РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2017Справа №910/21271/16

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування»

до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс груп»

про стягнення 36875,48 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Беляєв Ю.Л. (представник за довіреністю);

від відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс груп» про стягнення виплаченого страхового відшкодування в сумі 36875,48 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 08.01.2014, у м. Луганськ, внаслідок порушення правил дорожнього руху водієм автомобіля марки «Honda», д.н.з.НОМЕР_1, ОСОБА_2, сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено автомобіль марки «ЗАЗ Ланос», д.н.з.НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3.

Позивач, відповідно до умов укладеного між ним (страховик) та власником автомобіля «ЗАЗ Ланос» - ОСОБА_4 (страхувальник) Договору добровільного страхування наземного транспорту №202.13.2187892 від 24.07.2013, виплатив власнику пошкодженого автомобіля «ЗАЗ Ланос», д.н.з.НОМЕР_2, страхове відшкодування в розмірі 32904,07 грн.

Оскільки на час скоєння ДТП цивільно-правову відповідальність власника автомобіля марки «Honda», д.н.з.НОМЕР_1, було застраховано у Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс груп», позивач, на підставі положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, просить стягнути з відповідача виплачене страхове відшкодування, в розмірі 32904,07 грн.

Крім того, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано до стягнення з відповідача 3089,76 грн. інфляційних втрат та 881,65 грн. трьох відсотків річних.

На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача 36875,48 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва подав відзив на позовну заяву в якому, зокрема просив розглянути справу за відсутності уповноваженого представника в судовому засіданні.

Також заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, зокрема зазначив, що позивачем не доведено факту вини водія автомобіля марки «Honda», д.н.з.НОМЕР_1 - ОСОБА_2, оскільки позивачем не надано постанови суду, якою б було визнано вказаного водія винним у скоєнні зазначеної ДТП.

Крім того, зазначив, що стягнення інших грошових коштів з відповідача окрім страхового відшкодування, зокрема трьох відсотків річних та інфляційних втрат на підставі ст.625 ЦК України є прямим порушенням вимог чинного законодавства до даних правовідносин. Оскільки правовідносини, що виникли між сторонами у даному випадку регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним законом, який застосовується до спірних правовідносин і останнім передбачена лише можливість стягнення з відповідача пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

На підставі викладеного відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та не обґрунтованими, у зв'язку з чим просив суд відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.07.2013 між Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (страховик) та ОСОБА_4 (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №202.13.2187892, за умовами кого, зокрема застраховано автомобіль марки «ЗАЗ Ланос», д.н.з.НОМЕР_2, в тому числі за страховим ризиком - ДТП.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи відомостей про дорожньо-транспортну пригоду №9331455, 08.01.2014, у місті Луганську сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Honda», д.н.з.НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, та автомобіля марки «ЗАЗ Ланос», д.н.з.НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого пошкоджено вказані транспортні засоби.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, на виконання умов Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №202.13.2187892 від 24.07.2013, на підставі страхового акту №3.14.65-1 від 11.02.2014, визнав вказану подію страховим випадком та здійснив виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки «ЗАЗ Ланос», д.н.з.НОМЕР_2 шляхом перерахування коштів на рахунок СТО - ПАТ «Луганськ-Авто», в розмірі 32904,07 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1389 від 12.02.2014.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Honda», д.н.з.НОМЕР_1, застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс груп» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/8187069, чинного на момент ДТП (08.01.2014).

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Пунктом 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п.1.7. ст.1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Пунктом 36.4. ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що без належних та допустимих доказів вини страхувальника відповідача у скоєнні ДТП, на відповідача не може бути покладено обов'язок зі сплати страхового відшкодування.

Матеріали справи не місять доказів вини водія забезпеченого за договором обов'язкового страхування відповідальності у скоєнні ДТП, зокрема постанови суду про притягнення водія забезпеченого транспортного засобу до адміністративної відповідальності.

В той же час, судом не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача на постанову Ленінського РВ ЛМУ ГУМВС України в Луганській області від 18.01.2014 про закриття кримінального провадження, як на підтвердження вини страхувальника відповідача, оскільки зазначена постанова не міститься в матеріалах справи.

Крім того, листом №Ш494зі/111/18-2016 від 24.11.2016 Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Луганській області підтверджується відсутність такої постанови, оскільки у зв'язку із захопленням міста Луганська незаконними збройними формуваннями зазначене кримінальне провадження не було евакуйоване та перевезене на місце тимчасової дислокації особового складу ГУМВС України у Луганській області, відтак суд приходить до висновку, що вказане кримінальне провадження на теперішній час втрачене.

У свою чергу, відомості про дорожньо-транспортну пригоду, не є належним доказом вини.

Відповідно до п. 1.2 Порядку видачі довідки про дорожньо-транспортну пригоду, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України №389 від 04.07.2011 довідка про дорожньо-транспортну пригоду - це документ затвердженої цим наказом форми, який містить відповідну інформацію про оформлену за участю працівників Державтоінспекції МВС дорожньо-транспортну пригоду та її учасників.

Такими чином, Довідка про ДТП є попереднім документом, який передається до суду з матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними засобами доказування, факту вини водія автомобіля марки «Honda», д.н.з.НОМЕР_1, ОСОБА_2, відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача шкоди, завданої внаслідок настання зазначеної ДТП.

Крім того, у зв'язку з відсутністю підстав для стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, відсутні також і підстави для стягнення нарахованих на вказану суму 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно зі ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем не надано жодних, належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у позові обставин, зокрема доказів щодо підтвердження факту вини особи, зазначеної у відомостях про ДТП.

Відповідно до положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.33, 34, 43, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписаний 28.03.2017

Суддя Я.В. Маринченко