних погодинних обсягів купівлі електроенергії Товариства у Підприємства, які визначаються відповідно до п. 4.2. договору;

- згідно з п. 4.1. Договору Товариство надає Підприємству повідомлення про замовлене добове (по годинах) та місячне (по годинах) споживання електроенергії, повідомлення на замовлений місячний обсяг купівлі електроенергії з ОРЕ, а також інформацію про замовлений обсяг купівлі електроенергії з ОРЕ по всіх постачальниках електроенергії на території ліцензованої діяльності Товариства;

- детальний порядок повідомлення Товариством Підприємства про добове і місячне (по годинах) споживання електроенергії, повідомлення про замовлений місячний обсяг купівлі електроенергії (кВт год.), розрахунок його вартості, а також розміри оплати по декадах або етапах сторонами узгоджено у п 4.1.1 Договору;

- у пункті 6.1. Договору сторони дійшли згоди, що оплату за куплену електроенергію Товариство здійснює відповідно до ІВКОР грошовими коштами, що перераховуються на поточні рахунки із спеціальним режимом використання Підприємства з поточних рахунків із спеціальним режимом використання Товариства, відкритих відповідно до чинних нормативно-правових актів України, які регулюють порядок розрахунків за електроенергію, а також з інших рахунків Товариства;

- за умовами пунктів 6.3. та 6.2. Договору перерахування коштів Товариством за куплену у Підприємства електроенергію здійснюються кожного банківського дня розрахункового місяця з урахуванням умов пункту 6.3. і зараховується сторонами як оплата за електричну енергію, куплену Товариством у Підприємства у цьому місяці з урахуванням умов п. п. 6.4. та 6.5. цього Договору та окремих рішень Кабінету Міністрів України. 11-го, 21-го та останнього числа розрахункового місяця Підприємство перевіряє суму, що надійшла на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Підприємства, як оплата Товариством електричної енергії, купленої за першу другу та третю декаду місяця відповідно;

- в силу положень п. 11.6. Договору, його укладено строком з 01.06.2008 до 31.12.2008 Дія договору автоматично продовжується на кожний наступний рік, якщо жодна із сторін не заявила письмово про намір розірвати Договір за один місяць до дати закінчення строку його дії;

- на виконання умов Договору в період з січня по червень 2016 Підприємство постачало Товариству електричну енергію згідно надісланих Товариством повідомлень та корегованих повідомлень на заявлений обсяг купівлі електричної енергії, наявних в матеріалах справи, однак останнім, в порушення пункту 6.3 Договору, здійснювалось прострочення оплати купленої у позивача електроенергії (здійснення подекадних розрахунків). Факт прострочення сторонами не оспорюється, доказів в підтвердження протилежного Товариством надано не було. Порушення подекадних розрахунків підтверджуються наявними в матеріалах справи повідомленнями про замовлені обсяги купівлі електричної енергії та звітами про надходження коштів від Товариства за період з січня по червень 2016 року.

За приписами ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша ст. 612 ЦК України).

В силу п. 3 частини першої ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Як було з'ясовано судами попередніх інстанцій у п. 6.3.2. Договору сторони погодили, що у випадку нездійснення Товариством доплати згідно з п. 6.3.1. цього договору, Підприємство через 3 банківські дні після закінчення відповідної декади має право виставити Товариству вимогу про сплату штрафу у розмірі 0,05 % від недоплаченої суми. Штраф повинен бути сплачений в термін не більший від 3-х банківських днів з моменту отримання Товариством письмового повідомлення від Підприємства. Цей пункт договору застосовується тільки у випадку, якщо Товариство порушило терміни подекадної оплати більше 3-х разів за останні 365 днів, що передують даті останнього порушення Товариством умов пункту 6.3.1.

Судами встановлено, що на підтвердження порушення Товариством умов п. 6.3.2. Договору, Підприємством до позовної заяви додано довідки про стан виконання Товариством умов п. 6.3. Договору за період з січня по червень 2016 року, які містять розрахунок заявлених до стягнення сум, зокрема розмір штрафу за подекадні розрахунки становить:

- за першу декаду січня 2016 року - 52 824,66 грн.;

- за першу декаду лютого 2016 року - 19 074,95 грн.;

- за першу та другу декади березня 2016 року - 24 848,05 грн.;

- за першу декаду квітня 2016 року - 62 095,40 грн.;

- за першу декаду травня 2016 року - 47 188,82 грн.;

- першу та другу декади червня 2016 року - 33 795,30 грн.

Всього сума 0,05 % штрафу за порушення подекадних розрахунків за електроенергію, куповану у період січня по червень 2016 року складає 239 827,18 грн.

Розрахунок заявленого до стягнення штрафу судами попередніх інстанцій було перевірено та встановлено, що він не суперечить умовам Договору, вимогам чинного законодавства та є арифметично вірним.

Разом з тим, під час розгляду справи місцевим господарським судом Товариством, із посиланням на положення ст. 83 ГПК України та ст. 233 ГК України, заявлялось клопотання про зменшення розміру штрафу до 10 % від заявленого до стягнення, тобто до 23 982,71 грн.

За приписами ст. 551 ЦК України розмір неустойки встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У відповідності до ст. 233 ГК України у разі якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 частини першої ст. 83 ГПК України встановлено право суду у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз наведених вище положень законодавства свідчить про те, що зменшення підтвердженого матеріалами справи розміру неустойки є правом, а не обов'язком суду, яким останнє користується у виняткових випадках за наявності обставин, які мають істотне значення.

Пунктом 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Розглядаючи клопотання Товариства про зменшення розміру штрафних санкцій, суди першої та апеляційної інстанції, з урахуванням наведених вимог об'єктивно та повно оцінили всі надані в обґрунтування заявленого клопотання докази у їх сукупності та дійшли висновку про недоведеність обставин, які б свідчили про винятковість даного випадку прострочення.

Натомість Товариство не погоджуючись з такими висновками судів просить суд касаційної інстанції надати іншу правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, що виходить за межі повноважень суду, встановлених ст. 1117 ГПК України, а саме: касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи те, що зменшення розміру штрафних санкцій є правом, а не обов'язком суду, яким останній користується виходячи з установлених обставин справи, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що оскільки суди двох інстанцій вищевказані обставини з'ясували та відмовили Товариству у зменшенні розміру штрафу, то підстав для скасування оскаржуваних судових рішень через порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права не вбачається.

З огляду на наведене, приймаючи до уваги встановлення факту неналежного виконання Товариством умов Договору, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає правомірним та обґрунтованим задоволення судами попередніх інстанцій. позовних вимог Підприємства у повному обсязі.

Доводи касаційної скарги Товариства наведених висновків не спростовують та не впливають на них.

На підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43 ГПК України постанова Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2017 і рішення Господарського суду м. Києва від 24.11.2016 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідають нормам матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги Товариства не спростовують висновків господарських судів першої та другої інстанції, у зв'язку з чим підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 та 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Київенерго" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2017 у справі № 910/18688/16 Господарського суду м. Києва - без змін.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Суддя Л.І. Рогач

Суддя Т.Б. Дроботова