донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

20.03.2017 справа №908/948/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів: при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: від ДВС: Будко Н.В. Ушенко Л.В., Дучал Н.М. Рудик Т.С. не з'явився; не з'явився; Ігнатенко О.Б. - довіреність № 20.3-03 від 29.12.2016 р.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуВідділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ
на ухвалу господарського суду Запорізької області
від18.01.2017 р.
у справі№ 908/948/16 (суддя: Проскуряков К.В.)
за позовом доВідкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", м. Запоріжжя Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат", м. Запоріжжя
про за участю стягнення 284 637 962,93 грн. основного боргу за спожиту електричну енергію, 1 929 299,34 грн. втрат від інфляції грошових коштів, 1 405 790,55 грн. річних процентів, 10 687 194,26 грн. пені. Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ
В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Запорізької області від 18.05.2016 р. у справі №908/948/16, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 14.09.2016 р., позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" 284 637 962,93 грн. основного боргу за спожиту електричну енергію, 1 929 299,34 грн. втрат від інфляції грошових коштів, 1 405 790,55 грн. річних процентів, 10 687 194,26 грн. пені задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" на користь Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" 284 637 962 грн. 93 коп. основного боргу, 206 700 грн. 00 коп. судового збору, припинено провадження у справі в частині вимог про стягнення 1 929 299 грн. 34 коп. втрат від інфляції грошових коштів, 1 405 790 грн. 55 коп. річних процентів, 10 687 194 грн. 26 коп. пені, виконання рішення розстрочено відповідно до визначеного рішенням графіку.

03.06.2016 р. на виконання рішення господарського суду Запорізької області від 18.05.2016 р. у справі №908/948/16 видано відповідні накази.

ВАТ "Запоріжжяобленерго" звернулося до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ із заявою про примусове виконання рішення, до якої стягувачем додано оригінал наказу господарського суду Запорізької області від 03.06.2016 р. № 908/948/16, оригінал платіжного доручення № 26469 від 15.11.2016 р. про сплату авансового внеску та завірену належним чином копію довіреності № 33 від 31.12.2015 р. на представника ОСОБА_6

23.11.2016 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ Нещадим І.С. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання № 794/20.1/10 на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" та п. 10 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 р. за № 489/20802 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 р. № 2832/5).

Рішення державного виконавця про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання обґрунтовано тим, що заяву про прийняття до виконання виконавчого документа подано директором з питань правового забезпечення ОСОБА_6 без надання довіреності, тобто вказана заява подана особою, не уповноваженою на здійснення відповідних дій.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.11.2016 р. у справі №908/948/16 рішення господарського суду Запорізької області від 18.05.2016 року та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 14.09.2016 року у справі № 908/948/16 в частині задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

Не погоджуючись з повідомленням про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання № 794/20.1/10 від 23.11.2016 р. ВАТ "Запоріжжяобленерго" звернулося до місцевого господарського суду зі скаргою на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ № 008-32/18949 від 13.12.2016 р. із проханням:

- дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ про прийняття рішення щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання визнати неправомірними;

- повідомлення від 23.11.2016 р. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання визнати недійсним;

- зобов'язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ прийняти до виконання наказ господарського суду Запорізької області від 03.06.2016 р. № 13/113 та відкрити виконавче провадження.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 18.01.2017 р. зазначену скаргу ВАТ "Запоріжжяобленерго" задоволено частково:

- визнано дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ про прийняття рішення щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання неправомірними;

- визнано недійсним повідомлення Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 23.11.2016 р.

Ухвала суду в частині задоволення скарги стягувача мотивована тим, що стягувачем разом з вищезгаданою заявою були надані всі необхідні та достовірні матеріали, які необхідні для забезпечення виконання рішення, а у частині відмови у задоволенні - ненаділенням господарського суду повноваженнями виконання за державного виконавця функцій, наданих йому Законом України "Про виконавче провадження", оскільки відкриття виконавчого провадження можливе лише за умови виконання стягувачем певних дій, передбачених Законом.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на вказану ухвалу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині задоволення скарги стягувача та прийняти нове рішення, яким залишити скаргу ВАТ "Запоріжжяобленерго" № 008-32/18949 від 13.12.2016 р. без задоволення.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що ухвалу суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України, при невідповідності висновків, викладених в оскаржуваній ухвалі суду, обставинам справи.

Скаржник вважає, що до виконавчого документа, який пред'являється до виконання необхідно додавати оригінал довіреності, в якій будуть прописані відповідні повноваження, а не її завірена копія.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 07.03.2017 р. сформовано колегію суддів у складі: Будко Н.В. - головуючий, судді - Агапов О.Л., Сгара Е.В.

Розпорядженням керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду № 394 від 14.03.2017 р. у зв'язку з перебуванням у відрядженні суддів Агапова О.Л., Сгара Е.В. для розгляду клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції призначено повторний автоматизований розподіл справи № 908/948/16.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 14.03.2017 р. визначено колегію суддів у складі: Будко Н.В. - головуючий, судді - Ушенко Л.В., Дучал Н.М.

Під час перегляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем (стягувачем) змінено найменування підприємства з Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго".

Крім того, за даними автоматизованої системи документообігу суду "Діловодство спеціалізованого суду" вбачається, що рішенням господарського суду Запорізької області від 01.03.2017 р. (суддя: Азізбекян Т.А.) замінено назву позивача з Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на Публічне акціонерного товариство "Запоріжжяобленерго", розстрочено виконання рішення суду від 18.05.2016 р. в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" на користь Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" заборгованість за спожиту активну електричну енергію у розмірі 284 137 962 грн. 93 коп. строком на 16 місяців, з оплатою щомісячно рівними частинами 17 758 622 грн. 68 коп., починаючи з квітня 2017 року по липень 2018 року (включно), а також з відповідача на користь позивача стягнуто 248 040 грн. 00 коп. судового збору.

Позивач проти апеляційної скарги заперечив за доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідач письмовий відзив на апеляційну скаргу не надав, представники сторін у судове засідання не з'явились, про прочини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином.

Представник заявника апеляційної скарги у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Статтею 106 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника заявника апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Оскільки виконання рішення суду є невід'ємною стадією господарського процесу, то і заміна сторони на цій стадії може відбуватись не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ГПК України та Законом України "Про виконавче провадження", який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають обов'язковому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ГПК України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Після набрання судовим рішенням законної сили наказ видається за заявою стягувачу чи прокурору, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, або надсилається стягувачу рекомендованим чи цінним листом. Накази про стягнення судового збору надсилаються до органів державної виконавчої служби.

Закон України "Про виконавче провадження" визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку (закон в редакції вчинення оспорюваних дій органом державної виконавчої служби).

Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

У відповідності до пункту 3 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. №512/5 (в редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 р. №2832/5) заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа та квитанцією про сплату авансового внеску, крім випадків, коли стягувач звільняється від сплати авансового внеску відповідно до частини другої статті 26 Закону та у разі виконання рішення Європейського суду з прав людини. До заяви про примусове виконання рішення, яка подається представником стягувача, додається документ, що підтверджує його повноваження. На кожен поданий на примусове виконання виконавчий документ стягувачем подається окрема заява про примусове виконання рішення.

У відповідності до ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами. При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок.

Пунктом 10 Розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень визначено перелік документів якими мають бути посвідчені повноваження представників сторін, а саме: довіреність фізичної особи; довіреність юридичної особи або документами, що посвідчують право представництва юридичної особи (документом про призначення керівником юридичної особи тощо); рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи управителем спадкового майна; ордером, до якого обов'язково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих дій; дорученням органу чи установи, що уповноважені законом на надання безоплатної правової допомоги або про надання правової допомоги. Документи, що посвідчують повноваження представників, повинні бути оформлені відповідно до вимог чинного законодавства. Оригінали документів, зазначених у цьому пункті, або належним чином засвідчені їх копії долучаються до матеріалів виконавчого провадження. Після пересвідчення наявності у представника належним чином оформленої довіреності оригінал такої довіреності у разі потреби повертається представникові сторони виконавчого провадження. У випадку реалізації стороною виконавчого провадження права на пред'явлення виконавчого документа на виконання, подання заяви про повернення без виконання виконавчого документа, отримання присудженого майна чи стягнутих сум через представника виконавець перевіряє, чи обумовлені у довіреності повноваження представника на здійснення таких дій. Обмеження повноважень представника на вчинення певної виконавчої дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно ч. 3 ст. 16 Закону України "Про виконавче провадження" представництво юридичних осіб у виконавчому провадженні здійснюється їх керівниками чи органами, посадовими особами, які діють у межах повноважень, наданих їм законом чи установчими документами юридичної особи, або через представників юридичної особи.

Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України "Про виконавче провадження" представником юридичної особи у виконавчому провадженні може бути особа, яка відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань має право вчиняти дії від імені такої юридичної особи без довіреності. Повноваження представника юридичної особи у виконавчому провадженні можуть бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до закону. Представник може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти така особа. Дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи у виконавчому провадженні можуть міститися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань або у виданій довіреності.

Відповідно до ст. 245, 246 Цивільного кодексу України, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами, та скріплюється печаткою цієї юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Матеріали справи свідчать про те, що в оскаржуваному повідомленні Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ від 23.11.2016 р. відсутні посилання на належні підстави повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, а також не вказано в чому саме полягає допущене стягувачем порушення і яким нормам права не відповідає додана до заяви ВАТ "Запоріжжяобленерго" довіреність на представника підприємства.

Натомість, довіреність № 33 від 31.12.2015 р. на представника стягувача - ОСОБА_6, видана ВАТ "Запоріжжяобленерго", відповідає вимогам чинного законодавства, була дійсною на момент звернення із відповідною заявою до органу Державної виконавчої служби, містить всі необхідні реквізити, з визначенням відповідних повноважень та засвідчена належним чином, внаслідок чого посилання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ на положення п. 6 ч. 4 ст. 4 та ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", як на підставу повернення без прийняття до виконання є необґрунтованими. При цьому, твердження державного виконавця щодо необхідності надання до виконавчого документа, що пред'являється до виконання саме оригіналу довіреності, в якій мають бути прописані відповідні повноваження представника, а не її завірена копія, з посиланням на п. 10 Роділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень судовою колегією оцінюється критично.

У разі наявності сумнівів щодо наданої довіреності стягувача державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ не позбавлений права витребувати у стягувача оригінали довіреності або документів, що уповноважують особу на представництво та здійснити заходи задля виконання судового рішення.

Отже, враховуючи приписи статей 4, 26 Закону України "Про виконавче провадження" та п. 3 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. №512/5 (в редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 р. №2832/5) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ стягувачем - ВАТ "Запоріжжяобленерго" надані всі документи, які необхідні для забезпечення виконання судового рішення, тому вимоги про визнання дій Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання неправомірними та визнання недійсним повідомлення Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ від 23.11.2016 р. про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" наказу господарського суду Запорізької області від 03.06.2016 р. у справі №908/948/16 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ прийняти до виконання наказ господарського суду Запорізької області від 03.06.2016 р. № 13/113 та відкрити виконавче провадження, судова колегія зазначає наступне.

Згідно з п. 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Якщо під час розгляду скарги господарським судом буде виявлено порушення законності або недоліки в діяльності органу Державної виконавчої служби, учасників виконавчого провадження, суд має вжити заходів, передбачених частинами першою і другою статті 90 ГПК.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що дана вимога стягувача стосується наказу господарського суду Запорізької області від 03.06.2016 р. № 13/113, який у даній справі відсутній, тобто має місце технічна описка, на що суд першої інстанції не звернув увагу. Доповнень, уточнень до заявленої скарги позивача матеріали справи також не містять.

Як зазначено вище, рішення господарського суду Запорізької області від 18.05.2016 р. у справі №908/948/16 та постанова Донецького апеляційного господарського суду від 14.09.2016 р. скасовані постановою Вищого господарського суду України від 30.11.2016 р. в частині задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення, справу в цій частині передано на новий розгляд до господарського суду Запорізької області, за результатами якого місцевим господарським судом 01.03.2017 р. прийнято рішення (повний текст складено та підписано 09.03.2017 р.).

Крім того, наказ господарського суду Запорізької області від 03.06.2016 р. № 908/948/16 на теперішній час знаходиться у стягувача, обґрунтованих доводів щодо протилежного суду апеляційної інстанції ним не надано.

Таким чином, у задоволенні вимоги позивача про зобов'язання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ прийняти до виконання наказ господарського суду Запорізької області від 03.06.2016 р. № 13/113 та відкрити виконавче провадження слід відмовити.

Згідно ч. 2 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Місцевим господарським судом не допущено порушень норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для скасування оскаржуваної ухвали по даній справі.

З огляду на наведене, оскаржувана ухвала суду відповідає обставинам справи, є законною та обґрунтованою, а тому, за мотивами, викладеними у постанові, судовою колегією залишається в силі.

Судові витрати за апеляційною скаргою покладаються на заявника скарги.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105, 106, 121-2 Господарського процесуального кодексу України Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу господарського суду Запорізької області від 18.01.2017 р. у справі № 908/948/16 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Запорізької області від 18.01.2017 р. у справі № 908/948/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.В. Будко

Судді: Л.В. Ушенко

Н.М. Дучал