Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "03" квітня 2017 р. Справа № 906/115/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Гансецького В.П.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. від 21.03.17р. № 01/850

від відповідача 1: ОСОБА_2, дов. від 05.09.16р. № Zh 007-СЛ-5725-0916

від відповідача 2: ОСОБА_2, дов. від 02.09.16р. № Zh 007-СЛ-7867-0916

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Обласної клінічної лікарні ім.О.Ф.Гербачевського Житомирської обласної ради (м.Житомир)

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" (м.Житомир)

2) Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз"

(м.Житомир)

про визнання недійсною додаткової угоди № 1 від 31.12.15р.

Позивач звернувся з позовом про визнання недійсним додаткової угоди № 1 від 31.12.15р. про внесення змін до договору № 2015/ТП-БО-700096 від 10.08.15р., укладеної між Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут", Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" та Обласною клінічною лікарнею ім.О.Ф.Гербачевського Житомирської обласної ради.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Зокрема зазначила, що п.2 додаткової угоди № 1 від 31.12.15р. про внесення змін до договору № 2015/ТП-БО-700096 від 10.08.15р. не відповідає вимогам ч.6 ст.40 Закону України "Про здійснення державних закупівель" щодо продовження строку дії договору про закупівлю, укладеного в попередньому році в обсязі, який не може перевищувати 20% суми, визначеної у договорі, укладеному в попередньому році.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву: від 28.02.17р. (а.с.25,26) та від 23.03.17р. (а.с.37,38). Зокрема, зазначив, що господарським судом Житомирської області під час розгляду справи № 906/907/16 за позовом ТОВ "Житомиргаз збут" до Обласної клінічної лікарні ім.О.Ф.Гербачевського Житомирської обласної ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ПАТ по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" про стягнення 296843,79 грн. заборгованості за поставлений природний газ не було встановлено факту недійсності додаткової угоди № 1 про внесення змін до основного договору № 2015/ТП-БО-700096 від 10.08.15р. Таким чином, на думку представника відповідачів, господарський суд підтвердив чинність та законність оспорюваної угоди, що є преюдицільним фактом.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 16.01.15р. між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (постачальник/відповідач 2) та Обласною клінічною лікарнею ім.О.Ф.Гербачевського Житомирської обласної ради (споживач/позивач) укладено договір № ТП-Б-7-2015-96 на постачання природного газу за регульованим тарифом, згідно умов якого постачальник зобов'язався постачати природний газ споживачу в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачувати постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором (п.1.1 договору)(а.с.18-20).

Відповідно до пп.4.6 договору, оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем авансовими та/або плановими платежами із розрахунку договірного обсягу постачання газу протягом періоду оплати відповідно до додатка 2 до договору. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період.

Згідно даних позивача, на виконання умов даного договору відповідачем 2 було поставлено позивачу природний газ на загальну суму 2051800,00 грн., який ним оплачено в повному обсязі (а.с.3).

Позивач, обґрунтовуючи заявлений позов, зазначив, що у зв'язку з внесенням змін до ст.16 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" та набрання чинності Закону України "Про ринок природного газу", яким відокремлені функції "транспортування", "розподілу" та "постачання" природного газу, відповідач 2 розірвав вищезазначений договір.

Позивач зазначив, що з 01.07.15р. відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі-НКРЕКП) від 28.05.15р. № 1640 анульовано дію ліцензії ПАТ "Житомиргаз" щодо надання послуг з газопостачання всім категоріям споживачів та, що гарантованим постачальником газу з 01.07.15р. постановою НКРЕКП від 28.05.15р. № 1646 - призначене підприємство ТОВ "Житомиргаз збут", а тому у зв'язку зі зміною постачальника всім споживачам необхідно було укласти новий договір з ТОВ "Житомиргаз збут" про надання послуг з газопостачання.

Позивач вказав, що на цій підставі 10.08.15р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" (постачальник/відповідач 1), Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (газорозподільне/газотранспортне підприємство/відповідач 2) та Обласною клінічною лікарнею ім.О.Ф.Гербачевського Житомирської обласної ради (споживач/позивач) укладено договір № 2015/ТП-БО-700096 на постачання природного газу за регульованим тарифом, згідно якого постачальник зобов'язався постачати природний газ споживачеві в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачувати постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором (пп.1.1 договору)(а.с.14-16).

На думку позивача, цей договір був укладений між сторонами на суму 2800000,00 грн., яка залишилась не отриманою (та не поставленою) ПАТ "Житомиргаз" від попереднього договору на постачання природного газу за регульованим тарифом №ТП-Б-7-2015-96 від 16.01.15р. (4851800,00 - 2051800,00 = 2800000 грн.), оскільки в пп.10.1 договору на постачання природного газу за регульованим тарифом № 2015/ТП-БО-700096 від 10.08.15р. встановлено, що даний договір набирає чинності з 01.07.15р. та укладається на строк до 31.12.15р.

Згідно даних позивача, відповідно до договору на постачання природного газу за регульованим тарифом № 2015/ТП-БО-700096 від 10.08.15р. він отримав природний газ на вищезазначену суму та своєчасно за нього розрахувався (а.с.4).

31.12.15р. між сторонами було підписано трьохсторонню додаткову угоду № 1 до договору на постачання природного газу за регульованим тарифом № 2015/ТП-БО-700096 від 10.08.15р., згідно якої сторони погодили, що на підставі ч.6 ст.40 Закону України "Про здійснення державних закупівель" дія договору № 2015/ТП-БО-700096 від 10.08.15р. продовжується на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку та відповідно до п.10.2 договору № 2015/ТП-БО-700096 від 10.08.15р. (п.1 додаткової угоди)(а.с.13).

Відповідно до п.2 даної додаткової угоди, інші умови договору не порушені в цій угоді залишаються незмінними. Сторони підтверджують щодо них свої зобов'язання.

Позивач вважає, що п.2 додаткової угоди № 1 від 31.12.15р. про внесення змін до договору № 2015/ТП-БО-700096 від 10.08.15р. не відповідає вимогам ч.6 ст.40 Закону України "Про здійснення державних закупівель" щодо продовження строку дії договору про закупівлю, укладеного в попередньому році в обсязі, який не може перевищувати 20% суми, визначеної у договорі, укладеному в попередньому році.

Позивач зазначив, що оскільки в попередньому році було укладено два договори на постачання природного газу за регульованим тарифом на загальну суму 4851800,00 грн., тому 20% від зазначеної суми становить 970360,00 грн.

Також позивач, посилаючись на пп.3.1 договору № 2015/ТП-БО-700096 від 10.08.15р., згідно якого передбачено, що договірні обсяги постачання газу споживачеві наводяться у додатку 3 до договору, зазначив, що між сторонами було підписано додаток 3 до даного договору, згідно якого договірні обсяги постачання природного газу на 2016 рік становлять 230 тис. куб.м., що складає 1794938,40 грн. та перевищує 20% суми попереднього договору вдвічі.

У зв'язку з цим, на думку позивача, вказана додаткова угода № 1 від 31.12.15р. про внесення змін до договору № 2015/ТП-БО-700096 від 10.08.15р., укладена між ним та відповідачами, суперечить чинному законодавству, зокрема, ст.ст.203, 215 ЦК України, а тому повинна бути визнана судом недійсною.

Відповідач 1, заперечуючи проти позову, зокрема, зазначив, що загальний об'єм поставленого природного газу позивачу у 2015 році складає - 566159,00 куб.м. на загальну суму - 4935771,59 грн., загальний об'єм поставленого природного газу у 2016 році складає - 162376,00 куб.м. на загальну суму - 1267195,30 грн. (а.с.25,26).

Відповідач 1 зазначив, що оспорювана додаткова угода № 1 від 31.12.15р. містить всі істотні умови, встановлені для даного виду правочинів, схвалена сторонами шляхом вчинення дій по її виконанню та, що виконання прийняте ним без будь-яких зауважень, а тому, виходячи із системного аналізу зазначених правових норм та, враховуючи дії відповідача 1 по виконанню цієї угоди (часткова оплата за отриманий в лютому 2016 року природний газ в сумі 99463,00 грн.) - відсутні підстави для визнання додаткової угоди № 1 від 31.12.15р. недійсною.

Також, відповідач 1 зазначив, що господарським судом Житомирської області під час розгляду справи № 906/907/16 за позовом ТОВ "Житомиргаз збут" до Обласної клінічної лікарні ім.О.Ф.Гербачевського Житомирської обласної ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ПАТ по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" про стягнення 296843,79 грн. заборгованості за поставлений природний газ не було встановлено факту недійсності додаткової угоди № 1 про внесення змін до основного договору № 2015/ТП-БО-700096 від 10.08.15р.

Відповідач 2, також заперечуючи проти позову, зокрема, зазначив, що оспорювана додаткова угода № 1 від 31.12.15р. про внесення змін до договору № 2015/ТП-БО-700096 від 10.08.15р. є правочином, який відповідає вимогам частинам 1, 3, 5 ст.203 ЦК України (а.с.37,38).

Також відповідач 2 зазначив, що предметом даної додаткової угоди є надання послуг з газопостачання, а саме постачання природного газу, як товару та надання послуг з розподілу природного газу, тобто послуг з фізичної доставки товару до покупця, а тому застосування подвійної реституції, як невід'ємного наслідку недійсності правочину, є неможливим.

Господарський суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, рішенням господарського суду Житомирської області від 13.10.16р. у справі № 906/907/16 за позовом ТОВ "Житомиргаз збут" до Обласної клінічної лікарні ім.О.Ф.Гербачевського Житомирської обласної ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ПАТ по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" стягнуто з Обласної клінічної лікарні ім.О.Ф.Гербачевського Житомирської обласної ради на користь ТОВ "Житомиргаз збут" 296843,79 грн. заборгованості за поставлений природний газ, а також 4452,66 грн. сплаченого судового збору (а.с.29,30).

Господарським судом Житомирської області під час розгляду справи № 906/907/16 не було встановлено факту недійсності додаткової угоди № 1 про внесення змін до основного договору № 2015/ТП-БО-700096 від 10.08.15р., натомість було встановлено наступні обставини.

Зокрема, судом встановлено, що між сторонами було підписано додаткову угоду № 1 від 31.12.15р. до договору № 2015/ТП-БО-700096, відповідно до якої сторони на підставі п 6 ст.40 Закону України "Про здійснення державних закупівель" домовились про продовження дії договору на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми визначеної в договорі, укладеному в передньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку та відповідно до п. 10.2. договору №2015/ТП-БО-700096 від 10.08.15р.

Також встановлено, що позивачем та відповідачем підписано додаток № 3 до договору щодо договірних обсягів постачання природного газу на 2016 рік (січень - 120 тис. куб. м; лютий - 110 тис. куб.м.) та, що на виконання умов договору позивачем у лютому 2016 року передано відповідачу 12,745 тис. куб. м газу на суму 99463,00 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу.

Крім того, встановлено, що поставка даного об'єму газу Обласною клінічною лікарнею ім.О.Ф.Гербачевського оплачена.

Судом також встановлена та обставина, що додаткова угода № 1 від 31.12.15р. "Про внесення змін до договору № 2015/ТП-БО-700096 від 10.08.2015", зареєстрована по КЕКВ 2274 "Оплата природного газу" 14.01.16р. на суму 560000,00 грн., оскільки про це свідчить лист Головного управління ДКС України в Житомирській області від 12.10.16р. за вих. №07.3-08/45-7483.

Також судом встановлено, що у лютому 2016 року позивачем в межах договірних обсягів на лютий 2016 року (Додаток № 3) передано відповідачу 38,037 тис. куб.м природного газу вартістю 296843,80 грн., який не було оплачено. При цьому, факт поставки та отримання газу відповідач не заперечує.

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, рішення господарського суду Житомирської області від 13.10.16р. у справі № 906/907/16, яке набрало законної сили, має преюдиціальне значення для вирішення спору у даній справі в частині встановлення обставин щодо встановлення обставин неналежного виконання Обласною клінічною лікарнею ім.О.Ф.Гербачевського Житомирської обласної ради своїх договірних зобов'язань щодо оплати отриманого природного газу у лютому 2016 році.

Загальні підстави недійсності правочину встановлені статтею 215 Цивільного кодексу України.

Так, згідно з ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.215 ЦК України встановлено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно частин 1, 3, 5 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Господарським судом встановлено, що оспорювана позивачем додаткова угода відповідає вимога частини 1, 3, 5 ст.203 ЦК України, оскільки предметом даної додаткової угоди є надання послуг з газопостачання, а саме постачання природного газу, як товару та надання послуг з розподілу природного газу, тобто послуг з фізичної доставки товару до покупця, а тому застосування подвійної реституції, як невід'ємного наслідку недійсності правочину, є неможливим.

Згідно пп.2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.13р. №11 визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Крім того, представник відповідачів в судовому засіданні звернув увагу суду та представника позивача на той факт, що будь-яка поставка газу споживачам, згідно чинного законодавства, зокрема, Закону України "Про ринок природного газу" від 09.04.15р. № 329-VIII, має бути лише на підставі укладеного договору, а бездоговірна поставка газу є правопорушенням.

Дійсно, відповідно до ч.1 ст.12 вказаного Закону, постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобовязується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобовязується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

А відповідно до п.2 ч.2 ст.59 того ж Закону, правопорушенням на ринку природного газу зокрема є несанкціонований відбір природного газу.

Таким чином, відповідач поставив позивачу у 2016 році природний газ, позивач цей газ отримав та повністю за нього розрахувався, зокрема, і на виконання рішення господарського суду від 13.10.16р. у справі № 906/907/16 (а.с.29,30, 40).

При цьому, поставка газу була здійснена на підставі чинної оспорюваної додаткової угоди № 1 від 31.12.15р. про внесення змін до договору № 2015/ТП-БО-700096 від 10.08.15р., чинність якої була також підтверджена преюдиціальним рішенням господарського суду у справі № 906/907/16.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Зважаючи на встановлені обставини справи та подані докази, господарський суд дійшов висновку, що права позивача оспорюваним правочином не були порушені, що свідчить про безпідставність позовних вимог, у задоволенні яких суд відмовляє.

При відмові в позові судовий збір, згідно ст.49 ГПК України, покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 03.04.17

Суддя Гансецький В.П.

Друк.: 1 прим. у справу.