РІШЕННЯ

21.03.2017Справа №910/22565/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Багнюка І.І., розглядаючи у відкритому судовому засіданні

справу № 910/22565/16

за позовом приватного акціонерного товариства «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння», м. Київ,

до товариства з обмеженою відповідальністю ГК «Укргаз», м. Київ,

про стягнення 5 978 913,54 грн.,

за участю представників:

позивача - Шемідька Г.В. (довіреність від 14.12.2016 № б/н);

відповідача - Сочка В.В. (довіреність від 23.02.2017 № 2302/17-01).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» (далі - Компанія) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю ГК «Укргаз» (далі - Товариство) за неналежне виконання умов договору купівлі-продажу від 29.04.2016 № ПГ-Т/16-004/47 (далі - Договір): 4 720 032 грн. основного боргу; 66 544,71 грн. 3 % річних; 217 121,47 грн. втрат від інфляції; 692 013,43 грн. пені; 47 200,32 грн. штрафу (1%); 236 001,60 грн. штрафу (5%), а всього 5 978 913,54 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2016 (суддя Головатюк Л.Д.) порушено провадження у справі та призначено судовий розгляд на 28.12.2016.

14.12.2016 позивач подав суду заяву про прискорення розгляду заяви про забезпечення позову, що була додана до позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2016 відмовлено в задоволенні клопотання Компанії про забезпечення позову.

23.12.2016 позивач подав суду документи на вимогу ухвали суду про порушення провадження у справі.

27.12.2016 відповідач подав суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку повноважного представника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2016 відкладено розгляд справи на 17.01.2017 у зв'язку із неявкою представника відповідача та задоволенням його клопотання про відкладення.

16.01.2017 Товариство подало суду зустрічну позовну заяву про визнання частково недійсним Договору.

19.01.2017 Компанія подала суду довідку про заборгованість відповідача станом на 17.01.2017.

Розпорядженням від 31.01.2017 № 05-23/333 Керівника апарату Господарського суду міста Києва Кривенко О.М. було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/22565/16 у зв'язку із неможливістю здійснювати правосуддя суддею Головатюком Л.Д.

В результаті повторного автоматизованого розподілу справу № 910/22565/16 було передано судді Курдельчуку І.Д.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2017 суддею Курдельчуком І.Д. прийнято справу до провадження та призначено судовий розгляд на 28.02.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2017 відмовлено у задоволенні заяви Товариства про відстрочення сплати судового збору та зустрічну позовну заяву і додані до неї документи повернуто Товариству без розгляду.

14.02.2017 відповідач подав суду клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Київським апеляційним господарським судом апеляційної скарги Товариства на ухвалу суду про повернення зустрічної позовної заяви.

28.02.2017 відповідач подав суду: заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку повноважного представника; клопотання про продовження строку розгляду спору.

28.02.2017 позивач подав суду пояснення на виконання вимог ухвали суду від 01.02.2017.

28.02.2017 представник позивача заперечив проти задоволення клопотань відповідача та заявив про забезпечення позову.

Суд відклав вирішення питання щодо клопотання про зупинення провадження у справі у наступне судове засідання.

Суд визнав клопотання відповідача про відкладення та про продовження розгляду спору обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.02.2017 продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та відкладено розгляд справи на 21.03.2017 у зв'язку з неявкою представників відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.02.2017 клопотання позивача про вжиття заходів до забезпечення позову задоволено частково; накладено арешт на грошові кошти відповідача у межах розміру позовних вимог, а саме у сумі 4 720 032 грн. основного боргу.

01.03.2017 від Київського апеляційного господарського суду надійшов лист з оригіналом ухвали від 16.02.2017 зі справи № 910/22565/16, якою апеляційна інстанція відхилила клопотання Товариства про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги; апеляційну скаргу Товариства на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.02.2017 у справі № 910/ 22565/16 з доданими до неї документами повернуто без розгляду.

09.03.2017 відповідач подав суду клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

20.03.2017 Товариство подало суду клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Київським апеляційним господарським судом апеляційної скарги на ухвалу суду від 02.02.2017 зі справи № 910/22565/16 про повернення зустрічної позовної заяви.

Представник відповідача в судовому засіданні 21.03.2017 підтримав подані клопотання та просив суд їх задовольнити.

Представник позивача проти задоволення вказаних клопотань заперечив.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін та розглянувши клопотання відповідача про скасування заходів забезпечення позву дійшов висновку про відмову у його задоволенні, виходячи з такого.

Статтею 68 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що питання про скасування забезпечення позову вирішується господарським судом, що розглядає справу, із зазначенням про це в рішенні чи ухвалі.

Клопотання Товариства мотивовано тим, що накладення арешту унеможливлює господарську діяльність відповідача; Товариство не вчиняє жодних дій щодо відчуження майна, не має податкового боргу та щодо нього не порушено справу про банкрутство.

Разом з тим, заявник не подав суду жодного документального підтвердження того, що накладення арешту на 4 720 032 грн. перешкоджає його господарській діяльності.

Відповідно до пункту 10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, господарський суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Оскільки, потреба у забезпеченні позову не відпала, то відсутні підстави для скасування заходів до забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 28.02.2017 зі справи № 910/22565/16.

Що ж до клопотань відповідача про зупинення провадження у справі, то слід вказати таке.

Клопотання мотивовані тим, що:

- відповідачем в апеляційному порядку оскаржено ухвалу суду від 02.02.2017 зі справи № 910/22565/16 про повернення без розгляду зустрічної позовної заяви;

- 15.03.2017 Київським апеляційним господарським судом визначено склад суду для розгляду вказаної апеляції.

Відповідно до частини першої статті 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини друга - четверта статті 35 ГПК України).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Іншим судом, про який йдеться у частині першій статті 79 ГПК України, є будь-який орган, що входить до складу судової системи України згідно з статтею 3 та частиною другою статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»; іншим судом може вважатися й інший склад суду (одноособовий чи колегіальний) в тому ж самому судовому органі, в якому працює суддя (судді), що вирішує (вирішують) питання про зупинення провадження у справі (пункт 3.16 постанови пленуму вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»; далі - Постанова № 18).

Господарський суд міста Києва дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотань Товариства про зупинення провадження у справі з огляду на те, що:

- предметом позову у даній справі є стягнення боргу та штрафних санкцій за Договором;

- предметом зустрічного позову, який було повернуто без розгляду є визнання недійсним Договору в частині, а саме пункту 5.4;

- Господарський суд міста Києва в порядку пункту 1 частини першої статті 83 ГПК України має право, приймаючи рішення визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству;

- таким чином, відповідач має можливість викласти мотиви недійсності пункту 5.4 Договору при вирішенні даної господарської справи;

- заявником не подано суду доказів прийняття його апеляційної скарги до розгляду та призначення судового засідання;

- з урахуванням наведеного на даний час у господарського суду відсутні передбачені законом підстави для зупинення провадження у справі.

Представник позивача надав пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача надав пояснення по суті спору; проти задоволення позовних вимог заперечив; відзив на позовну заяву не подав.

У судовому засіданні 21.03.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

29.04.2016 Компанією (продавець) та Товариством (покупець) було укладено Договір, за умовами якого:

- продавець зобов'язався передати у власність покупця, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити на умовах Договору природний газ (пункт 1.1 Договору);

- плановий обсяг природного газу (далі - газ), який продавець зобов'язався передати у звітному місяці - квітні 2016 року, а покупець прийняти та оплатити, складає 800,000 тис. мі (вісімсот тисяч кубічних метрів) (пункт 1.3 Договору);

- ціна 1 000 мі газу, що передається у звітному місяці, складає 4 916,70 грн., крім того ПДВ 20% - 983,34 грн., разом з ПДВ - 5 900,04 грн. (пункт 2.1 Договору);

- вартість газу, що передається згідно пункту 1.3 Договору, складає 3 933 360 грн., крім того ПДВ - 786 672 грн., разом з ПДВ - 4 720 032 грн. (пункт 2.2 Договору);

- оплата загальної вартості газу (пункт 2.2 Договору) проводиться на поточний рахунок продавця в 100% розмірі до 05 червня включно (пункт 2.4 Договору);

- передача фактичного обсягу газу за звітний місяць оформляється сторонами актом приймання-передачі газу (пункт 3.3 Договору);

- покупець зобов'язався оплатити продавцю загальну вартість газу, що передається, на умовах згідно з пунктами 2.4 та 2.5 Договору (підпункт 4.3.2 пункту 4.3 Договору);

- за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за Договором сторони несуть відповідальність згідно з Договором та чинним законодавством України (підпункт 5.1.1 пункту 5.1 Договору);

- за порушення покупцем грошових зобов'язань (умов та строків розрахунків) згідно з пунктами 2.4. та 2.5 Договору, покупець сплачує на користь продавця, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення, - пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу, та додатково - штраф у розмірі 1% (один відсоток) від суми простроченого платежу, а у разі прострочення платежу на строк понад 10 календарних днів - додатково штраф у розмірі 5% (п'ять відсотків) від суми простроченого платежу (пункт 5.4 Договору);

- пеня нараховується за увесь період прострочення виконання зобов'язань (пункт 5.11 Договору);

- сторони встановили позовну давність на стягнення неустойки (пені, штрафу) строком у 2 (два) роки (пункт 5.12 Договору);

- Договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 30.04.2016 в частині постачання газу, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань (пункт 8.1 Договору).

Договір підписано уповноваженими особами, а саме: від позивача головою правління ОСОБА_5 та заступником голови правління - комерційним директором ОСОБА_6, які діяли на підставі статуту, та від відповідача директором ОСОБА_7, який діяв на підставі статуту, та скріплено печатками сторін.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не розірваний, не визнаний недійсним.

Таким чином, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, укладений позивачем і відповідачем Договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позивач належним чином виконав умови Договору та здійснив поставку газу, що підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2016 № б/н, яким зафіксовано факт передачі продавцем покупцю газу за Договором в обсязі 800,000 тис. мі на загальну суму 4 720 032 грн. з ПДВ.

Вказаний акт підписано повноважними представниками сторін і скріплено печатками без жодних зауважень.

Суд приймає акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2016 № б/н як належний доказ виконання Компанією договірних зобов'язань.

У свою чергу, відповідач умови Договору не виконав та за отриманий газ не розрахувався, внаслідок чого виник борг у сумі 4 720 032 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією від 01.09.2016 № 168/11-09/16, в якій пропонував Товариству в строк до 12.09.2016 оплатити заборгованість та штрафні санкції, проте відповідач оплату не здійснив та заборгованість не погасив.

Крім того, 26.10.2016 позивач звертався до відповідача з листом № 206/2-10/16, в якому пропонував протягом 5 робочих днів підписати акт звірки взаєморозрахунків станом на жовтень 2016 року, проте Товариство відповіді на вказаний лист не надало та акт звірки взаєморозрахунків не підписало.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У визначений Договором строк, а саме до 05.06.2016, Товариство зобов'язання з оплати вартості поставленого газу не виконало та грошові кошти у сумі 4 720 032 грн. Компанії не перерахувало; доказів протилежного суду не подано.

За таких обставин позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача боргу в сумі 4 720 032 грн. є обґрунтованою і тому підлягає задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 217 121,47 грн. втрат від інфляції; 66 544,71 грн. 3% річних; 692 013,43 грн. пені; 47 200,32 грн. штрафу (1%) та 236 001,60 грн. штрафу (5%). Позивач визначає період прострочення з 06.06.2016 по 24.11.2016.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, перевіривши здійснені позивачем розрахунки 3% річних та втрат від інфляції, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що вони неправильні в частині визначення розміру.

За розрахунком суду втрати від інфляції складають 278 296,57 грн., а 3% річних - 66 727,03 грн.

Проте здійснення перерахунку судом інфляційних втрат та 3% річних фактично призведе до виходу судом за межі позовних вимог.

Так, відповідно до пункту 2 частини першої статті 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Враховуючи наведене, у зв'язку з тим, що клопотання в порядку, передбаченому вказаним пунктом частини першої статті 83 ГПК України, до позовної заяви не додано та в судовому засіданні представником позивача не подано, у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог в частині вимог про стягнення втрат від інфляції та 3% річних, а тому стягненню з відповідача підлягає 217 121,47 грн. втрат від інфляції та 66 544,71 грн. 3% річних.

Що ж до вимог про стягнення пені та штрафів, то слід вказати таке.

Відповідачем було заявлено про наявність підстав для визнання пункту 5.4 Договору недійсним, оскільки одночасне встановлення в Договорі пені та двох видів штрафу за для здійснення стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за Договором суперечить статті 61 Конституції України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Разом з тим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання Договору недійсним в частині пункту 5.4 з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною першою статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із статтею 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У частині першій статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 5.4 Договору передбачено, що за порушення покупцем грошових зобов'язань (умов та строків розрахунків) згідно з пунктами 2.4 та 2.5 Договору, покупець сплачує на користь продавця, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення, - пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу, та додатково - штраф у розмірі 1% (один відсоток) від суми простроченого платежу, а у разі прострочення платежу на строк понад 10 календарних днів - додатково штраф у розмірі 5% (п'ять відсотків) від суми простроченого платежу.

Статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Слід зазначити, що сторони у пункті 5.4 узгодили таку відповідальність за порушення строків оплати:

- пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу;

- штраф у розмірі 1% від суми простроченого платежу;

- штраф у розмірі 5% від суми простроченого платежу, у разі прострочення на строк понад 10 календарних днів.

Таким чином, за вчинення двох різних правопорушень (прострочення платежу та прострочення платежу понад 10 днів) встановлена юридична відповідальність у вигляді накладення двох різних штрафів (1% та 5 %).

Отже, порушень статті 61 Конституції України у пункті 5.4 Договору не має.

Так, перевіривши здійснені позивачем розрахунки, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що вони правильні.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає: 217 121,47 грн. втрат від інфляції; 66 544,71 грн. 3% річних; 692 013,43 грн. пені; 47 200,32 грн. штрафу (1%) та 236 001,60 грн. штрафу (5%).

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти задоволення позовних вимог.

За таких обставин, позов визнається судом доведеним, обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю ГК «Укргаз» (01010, м. Київ, вул. Московська, 32/2, поверх 11; ідентифікаційний код 39320386) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь приватного акціонерного товариства «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» (01014, м. Київ, вул. Струтинського Сергія, 6; ідентифікаційний код 33152471): 4 720 032 (чотири мільйони сімсот двадцять тисяч тридцять дві) грн. основної заборгованості; 692 013 (шістсот дев'яносто дві тисячі тринадцять) грн. 43 коп. пені; 66 544 (шістдесят шість тисяч п'ятсот сорок чотири) грн. 71 коп. 3 % річних; 47 200 (сорок сім тисяч двісті) грн. 32 коп. штрафу (1%); 236 001 (двісті тридцять шість тисяч одну) грн. 60 коп. штрафу (5%); 217 121 (двісті сімнадцять тисяч сто двадцять одну) грн. 47 коп. втрат від інфляції; 89 683 (вісімдесят дев'ять тисяч шістсот вісімдесят три) грн. 70 коп. судового збору за подання позовної заяви та 689 (шістсот вісімдесят дев'ять) грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 24.03.2017.

Суддя І.Д. Курдельчук