ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.03.2017 Справа № 920/566/16

За позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Бахмач Чернігівської області

до відповідача Фермерського господарства «Хоменко В.І.», с. Алтинівка Кролевецького району Сумської області

про стягнення 379 807 грн. 30 коп.

Головуючий суддя Джепа Ю.А.

Судді: Костенко Л.А.

Яковенко В.В.

За участю представників сторін:

від позивача - не прибув

від відповідача - Галімон Н.А. (адв. повс. СМ № 000421 від 14.05.2015)

при секретарі судового засідання Галашан І.В.

Суть спору: позивач відповідно до вимог поданої позовної заяви просить суд стягнути з відповідача 379807 грн. 30 коп. заборгованості, у тому числі 171329 грн. 00 коп. основного боргу за договором поставки від 11.03.2015, 85845 грн. 48 коп. пені, 7408 грн. 42 коп. - суму 3% річних, 57144 грн. 40 коп. інфляційних втрат, 58080 грн. 00 коп. штрафу, а також покласти на відповідача судові витрати по справі.

04.07.2016 до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог (вх. № 1866к), відповідно до вимог якої позивач просить суд стягнути з відповідача 228164 грн. 57 коп. основного боргу, 121166 грн. 89 коп. пені, 81830 грн. 85 коп. штрафу, 60593 грн. 57 коп. інфляційних нарахувань, 144344 грн. 59 коп. - суму 36% річних, а також судові витрати по справі.

Відповідач у поданому до суду 12.07.2016 відзиві на позовну заяву проти вимог позивача заперечує та наголошує, що проведені позивачем розрахунки підлягають уточненню та є необхідність у складанні акту звіряння взаєморозрахунків за спірним договором. Також у поданому відзиві відповідач просить суд надати сторонам час для вчинення зазначених дій для уточнення взаєморозрахунків та узгодження позицій.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 14.12.2016 провадження у даній справі було зупинено на підставі ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 10.02.2017 провадження у справі було поновлено у зв'язку з усуненням обставин, що зумовили зупинення провадження (рішення суду у пов'язаній справі набрало законної сили).

28.02.2017 до суду за супровідним листом (вх. № 525к) надійшла заява позивача про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 253645 грн. 84 коп. основного боргу, 121166 грн. 89 коп. пені, 81830 грн. 85 коп. штрафу, 63953 грн. 80 коп. інфляційних нарахувань, 198222 грн. 74 коп. процентів річних, а також судові витрати по справі.

21.03.2017 до суду від представника відповідача надійшли: відзив на позовну заяву із наведеними у ньому запереченнями проти позовних вимог; клопотання про призначення судово-економічної експертизи. У поданому відзиві представник відповідача просить суд застосувати до позовних вимог в частині стягнення пені та штрафу позовну давність, а також відкласти розгляд справи у зв'язку з неможливістю участі представника відповідача у судовому засіданні та необхідністю подання додаткових доказі по справі.

Представник позивача надіслав до суду заяву (вх. № 2814 від 22.03.2017) про розгляд справи без його участі, позовні вимоги представник позивача у даній заяві підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача підтримав заперечення, викладені у відзиві на позов та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши клопотання представника відповідача про призначення у справі судово-економічної експертизи, суд зазначає наступне.

У своєму клопотанні представник відповідача пропонує поставити на вирішення експертизи наступні питання: Чи підтверджується документально і нормативно розрахунок заборгованості, зазначений у заяві ФОП ОСОБА_2 про збільшення позовних вимог від 27.02.2017 на загальну суму 718820,12 грн.? Чи відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи щодо реалізації ФОП ОСОБА_2, зазначеної у позовних вимогах продукції ФГ «Хоменко В.І.», зокрема, накладні № 140 від 15.03.2015 та № 141 від 15.03.2015.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі.

Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо (п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2014 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи»).

Разом з тим, за положеннями частин 1, 3 статті 69 вищевказаного Кодексу спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

У деяких випадках перебіг строку розгляду справи починається спочатку. Ці випадки пов'язані зі змінами суб'єктного складу осіб, які беруть участь у справі, а також змінами у складі суду, який розглядає справу. Перебіг строку розгляду справи починається спочатку, зокрема, у випадках заміни судді або одного з суддів, яка можлива у випадках заявленого і задоволеного в порядку, встановленому ст. 20 ГПК, відводу чи самовідводу судді або в разі його звільнення, тимчасової непрацездатності, відпустки, відрядження та в інших випадках, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи.

Відповідно до розпорядження керівника апарату господарського суду Сумської області від 27.09.2016 у справі № 920/566/16 був проведений повторний автоматичний розподіл судової справи у зв'язку із припиненням суддівських повноважень судді-члена колегії та відповідно до протоколу автоматичної зміни складу суду від 27.09.2016 призначено новий склад судової колегії, а відтак, перебіг строку розгляду справи розпочався з вказаної дати. Судовою ухвалою від 01.03.2017 за клопотанням представника відповідача строк розгляду справи був продовжений на 15 днів - до 25.03.2017, подальше продовження строку розгляду справи господарським процесуальним законодавством не передбачене.

Заяви про збільшення позовних вимог позивач подавав 04.07.2016 та 28.02.2017, у зв'язку з чим відповідач не був позбавлений можливості подати контррозрахунок позовних вимог чи вчасно звернутись до суду з відповідним клопотанням про призначення судово-економічної експертизи щодо правильності розрахунку (а не щодо вирішення правових питань) протягом встановленого строку розгляду справи, що не мало би наслідком порушення процесуальних строків та не порушувало принципу розумності.

За таких обставин суд не вбачає правових підстав для задоволення клопотання представника відповідача про призначення у справі судово-економічної експертизи, а також для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи можливість розгляду справи без участі представника позивача у судовому засіданні, суд відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

11.03.2015 Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (постачальником, позивачем у справі) та Фермерським господарством «Хоменко В.І.» (покупцем, відповідачем у справі) укладено договір поставки, за умовами якого в терміни, визначені договором, постачальник зобов'язався передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - товар), а покупець зобов'язався прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором (п. 1.1 договору).

Пунктом 2.1 договору поставки визначено, що за даним договором постачається виключно оригінальна продукція, виробництва провідних компаній світу, асортимент, кількість та ціна якої визначаються додатками та/або накладними та/або рахунками-фактури, що є невід'ємною частиною цього договору.

Пунктом 2.2 договору ціна продукції, що поставляється за цим договором, вказується у додатках в національній валюті та визначається у залежності від виду товару (засоби захисту рослин, насіння, насіння вітчизняного виробництва, міндобрива та мікродобрива). Для товару (засоби захисту рослин, насіння та мікродобрива) сторони встановлюють ціну та його вартість у гривнях, а також визначають їх еквівалент у доларах США.

Відповідно до пункту 2.3 договору від 11.03.2015 його загальна сума визначається сукупністю додатків та/або накладних та/або рахунків-фактур, що зазначені в п. 2.1 договору та які є невід'ємною частиною цього договору. У випадку розбіжносте даних у додатках щодо кількості і ціни товару в порівнянні з даними у відповідній видатковій накладній, перевагу має видаткова накладна. Видаткова накладна є невід'ємною частиною договору та підписується з доку покупця особою, уповноваженою довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей (товару).

У разі зміни курсу гривні до долара США постачальник згідно з умовами п. 2.4 договору поставки проводить перерахунок (дооцінку) вартості поставленого, але неоплаченого покупцем товару.

Умови оплати за поставлений позивачем товар сторони узгодили у розділі 3 договору від 11.03.2015. Так, у відповідності до пункту 3.2 договору поставки сторони погодились застосовувати при проведенні розрахунків за цим договором курс долара США до гривні, що встановлений на міжбанківській валютній біржі на день підписання договору. В тому випадку, коли курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу доларів США до гривні на день проведення розрахунків (перерахування коштів) є вищим за курс відповідної іноземної валюти на день укладання додатку, сторони для визначення суми, належної до сплати, використовують таку формулу: С=А1/А2*В, де С- сума, належна до сплати, В - ціна товару на момент підписання додатку, А1 - курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу доларів США до гривні на день перерахування коштів, А2 - курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу доларів США до гривні на день підписання відповідного додатку. При проведенні розрахунків сума в гривнях, яку покупець зобов'язаний сплатити постачальнику як належну оплату повної вартості товару, визначається з урахуванням умов ч. 1 цього пункту шляхом множення грошового еквівалента вартості неоплаченого товару у доларах США на курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу доларів США до гривні на день проведення оплати (пункт 3.3). За умовами пункту 3.5 товар, що був переданий покупцю у межах цього договору тільки згідно накладних (без укладання інших письмових угод - додатків), має бути ним оплачений не пізніше 10 днів з моменту його отримання за відповідною накладною.

На виконання умов договору поставки від 11.03.2015 сторонами були складені специфікації за березень 2015 року, згідно яких постачальник зобов'язався передати у власність, а покупець прийняти та оплатити наступний товар на умовах даного договору: Прилипач Біопауер у кількості 50 л за ціною - 5,5 доларів США, загальною вартістю - 275,00 доларів США; Майстер герб. у кількості 15 кг за ціною - 300,00 доларів США, загальною вартістю 4500,00 доларів США.

15.03.2015 згідно накладних № 140 та № 141 відповідачем було поставлено, а позивачем прийнято наступний товар: кукурудзу посівну ТОВ «Сингента» у кількості 242 мішки за ціною 1200 грн., загальною вартістю 290400,00 грн.; Майстер герб. у кількості 15 кг за ціною 300 доларів США, загальною вартістю 4500,00 доларів США разом з Прилипачем Біопауер у кількості 50 л за ціною 5,5 доларів США, загальною вартістю 275,00 доларів США. Зазначені накладні підписані обома сторонами.

Факт того, що поставка товару згідно накладних № 140 та № 141 відбулась у межах дії договору поставки від 11.03.2015 встановлений рішенням господарського суду Чернігівської області від 19.10.2016 у справі № 927/813/16, а тому не потребує доказування в силу приписів статті 35 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 629 вищевказаного Кодексу наголошує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

До спірних правовідносин суд застосовує положення цивільного законодавства про поставку, оскільки саме таку правову природу має укладений між сторонами у справі договір від 11.03.2015.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для

використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналогічні положення щодо зобов'язань у договорі поставки містять норми статті 265 Господарського кодексу України.

Згідно із частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору, а згідно вимог статті 610 цього ж Кодексу, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частина 2 ст. 524 Цивільного кодексу України передбачає, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до частини 2 статті 533 вищевказаного Кодексу якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як встановлено судом, умовами договору (пункт 2.2) сторони на власний розсуд встановили, що ціна товару (засоби захисту рослин, насіння та мікродобрива) визначена у гривнях, а також визначений їх еквівалент у доларах США, при цьому, у разі зміни курсу гривні до долару США постачальник проводить перерахунок (дооцінку) вартості поставленого, але неоплаченого товару (пункт 2.4).

Таким чином, сторони дійшли взаємної згоди про те, що грошове зобов'язання за договором відповідач має виконувати у гривнях з урахуванням змін курсу долара США на час укладання договору та на день оплати поставленого товару, у зв'язку з чим, зважаючи на специфічні обставини справи, позивач вважається таким, що має законні сподівання щодо прибутку відповідно до положення договору про доларовий еквівалент, що може вважатися правом власності відповідно до положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, наданого йому за договором з відповідачем (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006), тобто якщо умовами укладеного договору передбачене право позивача отримати оплату за поставлений ним товар у доларовому еквіваленті (і така умова договору є дійсною), то позивач має право очікувати прибуток за таким договором саме виходячи з вартості товару, визначеного у доларах США, виражених у гривневому еквіваленті.

Тому суд, дослідивши всі докази, надані позивачем, дійшов висновку, що ним правомірно, з урахуванням умов укладеного договору, а саме: пунктів 2.2, 2.4, 3.3, 3.4, а також відповідно до положень діючого законодавства нарахована заборгованість за поставлене насіння та гербіцид з прилипачем на загальну суму 253645,84 грн.

Розглянувши вимогу позивача про стягнення з відповідача 198222,74 грн. відсотків, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

У даному випадку пунктом 7.7 договору поставки від 11.03.2015 передбачено, що у разі невиконання покупцем зобов'язань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов'язань, передбачених розділом 3 цього договору покупець відповідно до ст. 625 ЦК України сплачує на користь постачальника крім суми заборгованості 36% річних, якщо інший розмір річних не встановлено додатком до договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що оскільки приписи ст. 625 ЦК України передбачають право кредитора нараховувати проценти на прострочену суму незалежно від валюти грошового зобов'язання, є правомірними та підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення з відповідача відсотків на суму заборгованості за поставлений гербіцид з прилипачем у розмірі 76001,46 грн., а також за поставлену кукурудзу у розмірі 122221,28 грн.

Також позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 63953,80 грн. інфляційних нарахувань.

Як зазначалось вище, можливість нарахування інфляційних збитків на суму невиконаного грошового зобов'язання передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Суд також бере до уваги, що положення частини 2 статті 533 ЦК України містять приписи про необхідність виконання грошового зобов'язання між резидентами України виключно у валюті України.

Відповідно до абз. 7 пункту 8.1, пункту 8.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України). При цьому стягнення інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості не є можливим, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні). Якщо за умовами договору сума платежу, що визначена в іноземній валюті, на день виникнення у відповідача грошового зобов'язання перераховується у гривню і в подальшому на день фактичної сплати коштів згідно з таким перерахунком не змінюється, тобто залишається гривневим, то з моменту перерахунку боржник відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України зобов'язаний на вимогу кредитора сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання даного зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджується, що грошове зобов'язання відповідача, визначене у гривневому еквіваленті відповідно до курсу долара США до гривні, а інфляційні нарахування на вказану суму заборгованості розраховані позивачем у національній валюті України та склали 63953,80 грн.

Таким чином, суд робить висновок, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 63953,80 грн. інфляційних нарахувань є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно вимог позивача щодо стягнення з відповідача на його користь 121166,89 грн. пені та 81830,85 грн. штрафу суд назначає наступне.

Відповідно до пп.7.1.1 п. 7.1 договору поставки від 11.03.2015 сторони узгодили, що покупець за несвоєчасну оплату продукції сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення, а також додатково штраф у розмірі 20% від суми несплаченого боргу.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але згідно із статтею 3 зазначеного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У поданому відзиві на позовну заяву представник відповідача просить суд застосувати позовну давність до вимог позивача про стягнення з відповідача сум пені та штрафу, оскільки, на його думку, за вказаними вимогами сплив строк позовної давності, встановлений частиною 2 статті 258 Цивільного кодексу України, згідно якої до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується скорочена позовна давність в один рік.

Однак суд не може погодитись з такою позицією відповідача. Дійсно, цивільним законодавством України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується скорочена позовна давність в один рік. Разом з цим, приписами статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін; договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частини 1, 2 вказаної статті).

Умовами укладеного між сторонами у справі договору (пункт 7.8) передбачено, що сторони домовились про те, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним договором відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов'язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій у відповідності до ст. 259 Цивільного кодексу України продовжується до трьох років.

За таких обставин суд, перевіривши розрахунки позивача в частині нарахованих сум пені та штрафу, беручи до уваги, що вказані суми нараховані у відповідності до умов договору та діючого законодавства у межах строку позовної давності, дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення 121166,89 грн. пені та 81830,85 грн. штрафу та про їх задоволення, а також про безпідставність заперечень відповідача в частині застосування до спірних правовідносин позовної давності.

Також у відзиві відповідач одночасно заявив клопотання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені,.)

Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Враховуючи, що відповідач є виробником сільськогосподарської продукції та поступово проводить розрахунки за отриманий товар (оплатив більшу частину основного боргу), беручи до уваги той факт, що нараховані суми штрафних санкцій є значно більшими у порівнянні із сумою основного боргу, суд робить висновок про можливість зменшення нарахованих до стягнення позивачем сум пені та штрафу, оскільки їх стягнення у заявленому розмірі значно ускладнить виконання судового рішення та призведе до подальших негативних наслідків.

Таким чином, суд керуючись приписами ст. 83 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку про можливість зменшення нарахованих штрафних санкцій шляхом зменшення на 50% сум пені та штрафу, та стягнення з відповідача на користь позивача 60583,44 грн. пені, а також 40915,43 грн. штрафу.

Представником позивача було заявлено клопотання про відшкодування понесених судових витрат по оплаті послуг адвоката у загальному розмірі 28624,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог відповідачем надано договір № 2-04/16 від 29.04.2016 про надання правової допомоги, акти про надання правової допомоги та розрахунок гонорару адвоката від 26.07.2016 та від 01.03.2017, а також квитанції до прибуткових касових ордерів серії 01АААС від 26.07.2016 та від 01.03.2017. На підтвердження права гр. Аніщенко О.Г. на зайняття адвокатською діяльністю, позивачем надано копію свідоцтва № 569, виданого на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури в Чернігівській області від 06.09.2011.

Згідно ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру».

Пунктом 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» визначено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.04.2016 року між адвокатом Аніщенко О.Г. та позивачем Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (клієнт) укладено договір про надання правової допомоги № 2-04/16, за умовами якого адвокат надає відповідачу правову допомогу, представляє інтереси клієнта в усіх установах, підприємствах, організаціях як захисник клієнта чи його представники з усіма без обмежень правами, у тому числі й правом підпису, які надані клієнту як позивачу, відповідачу, третій особі з питань стягнення з ФГ «Хоменко В.І.», на користь ФОП ОСОБА_2 боргу та штрафних санкцій за невиконання договірних зобов'язань, а позивач сплачує гонорар за надану допомогу (п. 1.1 договору). Розмір гонорару за цим договором становить 15000,00 грн. - за вивчення наданих документів, консультації по справі, складання та подання заперечень, заяв, клопотань, тощо, участь у розгляді справи у суді першої інстанції (п. 3.1 договору).

26.07.2016 між позивачем ФОП ОСОБА_2 та адвокатом Аніщенко О.Г. було складено акт про надання правової допомоги відповідно до укладеного договору № 2-04/16 по господарській справі № 920/566/16 за позовом ФОП ОСОБА_2 до ФГ «Хоменко В.І.» про стягнення боргу та штрафних санкцій за невиконання договірних зобов'зань. Згідно вказаного акту сторонами було визначено обсяг наданої правової допомоги та гонорар, що має бути сплачений відповідачем за отримання правової допомоги.

01.03.2017 між позивачем ФОП ОСОБА_2 та адвокатом Аніщенко О.Г. було складено акт про надання правової допомоги відповідно до укладеного договору № 2-04/16 (з урахуванням вимог додаткової угоди № 1 від 01.02.2017) по господарській справі № 920/566/16 за позовом ФОП ОСОБА_2 до ФГ «Хоменко В.І.» про стягнення боргу та штрафних санкцій за невиконання договірних зобов'язань. Згідно вказаного акту сторонами було визначено обсяг наданої правової допомоги та гонорар, що має бути сплачений відповідачем за отримання правової допомоги. Виходячи з наданого розрахунку вартість роботи з вивчення наданих документів, консультації по справі, складання позовної заяви та розрахунку ціни позову складає 2756 грн. = 1378,00 грн. х 40% х 5 год.; складання розрахунку (заяви) збільшення розміру позовних вимог (червень 2016 року) - 8268 грн. = 1378,00 грн. х 40% х 15 год. (за актом про надання правової допомоги від 26.07.2016); складання розрахунку (заяви) збільшення розміру позовних вимог (лютий 2017 року) - 9600,00 грн. = 1600,00 грн. х 40% х 15 год. Водночас вартість послуг за участь в судовому розгляді визначена сторонами в розмірі 8000,00 грн. Загальна сума гонорару становить 28624,00 грн.

В підтвердження сплати адвокату Аніщенко О.Г. вищезазначеної суми гонорару, позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордера серії 01АААС від 26.07.2016 про сплату 14024,00 грн., квитанцію до прибуткового касового ордера серії 01АААС від 01.03.2017 про сплату 14600,00 грн.

У відповідності до абз. 2 п. 6.5 вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд з урахуванням конкретних обставин, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Суд, оцінивши ступінь складності справи, перевіривши наданий позивачем розрахунок витрат на правову допомогу, враховуючи середню вартість відповідних послуг в країні, виходячи із тривалості розгляду справи, обсягу наданих юридичних послуг та ціни заявленого позову дійшов до висновку що судові витрати на оплату послуг адвоката підлягають частковому відшкодуванню відповідачем у сумі 10000,00 грн. на підставі ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фермерського господарства «Хоменко В.І.» (41346, Сумська область, Кролевецький район, с. Алтинівка, вул. Демиденка; ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_1) 253645 грн. 84 коп. основного боргу за договором поставки від 11.03.2015, 60583 грн. 44 коп. пені за несвоєчасні розрахунки, 40915 грн. 43 коп. штрафу, 198222 грн. 74 коп. - суму 36% річних, 63953 грн. 80 коп. інфляційних збитків; 10000 грн. 00 коп. витрат на оплату послуг адвоката; 10782 грн. 29 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 27.03.2017.

Головуючий суддя Ю.А.Джепа

Суддя Л.А.Костенко

Суддя В.В.Яковенко