ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" березня 2017 р.Справа № 924/98/17

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Яроцький А.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Хмельницькгаз" м. Хмельницький

до Комунального підприємства "Славутське житлово-комунальне об'єднання" м. Славута

про стягнення 1 645 313,56 грн., з яких 1 371 003,12 грн. основний борг, 215 198,30 грн. пеня, 37 427,47 грн. інфляційні нарахування, 21 684,67 грн. три відсотки річних

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 згідно довіреності № 651/18 від 09.02.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_2 згідно довіреності № 10 від 04.11.2016р.

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство "Хмельницькгаз" звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з Комунального підприємства "Славутське житлово-комунальне об'єднання" 1 645 313,56 грн., з яких 1 371 003,12 грн. основний борг, 215 198,30 грн. пеня, 37 427,47 грн. інфляційні нарахування, 21 684,67 грн. три відсотки річних.

Ухвалою суду від 01.02.2017р. порушено провадження по справі №924/98/17, призначено судове засідання.

Представник відповідача в судовому засіданні 15.02.2017р. визнав заборгованість перед позивачем в частині основного боргу повністю, подав письмові пояснення до позовної заяви з доданими документами, в яких зазначено, що КП "Славутське житлово-комунальне об'єднання" до 30.11.2016р. погасило перед позивачем борг в розмірі 2 112 915,48 грн. за отримані послуги з газопостачання у січні - березні 2016р. та жовтні 2016р. З посиланням на ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" відповідач стверджує, що нараховані позивачем за вищевказаний період проценти річних, пеня та інфляційні втрати підлягають списанню, а заборгованість за використаний природний газ станом на 01.07.2016р. не погашена до 31.12.2016р. підлягає реструктуризації та на неї не нараховується неустойка, проценти річних та інфляційні втрати, а це зокрема борг за квітень 2016р. у сумі 13067,56 грн. Відповідач зазначив, що борг за жовтень-грудень 2016р. виник не з вини останнього та буде погашений за рахунок несвоєчасно виділених державою для відповідача коштів на відшкодування пільг та субсидій за надані КП "Славутське ЖКО" житлово-комунальні послуги, а також різниці в тарифах на теплову енергію. Станом на 01.02.2017р. розмір невідшкодованих державою пільг та субсидій становить 5 623 556,46 грн. та по різниці в тарифах на теплопостачання - 7 014 757,00 грн. З огляду на невчасне відшкодування державою коштів, відповідач вважає, що його вина у виникненні заборгованості перед ПАТ "Хмельницькгаз" відсутня, та у заявлених до стягнення по справі №924/98/17 сумах трьох відсотків річних, пені та інфляційних нарахуваннях належить відмовити. Зазначена позиція, на думку відповідача, узгоджується з постановою ВГС України №37/201-7/113-23/608-1/169 від 28.02.2012р. Відповідач у письмових пояснення відзначив, що стягнення вищевказаних сум вплине на можливість постачання теплової енергії населенню, спричинить звільнення працівників та підвищить збитковість підприємства. Окремо останній наводить перелік судової практики про зменшення розміру пені на підставі ст. 233 ГК України та п. 3 ст. 83 ГПК України, просить у стягненні судового збору та усіх нарахувань окрім основного боргу відмовити. До письмових пояснень додано довідку №262 від 14.02.2017р., копії листа №256 від 13.02.2017р., балансу від 31.12.2016р. та рішення №46 від 25.01.2007р.

15.02.2017р. представником позивача подано документи для долучення до матеріалів справи, а саме, копію рішення господарського суду Хмельницької області № 924/198/16 від 11.05.2016р. та копії платіжних доручень за період з 31.10.2016р. по 29.12.2016р.

06.03.2017р. позивачем подано письмові заперечення на відзив, у яких зазначив, що ПАТ "Хмельницькгаз" є газорозподільним підприємством, яке надає послуги з розподілу (транспортування) природного газу, та предметом позову не є стягнення заборгованості за спожиті енергоносії, а стягнення боргу за отримані відповідачем послуги з розподілу природного газу, що свідчить про непоширення дії Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" на правовідносини, що виникли між сторонами.

16.03.2017р. представник відповідача подав письмові доповнення до пояснень, в яких останній повідомив, що споживання енергоносія включає в себе послугу з розподілу природного газу та є невіддільною.

Ухвалою суду від 16.03.2017р. строк розгляду справи продовжено до 15 квітня 2017р., розгляд справи відкладено.

Представник позивача в судовому засіданні 30.03.2017р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, подав додаткові пояснення, в яких останній зазначив, що постановами НКРЕКП "Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для ПАТ "Хмельницькгаз" встановлюється плата за послуги з розподілу природного газу для кожного оператора ГРМ, яка не є складовою ціни на природний газ. З огляду на те, що ПАТ "Хмельницькгаз" та інші газорозподільні підприємства не включено до учасників процедури врегулювання заборгованості та послуги з розподілу природного газу не включено до заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", вказаний Закон не застосовується до спірних правовідносин. До додаткових пояснень додано копії постанов НКПЕКП №453 від 24.03.2016р., №1640 від 27.09.2016р., №3193 від 29.12.2015р. з додатком "Структура тарифу на послуги розподілу природного газу ПАТ "Хмельницькгаз".

Представник відповідача в судовому засіданні 30.03.2017р. основний борг визнав, у стягненні пені, інфляційних нарахувань, трьох відсотків річних просив відмовити, а у разі задоволення позову просив суд зменшити розмір пені.

Суд оцінивши подані сторонами документи вважає їх достатніми для прийняття рішення по суті.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

Між ПАТ по газопостачанню та газифікації „Хмельницькгаз (оператор газотранспортної системи) та комунальним підприємством "Славутське житлово-комунальне обєднання" (споживач) був укладений типовий договір розподілу природного газу шляхом підписання заяви-приєднання №09420YC0EAGT016 від 01.01.2016 року до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим).

Відповідно до п.2.1 Договору оператор ГРМ зобовязується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобовязується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

Послуга з розподілу природного газу - послуга оператора ГРМ, яка надається споживачу та включає в себе зобов'язання цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи в межах приєднаної потужності його об'єкта і розподіл (переміщення) належного споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об'єкта споживача (п. 1.4. договору).

Споживач, що не є побутовим, зобов'язаний самостійно контролювати власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу здійснити разом зі своїм постачальником заходи корегування в установленому порядку підтвердженого обсягу або заходи із самостійного та завчасного обмеження (припинення) власного газоспоживання (п. 3.3. Договору).

Згідно з п. 6.1 Договору, оплата вартості послуг оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата) з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. Тариф згідно п. 6.1. є обов'язковим для сторін з дати набрання чинності постановою регулятора щодо його встановлення (п. 6.2. Договору).

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п.6.3. Договору).

Згідно з п. 6.4. Договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунку оператора ГРМ. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок оператора ГРМ. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок оператора ГРМ.

Відповідно до п. 6.5 у разі виникнення у споживача заборгованості за цим договором сторони можуть укласти графік погашення заборгованості, який оформляється додатком до цього договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості. У разі відсутності графіка погашення заборгованості Оператор ГРМ має право грошові кошти, отримані від споживача в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості Споживача відповідно до черговості її виникнення.

Згідно п. 6.6. Договору надання оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватись підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформляється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

За змістом п.п. 8.1 та 8.2 Договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно з цим Договором та чинним законодавством України. У разі порушення споживачем строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Цей Договір укладається на невизначений строк (п. 12.1 Договору).

Типовий договір та заяву - приєднання №09420YC0EAGT016 від 01.01.2016р. підписано та скріплено відбитками печаток сторін.

На виконання умов договору позивачем було надано відповідачу послуги з розподілу природного газу у січні-березні 2016 року на загальну суму 2 649 842,74 грн., в тому числі: на 1 117 552,20 грн. - в січні 2016 р., на 773 220,92 грн. в лютому 2016 р. та на 759 069,62 грн. в березні 2016 р., що підтверджується, актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2016р., від 29.02.2016р., від 31.03.2016р., актами наданих послуг з розподілу природного газу №ХМ000001832 від 31.01.2016р., №ХМ000004478 від 29.02.2016р. та №ХМ000007190 від 31.03.2016р., рахунками на оплату наданих послуг №000001557 від 20.01.2016р., №000008468 від 29.02.2016р., №000012490 від 31.03.2016р.

Вищевказане встановлено та підтверджується рішенням господарського суду Хмельницької області від 11.05.2016р. по справі №924/198/16, згідно з яким присуджено до стягнення з комунального підприємства „Славутське житлово-комунальне обєднання (м. Славута, вул. Миру, 14А, код 34432514) на користь публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Хмельницькгаз (м. Хмельницький Проспект Миру, 41, код 05395598) 835715,94 грн. основного боргу, 12 535,74грн. судового збору, та з врахуванням ст. 35 ГПК України не підлягає доказуванню при розгляді цієї справи.

В подальшому на виконання умов типового договору розподілу природного газу позивачем у квітні 2016р. надано послуги з розподілу газу на суму 91671,72 грн., у жовтні 2016 року на суму 335 586,31 грн., у листопаді 2016р. на суму 714 193,60 грн. та в грудні 2016 року на суму 836 608,61 грн., що підтверджується актами наданих послуг з розподілу природного газу від 30.04.2016р., від 31.10.2016р., від 30.11.2016р. та від 31.12.2016р. Загалом за період з січня по грудень 2016р. позивачем надано послуги з розподілу природного газу на суму 4 627 902,98 грн.

До матеріалів справи додано копії платіжних доручень від 31.10.2016р. по 29.12.2016р. про сплату загалом 642 437,24 грн., з яких 598 437,24 грн. за розподіл природного газу згідно рішення суду від 11.05.2016р. по справі №924/198/16 та 44000,00 грн. згідно рахунка від 30.04.2016р., а також односторонній акт звіряння від 01.01.2017р. за період з 29.01.2016р. по 31.12.2016р. та оборотно-сальдову відомість по рахунку №361 за 2016р. ПАТ "Хмельницькгаз", за змістом яких борг відповідача складає 1 371 003,12 грн.

У зв'язку з порушенням відповідачем строків оплати згідно типового договору розподілу природного газу позивач нарахував до стягнення з останнього, окрім 1 371 003,12 грн. основного боргу, на підставі п. 8.2 договору 215 198,30 грн. пені та згідно ст. 625 ЦК України 37 427,47 грн. інфляційних нарахувань та 21 684,67 грн. 3% річних.

Досліджуючи надані по справі докази, оцінюючи їх в сукупності, судом до уваги приймається таке:

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України господарські зобовязання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Пунктом 3 ст.3, ст.627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ по газопостачанню та газифікації „Хмельницькгаз (оператор газотранспортної системи) та комунальним підприємством "Славутське житлово-комунальне обєднання" (споживач) був укладений типовий договір розподілу природного газу шляхом підписання заяви-приєднання №09420YC0EAGT016 від 01.01.2016 року до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим).

Правовідносинам, що виникли між сторонами, притаманні ознаки, що характеризують цивільні відносини, які виникають з договорів про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Виконавець повинен надати послугу особисто (ч.1 ст. 902 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 905 Цивільного кодексу України встановлено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Визначальною ознакою послуг за загальним правилом є те, що вони споживаються замовником у процесі надання, тобто на момент завершення виконання відсутній результат як певний відокремлений матеріалізований результат.

Приписами ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На виконання умов договору позивачем було надано відповідачу послуги з розподілу природного газу у січні-березні 2016 року на загальну суму 2 649 842,74 грн., в тому числі: на 1 117 552,20 грн. - в січні 2016 р., на 773 220,92 грн. в лютому 2016 р. та на 759 069,62 грн. в березні 2016 р., що підтверджується, актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2016р., від 29.02.2016р., від 31.03.2016р., актами наданих послуг з розподілу природного газу №ХМ000001832 від 31.01.2016р., №ХМ000004478 від 29.02.2016р. та №ХМ000007190 від 31.03.2016р., рахунками на оплату наданих послуг №000001557 від 20.01.2016р., №000008468 від 29.02.2016р., №000012490 від 31.03.2016р.

Вищевказане встановлено та підтверджується рішенням господарського суду Хмельницької області від 11.05.2016р. по справі №924/198/16, згідно з яким присуджено до стягнення з комунального підприємства „Славутське житлово-комунальне обєднання (м. Славута, вул. Миру, 14А, код 34432514) на користь публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Хмельницькгаз (м. Хмельницький Проспект Миру, 41, код 05395598) 835715,94 грн. основного боргу, 12 535,74грн. судового збору.

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В подальшому на виконання умов типового договору розподілу природного газу позивачем у квітні 2016р. надано послуги з розподілу газу на суму 91671,72 грн., у жовтні 2016 року на суму 335 586,31 грн., у листопаді 2016р. на суму 714 193,60 грн. та в грудні 2016 року на суму 836 608,61 грн., що підтверджується актами наданих послуг з розподілу природного газу від 30.04.2016р., від 31.10.2016р., від 30.11.2016р., від 31.12.2016р. Загалом за період з січня по грудень 2016р. позивачем надано послуги з розподілу природного газу на суму 4 627 902,98 грн.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань або їх зміна не допускається.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов'язання.

Відповідачем свої зобов'язання щодо оплати за отримані від позивача послуги з розподілу природного газу згідно типового договору розподілу природного газу за період з січня по грудень 2016 року виконано частково на суму 3 256 899,86 грн., у зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 1 371 003,12 грн., що не заперечується останнім.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем заборгованості згідно типового договору розподілу природного газу в повному обсязі, вимога про стягнення з Комунального підприємства "Славутське житлово-комунальне об'єднання" 1 371 003,12 грн. основного боргу (послуги з розподілу природного газу) є правомірною та підлягає задоволенню.

У п. 8.2 Договору сторони узгодили, що у разі порушення споживачем строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

З огляду на прострочення відповідачем оплати послуг, позивач на підставі п. 8.2 договору нарахував до стягнення з останнього пеню в розмірі 215 198,30 грн. по кожному акту приймання-передачі природного газу, з урахуванням здійснених проплат.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом неустойки є грошова сума, рухоме і нерухоме майно, а частина 2 - якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Стаття 230 Господарського кодексу України передбачає, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При перевірці правильності нарахування пені в сумі 215 198,30 грн. обрахованої згідно п. 8.2 договору в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежів, суд прийшов до висновку, що позивачем обраховано останню поза межами максимально можливого розміру за заявлений період, а тому вимога про її стягнення підлягає задоволенню частково. Однак, відповідач у письмових поясненнях поданих 15.02.2017р. просив суд врахувати скрутний фінансовий стан підприємства та відсутність вини щодо несвоєчасної сплати, значну суму невідшкодованих державою пільг та субсидій за житлово-комунальні послуги, різницю в тарифах по теплопостачанню (довідка від 14.02.2017р.), соціальне значення видів діяльності підприємства відповідача (виконавець житлово-комунальних послуг).

При стягненні пені судом враховується, що згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, може бути зменшено за рішенням суду, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. Відповідно, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Аналогічна за змістом і норма ст.233 ГК України, згідно якої у разі, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

З метою забезпечення правильного і однакового застосування законодавства господарським судам Пленумом Вищого господарського суду України у постанові від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" надано роз'яснення, зокрема у п.3.17.4 зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Враховуючи часткове погашення відповідачем основної заборгованості за типовим договором розподілу природного газу, заявлені позивачем до стягнення 3% річних та інфляційні нарахування, скрутне фінансове становище підприємства відповідача, суд вважає за можливе зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача до 106 162,61 грн.

На підставі ст. 625 Цивільного кодексу України позивач просить стягнути з відповідача 21 684,67 грн. 3% річних та 37 427,47 грн. інфляційних нарахувань обрахованих по кожному акту приймання-передачі природного газу з урахуванням здійснених проплат.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що зобов'язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, є втратами, пов'язаними з інфляційними процесами в державі за час прострочення виконання зобов'язання боржником, а три процента річних є за своєю правовою природою платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником.

При перерахунку заявлених до стягнення трьох відсотків річних судом встановлено, що останні обраховані позивачем поза межами максимально можливого розміру за заявлений період, а тому вимога про їх стягнення підлягає задоволенню частково на суму 21497,07 грн. У стягненні 187,60 грн. 3% річних належить відмовити.

При перевірці правильності нарахування інфляційних втрат, суд прийшов до висновку, що позивачем останні обраховано в межах максимально можливого розміру за заявлений період, а тому вимога про стягнення інфляційних нарахувань підлягає задоволенню в повному обсязі.

Заперечення відповідача викладені у поданих 15.02.2017р. та 16.03.2017р. письмових поясненнях до позовної заяви та підтриманих у в судових засіданнях позиціях судом відхиляються з огляду на таке:

Відповідач стверджує, що на підставі ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі Закону) нараховані позивачем проценти річних, пеня та інфляційні втрати на сплачену відповідачем до 30.11.2016р. заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, підлягають списанню, а заборгованість за використаний природний газ станом на 01.07.2016р. не погашена до 31.12.2016р. підлягає реструктуризації та на неї не нараховується неустойка, проценти річних та інфляційні втрати, а це зокрема борг за квітень 2016р. у сумі 13067,56 грн.

За змістом ст. 1 вищевказаного Закону учасниками процедури врегулювання заборгованості вважаються підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Постачальник природного газу - Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та її дочірня компанія "Газ України".

Відповідно до ч.ч. 6, 8 ст. 5 Закону реструктуризація кредиторської заборгованості теплопостачальних або теплогенеруючих організацій державної та комунальної форм власності здійснюється за погодженням з державним органом, до сфери управління якого належить така організація, або відповідним органом місцевого самоврядування.

Кожна із сторін зобовязана укласти договір про реструктуризацію заборгованості у строк, що не перевищує 10 календарних днів з дня його отримання, якщо сума за таким договором підтверджена актами звіряння між учасниками процедури врегулювання заборгованості.

Заперечення відповідача, щодо безпідставності нарахування пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних на заборгованість за спожитий газ у зв'язку з поширенням дії Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" на правовідносини між сторонами спростовуються тим, що відповідачем не надано суду доказів на підтвердження того, що ПАТ "Хмельницькгаз" та КП "Славутське ЖКО" є учасниками процедури врегулювання заборгованості згідно Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" з включенням у реєстр, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, та доказів укладення між сторонами договору про реструктуризацію кредиторської заборгованості за спожитий газ.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що дія Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" не поширюється на спірні правовідносини сторін.

Окремо відповідач стверджує, що оскільки борг за жовтень-грудень 2016р. виник не з вини останнього, а у зв'язку з несвоєчасним виділенням державою для відповідача коштів на відшкодування пільг та субсидій за надані КП "Славутське ЖКО" житлово-комунальні послуги, а також різниці в тарифах на теплову енергію, то у заявлених до стягнення по справі №924/98/17 сум трьох відсотків річних, пені та інфляційних нарахувань належить відмовити.

Рішення господарського суду Хмельницької області від 11.05.2016р. по справі №924/198/16 підтверджує неналежне виконання відповідачем умов типового договору, укладеного з ПАТ "Хмельницькгаз".

Судом враховується, що з метою однакового і правильного розгляду господарськими судами справ зі спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань у постанові Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013р. №14 у п. 1.10 роз'яснено, що за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

За змістом висновку Верховного суду України викладеного у постанові від 12.12.2011р. №07/238-10 виходячи із положень ст. 625 Цивільного кодексу України, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Враховуючи вищевикладене, оскільки типовий договір укладений між сторонами не містить відомостей про те, що підставою для здійснення розрахунків є наявність бюджетного фінансування, то несвоєчасність виділення державою коштів для відшкодування пільг та субсидій, а також різниці в тарифах на теплопостачання не звільняє відповідача від відповідальності за несвоєчасну оплату послуг згідно типового договору.

Відсутність бюджетного фінансування не є підставою для звільнення від виконання грошового зобов'язання. Відповідний висновок узгоджується з позицією викладеною у постановах Верховного суду України від 15.05.2012 №11/446, від 26.12.2011 №9/400 та рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р.

Згідно зі ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Дослідивши зібрані у справі докази та давши їм правову оцінку в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 1 371 003,12 грн. основного боргу, 215 198,30 грн. пені, 37 427,47 грн. інфляційних нарахувань, 21 684,67 грн. трьох відсотків річних підлягають задоволенню частково.

Відповідно ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При розподілі судових витрат судом врахований п. 3.17.4. Постанови Пленуму ВГС України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", відповідно до якого судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Керуючись ст.ст. 1, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 82 - 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "Хмельницькгаз" м. Хмельницький до Комунального підприємства "Славутське житлово-комунальне об'єднання" м. Славута про стягнення 1 645 313,56 грн., з яких 1 371 003,12 грн. основний борг, 215 198,30 грн. пеня, 37 427,47 грн. інфляційні нарахування, 21 684,67 грн. три відсотки річних задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства „Славутське житлово-комунальне обєднання (м. Славута, вул. Миру, 14А, код 34432514) на користь публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Хмельницькгаз (м. Хмельницький Проспект Миру, 41, код 05395598) 1 371 003,12 грн. (один млн. триста сімдесят одна тис. три грн. 12 коп.) основного боргу, 106 162,61 грн. (сто шість тис. сто шістдесят дві грн. 61 коп.) пені, 37 427,47 грн. (тридцять сім тис. чотириста двадцять сім грн. 47 коп.) інфляційних нарахувань, 21497,07 грн. (двадцять одна тис. чотириста дев'яносто сім грн. 07 коп.) три відсотки річних, 24633,79 грн. (двадцять чотири тис. шістсот тридцять три грн. 79 грн.) судового збору.

Видати наказ.

У решті позову відмовити.

Повне рішення складено 31.03.2017р.

Суддя А.М. Яроцький

Віддрук. 2 прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу - 30000, м. Славута, вул. Миру, 14А - за заявою надіслати.