КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2017 р. Справа№ 910/2403/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гончарова С.А.

Гаврилюка О.М.

за участю представників сторін

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОАЗИС" в особі директора ОСОБА_2

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.02.2017 року

у справі № 910/2403/17 (суддя : Ярмак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОАЗИС" в особі директора ОСОБА_2

до Публічного акціонерного товариства "БАНК "ХРЕЩАТИК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Костенка Ігоря Івановича

про визнання зобов'язань припиненими

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОАЗИС" в особі директора ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "БАНК "ХРЕЩАТИК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Костенка Ігоря Івановича (далі - відповідач) про визнання зобов'язань припиненими.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2017 року у справі № 910/2403/17 позовну заяву та додані до неї документи повернуто заявнику без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "ОАЗИС" в особі директора ОСОБА_2 звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу у даній справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права.

Крім того, скаржник зазначив, що

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.03.2017 року прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОАЗИС" в особі директора ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.02.2017 року у справі № 910/2403/17 до провадження.

20.03.2017 року від скаржника через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів до суду надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ОАЗИС" в особі директора ОСОБА_2, яке було задоволено судом.

Представник відповідача у судове засідання 23.03.2017 року не з'явився. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином, зокрема, надсиланням ухвали від 09.03.2017 року на відповідну адресу.

Пункт 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 встановлює, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Згідно з п. 3.9.2. Постанови Пленуму, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, враховуючи, що судом явка уповноважених представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, відповідач не скористався належними їй процесуальними правами приймати участь в судовому засіданні 23.03.2017 року, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 17.02.2017 року підлягає скасуванню, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ОАЗИС" в особі директора ОСОБА_2 задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Так, причиною повернення позовної заяви та доданих до неї документів було порушення позивачем правил об'єднання позовних вимог в одній позовній заяві.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду із позовом про:

- визнання припиненими зобов'язання за генеральним кредитним договором № 88ВКЛ- ГЕН-13 від 24.10.2013 року та додатків, додаткових договорів до нього;

- визнання припиненими зобов'язання за кредитним договором № 88ВКЛ-13-3 від 11.08.2015 року, укладеного в межах генерального кредитного договору № 88ВКЛ-ГЕН-13 від 24.10.2013 року;

- визнання припиненими зобов'язання за кредитним договором № 88ВКЛ-13-1 від 24.10.2013 року, укладеного в межах генерального кредитного договору № 88ВКЛ-ГЕН-13 від 24.10.2013 року;

- визнання припиненим зобов'язання за договором поруки № 88ВКЛ-ГЕН-13-П-1 від 24.10.2013 року;

- визнання припиненим зобов'язання за договором поруки № 88ВКЛ-ГЕН-13-П-2 від 24.10.2013 року;

- визнання припиненим зобов'язання за договором поруки № 88ВКЛ-ГЕН-13-П-3 від 30.10.2013 року;

- визнання припиненим зобов'язання за договором поруки № 88ВКЛ-ГЕН-13-П-4 від 08.07.2013 року;

- визнання припиненим зобов'язання за договором застави товарів в обороті з правом їх використання № 988ВКЛ-ГЕН-13-3-1 від 24.10.2013 року;

- визнання припиненим зобов'язання за договором застави майнових прав на кошти на вкладному рахунку № 88ВКЛ-ГЕН-13-3-2 від 24.10.2013 року;

- визнання припиненим зобов'язання за договором застави товарів в обороті з правом їх використання № 88ВКЛ-ГЕН-13-3-4 від 08.07.2015 року;

- визнання припиненими зобов'язання за договором застави майнових прав № 88ВКЛ- ГЕН-13-3-6 від 04.02.2016 року;

- визнання припиненими зобов'язання за договором застави майнових прав на кошти на вкладному рахунку № 88ВКЛ-ГЕН-13-3-3 від 26.03.2015 року;

- визнання припиненими зобов'язання за договором застави автотранспортного засобу № 88ВКЛ-ГЕН-13-3-5 від 15.07.2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що зобов'язання, які виникли у позивача за генеральним кредитним договором №88ВКЛ-ГЕН -13 від 24.10.2013 року та додатків до нього припинилися на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України у зв'язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд приймає до уваги, що письмові заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог стосуються одразу всіх кредитних договорів (генерального кредитного та кредитного договору, а не кожного договору окремо), а також, що договори застави і поруки були укладені на виконання забезпечення генерального кредитного договору №88ВКЛ-ГЕН -13 від 24.10.2013 року.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що кредитні договори №88ВКЛ-13-3 від 11.08.2013 року та №88ВКЛ-13-1 від 24.10.2013 року були укладені в межах генерального кредитного договору №88ВКЛ-ГЕН -13 від 24.10.2013 року.

Відповідно до п. 3.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами (зокрема, про стягнення неповернутого кредиту, відсотків за користування кредитом і неустойки; про визнання недійсним акта і про відшкодування заподіяної у зв'язку з його виданням шкоди; про стягнення вартості недостачі товару, одержаного за кількома транспортними документами і оформленої одним актом приймання або коли такий товар сплачено за одним розрахунковим документом; про спонукання до виконання зобов'язань за господарським договором і про застосування заходів майнової відповідальності за його невиконання тощо).

Однорідними можуть вважатися позовні заяви, які, пов'язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 58 Господарського процесуального кодексу України В одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Суддя має право об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, в одну справу, про що зазначається в ухвалі про порушення справи або в рішенні. За клопотанням сторін або з власної ініціативи суд об'єднує кілька вимог, що випливають з корпоративних відносин і пов'язані між собою підставою виникнення або поданими доказами. Не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з твердженням скаржника, що позовні вимоги пов'язані між собою, як спільною підставою виникнення (генеральний кредитний договір №88ВКЛ-ГЕН -13 від 24.10.2013 року), так і спільними доказами, що повністю відповідає вимогам ст. 58 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо повернення позовної заяви без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно пункту 4 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Господарського суду міста Києва від 17.02.2017 року №910/2403/17 підлягає скасуванню з підстав порушення норм процесуального права (п. 5 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України), оскільки таке порушення призвело до поставлення необґрунтованої ухвали.

Згідно ч. 5 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до положень ч. ч. 5, 7 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду. У випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Відповідно до п. 4.8 Постанови Пленуму вищого господарського суду України від 21.02.2013 року за №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 Господарського процесуального кодексу України або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з числа зазначених у частині четвертій статті 111-13 Господарського процесуального кодексу України з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОАЗИС" в особі директора ОСОБА_2 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.02.2017 року у справі №910/2403/17 скасувати та передати справу на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді С.А. Гончаров

О.М. Гаврилюк