КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2017 р. Справа№ 910/21656/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Чорної Л.В.

Отрюха Б.В.

за участю представників сторін:

- позивача (апелянта): Кокольського С.І., довіреність № 135 від 15.02.2016

- відповідача: Шульги І.В., довіреність № 63/05-2001 від 14.11.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на рішення господарського суду міста Києва від 23.01.2017 у справі № 910/21656/16 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», м. Київ

до Головного управління урядового фельд'єгерського зв'язку державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, м. Київ

про стягнення 2 852 644, 45 грн.

За результатами розгляду апеляційної скарги Київський апеляційний господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (надалі- ПАТ «ВТБ Банк»/ позивач/апелянт) звернулось до господарського суду міста Києва із позовною заявою до Головного управління урядового фельд'єгерського зв'язку державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України (надалі- відповідач) про стягнення збитків у розмірі 2 852 644,45 грн.

Звертаючись з даним позовом до суду позивач вказує, що між ним та відповідачем укладено договір від 16.11.2009 № 6-9/К за яким відповідач зобов'язувався організовувати і забезпечувати доставку цінних відправлень позивача. Так, позивачем надано відповідачеві для доставки цінну посилку з оголошено цінністю 2 852 644,45 грн. за місцем призначення - м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 36. Однак зазначену посилку не було доставлено за місцем призначення у зв'язку тим, що посилку було викрадено, а тому позивач вказує на наявність підстав для стягнення з відповідача збитків у розмірі 2 852 644,45 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва порушено провадження у справі № 910/21656/16 та призначено її до розгляду.

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.01.2017 у справі № 910/21656/16 (суддя Трофименко Т.Ю.) в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано недоведеністю позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції керувався приписами ст. 22, 614, 1166 Цивільного кодексу України, ст.ст. 224-225 Господарського кодексу України, нормами Закону України "Про поштовий зв'язок ", Правилами надання послуг поштового зв'язку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, Інструкцією з організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні (далі - Інструкція), затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.02.2007 № 45 та ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням господарського суду міста Києва, публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, а судові витрати за розгляд даної апеляційної скарги покласти на відповідача.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, що виражено у неповному дослідженні доказів наданих позивачем; неповним з'ясуванням обставин справи, що мають значення для справи; не вжиттям всіх необхідних заходів для повного та всебічного розгляду справи, а також порушення норм матеріально права, зокрема, ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2017 прийнято до провадження апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на рішення господарського суду міста Києва від 23.01.2017 у справі № 910/21656/16 та призначено її розгляд на 02.03.2017.

01.03.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу відповідачем було подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить суд залишити оскаржуване судове рішення без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

02.03.2017 оголошено перерву у справі № 910/21656/16 до 23.03.2017.

Розпорядженням начальника відділу забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду № 09-53/1095/17 від 22.03.2017 у зв'язку з перебуванням судді Яковлєва М.Л. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/21656/16.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 22.03.2017 для розгляду справи № 910/21656/16 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Разіна Т.І., судді Чорна Л.В., Отрюх Б.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2017 прийнято до провадження апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на рішення господарського суду міста Києва від 23.01.2017 у справі № 910/21656/16 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Отрюх Б.В.,Чорна Л.В.

Представник позивача (апелянта) в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги з викладених а апеляційній скарзі підстав та просив задовольнити її повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні суду заперечував проти поданої апеляційної скарги та просив вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду залишити без змін, з викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає не задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, що 16.11.2009 між Головним управлінням Державної фельд'єгерської служби України (на даний час - Головне управління урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України) (далі - виконавець) та відкритим акціонерним товариством "ВТБ Банк" ((переіменовано на Публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк") (далі - замовник) укладено договір № 6-9/К (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого сторони домовились, що виконавець організовує і забезпечує доставку кореспонденції, яка становить інформацію комерційного характеру та цінних відправлень замовника (надалі - відправлення) на умовах, визначених цим договором. Конфіденційність і збереження відправлень під час доставки гарантується виконавцем.

Виконавець організовує і забезпечує доставку відправлень замовника на адресу юридичних осіб (надалі- одержувач) з м. Києва в обласні центри України, до м. Сімферополь, Севастополь та Ялта АР Крим (п. 2.1. договору).

Пунктом 2.3. договору сторони узгодили, що термін доставки відправлень по території України від замовника до одержувача встановлюється в 2 доби, а за умови приймання цінних відправлень до 13:00 в 1 добу (не враховуючи день приймання відправлення виконавцем, а також вихідні і святкові дні).

У пункт 3.3. договору сторони погодили, що на відправлення, які передаються виконавцю, замовник виписує три примірники реєстру встановленої форми. Перший та другий примірники реєстру подаються разом з відправленням виконавцю, а третій, з підписом і печаткою виконавця, залишається у замовника. При оформленні реєстру замовник повинен обов'язково вказувати в реєстрі номер цього договору.

Відповідно до п. 5.1. договору виконавець зобов'язався прийняти відправлення замовника відповідно до п. 2.2. та статті 3 цього договору та доставити відправлення замовника до пункту призначення в строк, передбачений п. 2.3. цього договору. Під час доставки відправлень замовника виконавець зобов'язаний забезпечити їх збереження та конфіденційність.

Виконавець, у свою чергу, зобов'язаний оформити відправлення відповідно до п. 3.1.-3.5.цього договору (п. 5.2.1. договору).

Як вказує позивач, ним відповідно до реєстру № 180 від 15.11.2016 на доставку надано цінну посилку № б/н з оголошеною цінністю 2 852 644,45 грн., місце призначення - м. Дніпропетровськ, вул. Наберена Перемоги, 36 а; одержувач - відділення Центральне «Дніпропетровське» ПАТ «ВТБ Банк».

Дана посилка отримана відповідачем для пересилання 15.11.2016 о 16:30, що підтверджується відповідною відміткою відповідача, проставленою на реєстрі.

ПАТ «ВТБ Банк» зазначає, що цінність посилки визначена замовником виходячи із вартості вкладення у дану цінну посилку, а саме: грошових коштів у розмірі 100 000 доларів США (по курсу НБУ на 15.11.2016 - 2 575 123,40 грн.) та 10 000,00 грн. євро (по курсу НБУ станом на 15.11.2016 - 277 521,05 грн.).

Вказані кошти, відповідно до прибутково-видаткових касових ордерів № 14457 та № 14444 від 15.11.2016 були видані для підкріплення готівковими коштами відділення Центральне «Дніпропетровське» ПАТ «ВТБ Банк» через Фельд'єгерську службу.

17.11.2016 Головне управлінням урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України листом вих. № 63/07-2029 повідомило позивача про те, що 16.11.2016 було здійснено напад невідомих осіб на групу співробітників ГУ УФЗ Держспецзв'язку, внаслідок чого викрадено цінності ПАТ «ВТБ Банк», які направлялись з м. Києва в м. Дніпро за реєстром № 180 від 15.11.2016.

Належним чином завірена копія вказаного листа міститься в матеріалах справи.

Колегією суддів встановлено, що у зв'язку з наведеними у листі обставинами, Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області відкрито кримінальне провадження № 0000292, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.11.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.

Крім того, за даним фактом Військовою прокуратурою Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України відкрито кримінальне провадження № 0000298, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.11.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 та ч. 2 ст. 418 КК України.

Позивач, посилаючись на порушення відповідачем умов договору щодо збереження та доставки посилки одержувачу звернувся до суду в порядку ст. 224, 225 Господарського Кодексу України про стягнення з відповідача збитків в сумі 2 852 644,45 грн.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею ст. 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) розміру збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Як у випадку невиконання договору, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство, як правило, виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (статті 614 та 1166 ЦК України).

Чинним законодавством України обов'язок доведення факту наявності порушення відповідача покладено на позивача, наявність та розмір понесених збитків, а також причинно-наслідковий зв'язок між правопорушенням і збитками.

Встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. При цьому, такий зв'язок між порушенням та збитками має бути прямим та безпосереднім.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що за правовою природою укладений між сторонами договір № 6-9/К від 16.11.2009 є договором про надання послуг поштового зв'язку.

Статтею 2 Закону України «Про поштовий зв'язок» визначено, що відносини у сфері надання послуг поштового зв'язку регулюються Конституцією України, цим та іншими законами України і прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Діяльність у сфері надання послуг поштового зв'язку спеціального призначення (фельд'єгерського і спеціального зв'язку) провадиться відповідно до законодавства України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про поштовий зв'язок» поштовий зв'язок спеціального призначення - складова частина поштового зв'язку України, призначена для надання послуг поштового зв'язку окремим категоріям користувачів.

Таким чином, фельд'єгерський зв'язок входить до системи поштового зв'язку України і регулюється нормами Закону України «Про поштовий зв'язок», а діяльність у сфері фельд'єгерського зв'язку провадиться відповідно до законодавства України.

За змістом ст. 13 Закону України «Про поштовий зв'язок» оператори надають користувачам послуги поштового зв'язку відповідно до законодавства України та провадять іншу підприємницьку діяльність в установленому законом порядку. Послуги поштового зв'язку надаються на договірній основі згідно з Правилами надання послуг поштового зв'язку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, та повинні відповідати встановленим нормам якості.

Відповідно до п. 30 Правил надання послуг поштового зв'язку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 у внутрішніх поштових відправленнях пересилаються предмети, не заборонені для пересилання.

Згідно п. 32 Правил надання послуг поштового зв'язку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 у внутрішніх поштових відправленнях забороняється пересилати, зокрема, іноземну валюту.

Пунктом 57 зазначених Правил надання послуг поштового зв'язку сума оголошеної цінності внутрішнього поштового відправлення не повинна перевищувати фактичної вартості вкладення та можливих витрат на відновлення документів, що пересилалися, у разі їх втрати.

Отже, враховуючи п. 3.5 договору, а саме, що не підлягають доставці (пересилці) предмети і речовини, заборонені для пересилки відповідно до законодавства України та вищенаведені норми, фельд'єгерським зв'язком, як зв'язком спеціального призначення, що входить до системи поштового зв'язку України, забороняється пересилати іноземну валюту, а сума оголошеної цінності поштового відправлення не повинна перевищувати фактичної вартості вкладення.

Відповідно до п. 3.2. договору упаковка відправлень повинна забезпечувати збереження вкладеного і виключати доступ до нього без пошкодження упаковки.

Згідно з п. 5.3.3. договору виконавець має право в присутності представника замовника і представника компетентних органів провести перевірку вкладеного відправлень у випадках, передбачених чинним законодавством.

Таким чином, з зазначених пунктів договору вбачається, що позивачем надавались цінні посилки запакованими і відповідач лише у окремих випадках міг перевіряти вміст відправлень.

Разом з тим, позивачем у супереч приписам ст. 32, 34 ГПК України доказів того, що кошти, видані за прибутково-видатковими касовими ордерами № 14457 та № 14444 від 15.11.2016 були вкладені у зазначену цінну посилку, призначену для пересилання фельд'єгерським зв'язком, а також доказів здійснення перевірки вмісту відправлення виконавцем послуг не надано ані суду першої, ані суду апеляційної інстанцій.

В той же час, порядок вивезення (інкасації) валютних цінностей із філій банків передбачено Інструкцією з організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні (далі - Інструкція), затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.02.2007 № 45 (в редакції, що діяла на час передачі позивачем відправлень службовій особі фельд'єгерського зв'язку).

Вказаною Інструкцією передбачений спеціальний порядок вивезення готівки, який визначає відповідні заходи щодо збереження вмісту мішків із готівкою та іншими цінностями та передбачає складання відповідних документів на різних етапах здійснення переміщення цінностей.

Відповідно до п. 3 Глави 1 Розділу ІІІ Інструкції перевезення валютних цінностей між банком і його територіально відокремленими підрозділами (філіями, відділеннями) та до пунктів обміну валют, банкоматів і у зворотному напрямку здійснюється з урахуванням вимог додатка 2 до цієї Інструкції власними силами банку або підрозділами інкасації інших банківських установ згідно з вимогами Положення з використанням визначених відповідно до цього порядку окремих документів, серед яких прибутково-видатковий касовий ордер, опис цінностей, доручення на перевезення валютних цінностей, супровідна відомість до сумки з готівкою (додаток 7), супровідний касовий ордер до сумки з валютними цінностями (додаток 8). Допускається додаткове використання інших документів, розроблених банком для виконання визначених у Положенні про підрозділ завдань щодо внутрішньобанківських перевезень цінностей.

Відповідно до Інструкції власні сили банку - бригада інкасації підрозділу інкасації банку або уповноважена особа банку в супроводі осіб, які здійснюють заходи щодо її особистої охорони та/або цінностей, що переміщуються цією особою;

перевезення валютних цінностей - переміщення в установленому порядку транспортними засобами валютних цінностей, яке здійснюють інкасатори між банківськими установами, між Національним банком і банківськими установами та в структурі Національного банку;

послуги з інкасації - це перелік послуг, до яких належать: вивезення надлишків та доставка підкріплень готівки між Національним банком та банківськими установами, між банківськими установами, їх філіями, відділеннями та від них до банкоматів, пунктів обміну валют і у зворотному напрямку.

Таким чином, порядок доставки підкріплень готівки визначається Інструкцією, а доказом передачі валюти особам уповноваженим на її перевезення та факт дотримання позивачем вимог норм права, що регулюють порядок вивезення готівки із власних філій в іноземній валюті, може бути супровідна відомість (Додаток 7 до Інструкції).

Нормами Інструкції передбачено документи, які підтверджують видачу сумок з валютними цінностями інкасаторам та їх вміст - опис цінностей, примірник супровідної відомості до сумок з валютними цінностями, та доручення на перевезення валютних цінностей.

Однак, позивачем вказаних документів не надано.

Отже, позивачем не дотримано норм Інструкції з організації перевезення валютних цінностей та інкасації коштів в установах банків України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.02.2007 № 45 та порушено норми Правил надання послуг поштового зв'язку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270.

В силу п. 7.1.1. договору виконавець несе матеріальну відповідальність за прийняті від замовника відправлення тільки в межах оголошеної цінності відправлень за умови оформленого відповідно до чинного законодавства документального підтвердження вмісту вкладеного та суми нестачі за рішенням суду.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що прибутково-видаткові касові ордери № 14457 та № 14444 від 15.11.2016, за якими було видано 100 000,00 доларів США та 10 000,00 євро, не є належними доказами пересилання зазначених грошових коштів у цінній посилці № б/н з оголошеною цінністю 2 852 644,45 грн., яку було передано відповідачеві для доставки згідно реєстру № 180 від 15.11.2016 оскільки, по перше, черговим 3 відділу УФС ГУУФЗ Держспецзв'язку приймався від позивача пакет з оголошеною цінністю, а не валюта готівкою, а, по-друге, позивачем не надано доказів вкладення касиром цієї валюти до відправлення з оголошеною цінністю.

Отже, передавши відповідачу до пересилки іноземну валюту, позивач порушив вимоги чинного законодавства та умови укладеного з відповідачем договору.

Протиправна поведінка позивача, який порушив умови договору, не породжує у нього права вимагати від відповідача відшкодування збитків.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України не доведено наявності підстав для стягнення з відповідача збитків у розмірі сумі 2 852 644,45 грн. та, відповідно, правомірністю відмови у задоволенні такої вимоги.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з нормами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Враховуючи викладене, колегія суддів на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, пояснень представників сторін, дійшла до висновку, що відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для скасування чи зміни рішення місцевого господарського суду не вбачає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

В зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України, що судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 4-7, 32-34, 43, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідністю публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 23.01.2017 у справі № 910/21656/16 залишити без змін.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Л.В. Чорна

Б.В. Отрюх