ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" березня 2017 р.Справа № 916/3340/16

За позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

До відповідача: Закритого акціонерного товариства "ОДЕСАКОНДИТЕР"

про: стягнення 161387,17 грн

Суддя Д'яченко Т.Г.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_2, представник за довіреністю

Від відповідача: Бондаренко В.М., представник за довіреністю

В судовому засіданні 03.03.2017р. на підставі ст.77 ГПК України оголошувалась перерва до 17.03.2017р.

Суть спору: Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою, у якій просить суд стягнути з Закритого акціонерного товариства "ОДЕСАКОНДИТЕР" заборгованість у розмірі 161387,17 грн., що складається з загальної суми несплаченої заборгованості у розмірі 80510,70грн., загальної суми процентів за користування грошовими коштами у розмірі 7089,30 грн. та загальної суми інфляційних збитків у розмірі 73787,13 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.12.2016р. (суддя Бездоля Ю.С.) порушено провадження у справі №916/3340/16 та призначено справу до розгляду у судовому засіданні.

25.01.2017р. до господарського суду Одеської області представником позивача надано додаткові пояснення по суті заявлених позовних вимог.

25.01.2017р. до господарського суду Одеської області представником відповідача надано відзив на позовну заяву з клопотання про ознайомленням з матеріалами справи та клопотання про відкладення розгляду справи в порядку ст.ст. 22,59 ГПК України.

У зв'язку з перебування судді Бездолі Ю.С. з 07.02.2017р. на тривалому лікарняному, на підставі розпорядження керівника апарату суду від 09.02.2017р. №120 було призначено повторний автоматичний розподіл справи №916/3340/16 між суддями.

Згідно даних протоколу повторного автоматичного розподілу справи між суддями від 09.02.2017р. справу №916/3340/16 передано на розгляд судді Д'яченко Т.Г.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.02.2017р. справу №916/3340/16 прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні.

03.03.2017р. представником Закритого акціонерного товариства "ОДЕСАКОНДИТЕР" до господарського суду Одеської області надано відзив на позовну заяву з заявою про застосування позовної давності, в порядку ст. 59 ГПК України.

У наданій заяві відповідач просить суд застосувати позовну давність до вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 5030 грн., інфляційних збитків в сумі 5449,59 грн. та процентів за користування грошовими коштами в сумі 774,20 грн., і відмовити у задоволенні позовних вимоги позивача в частині зазначених сум, у зв'язку зі спливом позовної давності за даними вимогами, задовольнити позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства "ОДЕСАКОНДИТЕР" в частині стягнення основної заборгованості в сумі 75480,70 грн., інфляційних збитків в сумі 1387,74грн. та процентів за користування грошовими коштами в сумі 120,40 грн., в частині позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства "ОДЕСАКОНДИТЕР" про стягнення інших сум - відмовити та розстрочити виконання рішення господарського суду Одеської області у даній справі, починаючи з моменту ухвалення рішення на п'ять місяців рівними частинами.

03.03.2017р. до господарського суду Одеської області представником позивача надано додаткові пояснення по суті заявлених позовних вимог.

15.03.2017р. до господарського суду Одеської області представником Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надано заяву про продовження терміну позовної давності у справі №916/3340/16 про стягнення заборгованості та неустойки за договором купівлі-продажу продукції, у якій він просить суд запинити перебіг строків позовної давності на період з 20.02.2014р. по 01.07.2014р. терміном на 130 календарних днів.

В обґрунтування поданої заяви позивачем було зазначено суду, що причини пропуску звернення до суду є поважними, з огляду на те, що позивач був зареєстрований та здійснював господарську діяльність на території Автономної Республіки Крим, м. Бахчисарай, яка з лютого 2014 року є окупованою територією незаконними збройними формуваннями.

Також позивачем було зазначено суду, що перереєстрацію юридичної особи було здійснено лише 01.07.2014р., отже, на думку позивача, вищенаведені обставини є підставою для застосування ст. 263 ЦК України та зупинення строків перебігу позовної давності.

Суд відмовляє у задоволенні даної заяви з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Положеннями ст. 3 Закону України „Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" визначено, що для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини.

Доводи позивача про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними не приймаються судом до уваги, оскільки поважність причин неможливості звернення до суду жодним чином на доведено з боку позивача належними і допустимими доказами, на думку суду, позивач не був обмежений правом звернутись до господарського суду за захистом свого порушеного права через повноважного представника, як то передбачено вимогами Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.

15 лютого 2013 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Продавець) та Закритим акціонерним товариством "ОДЕСАКОНДИТЕР" (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу продукції №15/02-13 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого відповідно до умов даного договору Продавець зобов'язується поставити продукцію „плоди та ягоди консервовані для кондитерської промисловості. ТУ У 15.3--001:2006" у кількості, розмірах, асортименті та цінам, відповідно до специфікації, які підписана сторонами та є невід'ємною частиною даного договору, а Покупець - прийняти та своєчасно сплатити в строки, зазначені у специфікації.

Відповідно до п. 1.2. Договору, в специфікації сторони погоджують асортимент, кількість, якість, вартість товару, тару, строк відвантаження та оплати.

Згідно до п. 1.3. Договору, загальна сума договору визначається по фактичній сумарній вартості партії товарних поставок, зазначених у накладних та прийнятих Покупцем в період строку дії даного Договору.

Згідно до п. 2.1. Договору, доставка товару здійснюється відповідно до замовлення-заявки та специфікації, транспортом Покупця за свій рахунок.

Строк поставки визначено відповідно до специфікації (п. 2.2. Договору).

Відповідно до п.п. 3.2., 3.3. Договору, розрахунки по договору здійснюються в формі безготівкового розрахунку, шляхом переказу грошових коштів Покупцем на розрахунковий рахунок Продавця. Строк оплати - відповідно до специфікації.

Відповідно до специфікації №1 до Договору купівлі-продажу продукції №15/02-13 від 15 лютого 2013 року визначені найменування продукції, а саме: вишня консерв. без кост. ТУ 15.3--001:2006 кількістю 1000 кг, ціна за 1 кг без ПДВ - 38,80 грн. - загальна сума 38800 грн. та вишня консерв. з кост. ТУ 15.3--001:2006 кількістю 3000 кг, ціна за 1 кг без ПДВ - 32,27 грн. - загальна сума 96810 грн.

Специфікацією визначено умови оплати, а саме протягом 15 банківських днів, з моменту отримання продукції.

Відповідно до специфікації зазначено, що строк поставки встановлюється по замовленню Покупця.

На виконання умов укладеного Договору купівлі-продажу продукції №15/02-13 від 15.02.2013р., та за умовами Специфікації №1, позивачем було здійснено поставку продукції, а відповідачем - Закритим акціонерним товариством "ОДЕСАКОНДИТЕР" отримано у період з 13.09.2013р. по 02.04.2014р. товар на загальну суму 115510,70 грн., що підтверджується видатковими накладними, товарно транспортними накладними, довіреностями відповідача, а саме:

- за видатковою накладною №ГР-0036 (ТТН №016) від 13.09.2013р., довіреністю №ААД 839467 від 10.09.2013р. було отримано товар відповідачем на суму 40030 грн.;

- за видатковою накладною №ГР-0053 (ТТН №022) від 05.12.2013р., довіреністю №ААД 839634 від 04.12.2013р. було отримано товар відповідачем на суму 42096,80 грн.;

- за видатковою накладною №ГР-0017 (ТТН №005) від 02.04.2014р., довіреністю №ААД 839806 від 01.04.2014р. було отримано товар відповідачем на суму 33383,90 грн.

Як пояснює позивач, за видатковою накладною №ГР-0036 (ТТН №016) від 13.09.2013р., строк оплати якої настав 07.10.2013р., позивачем було частково здійснено оплату поставленого товару, а саме 04.12.2013р. на суму 30000 грн., 22.10.2014р. на суму 5000 грн., у зв'язку з чим за відповідачем рахується борг за даної накладною в сумі 5030 грн.

За видатковою накладною №ГР-0053 (ТТН №022) від 05.12.2013р., строк оплати настав 26.12.2013р., за видатковою накладною №ГР-0017 (ТТН №005) від 02.04.2014р.- 23.04.2014р., однак, наразі зазначені накладні є не сплаченими з боку відповідача.

Приймаючи до уваги вищенаведене, за видатковою накладною №ГР-0036, видатковою накладною №ГР-0053 та видатковою накладною №ГР-0017 за відповідачем рахується борг в загальному розмірі 80510,70 грн., який станом на момент розгляду справи є несплаченим.

Крім того, матеріали справи містять Акти звірки взаємних розрахунків між сторонами від 26 травня 2014 року, який підписаний та скріплений печатками сторін, відповідного до якого борг Закритого акціонерного товариства "ОДЕСАКОНДИТЕР" перед позивачем - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 визначений в розмірі 85510,70 грн. (а.с. 33).

У зв'язку з неналежним виконанням прийнятих на себе зобов'язань за умовами укладеного договору позивачем здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат (а.с.39).

Позовні вимоги позивача у справі обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача - Закритого акціонерного товариства "ОДЕСАКОНДИТЕР" прийнятих на себе зобов'язань за умовами Договору купівлі-продажу продукції №15/02-13 від 15 лютого 2013 року на направлено на стягнення заборгованості у загальному розмірі 161387,17 грн., що складається з 80510,70 грн. загальної суми заборгованості, 7089,30 грн. 3% річних та 73787,17 грн. інфляційних збитків.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши у судових засіданнях пояснення представників сторін, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно ст.656 Цивільного кодексу України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

За положеннями ст.662 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст.663 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 статті 692 Цивільного кодексу України встановлює, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання Закритим акціонерного товариства "Одесакондитер" прийнятих на себе зобов'язань за умовами Договору купівлі-продажу продукції №15/02-13 від 15 лютого 2013 року, у зв'язку з чим за відповідачем рахується боргу у розмірі 80510,70 грн.

Однак, положеннями ст. 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.(ст. 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Положеннями ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України визначено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

На підставі вищенаведеного, позивач з вимогою про стягнення боргу за видатковою накладною №ГР-0036 (ТТН №016) від 13.09.2013р. повинен був звернутися до відповідача в межах встановленого законодавством строку позовної давності.

Приймаючи до уваги, що позивач за видатковою накладною №ГР-0036 від 13.09.2013р., за якою рахується борг у розмірі 5030 грн., звернувся до суду після спливу строку позовної давності, суд відмовляє у стягненні відповідної суми з відповідача.

Отже, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 75480,70 грн. за видатковою накладною №ГР-0053 (ТТН №022) від 05.12.2013р. та за видатковою накладною №ГР-0017 (ТТН №005) від 02.04.2014р.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено у п. 1.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти (п. 6.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Позивачем було здійснено нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

За видатковою накладною №ГР-0036 (ТТН №016) від 13.09.2013р. борг зі сплати інфляційних втрат за період з 07.10.2013р. по 04.12.2013р. становить 240,58 грн., за період за 05.12.2013р. по 22.10.2014р. - 1962,57 грн. та за період з 23.10.2014р. по 30.11.2016р. - 3246,44 грн.

За видатковою накладною №ГР-0036 (ТТН №016) від 13.09.2013р. борг зі сплати 3% річних за період з 07.10.2013р. по 04.12.2013р. становить 190,83 грн., за період за 05.12.2013р. по 22.10.2014р. - 265,45 грн. та за період з 23.10.2014р. по 30.11.2016р. - 317,92грн.

Приймаю до уваги, що судом відмовлено у стягненні боргу в розмірі 5030 грн. за вказаною видатковою накладною, у зв'язку з застосуванням строків позовної давності, суд також відмовляє у задоволення стягнення нарахованих інфляційних втрат та 3% річних на заборгованість за видатковою накладною №ГР-0036 від 13.09.2013 року.

За видатковою накладною №ГР-0053 (ТТН №022) від 05.12.2013р. борг зі сплати інфляційних втрат за період з 26.12.2013р. по 30.11.2016р. становить 40311,25 грн.

За видатковою накладною №ГР-0053 (ТТН №016) від 13.09.2013р. борг зі сплати 3% річних за період з 26.12.2013р. по 30.11.2016р. становить 3705,67 грн.

Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення з відповідача нарахованих 3% вважає таким розрахунок частково не вірним, оскільки позивачем при здійсненні розрахунку було допущено арифметичну помилку.

Судом самостійно зроблено перерахунок 3% річних, відповідно до якого за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 3702,50 грн.

За видатковою накладною №ГР-0017, ТТН №005 від 02.04.2014р., борг зі сплати інфляційних втрат за період з 24.04.2014р. по 30.11.2016р. становить 28026,33грн.

За видатковою накладною №ГР-0017, ТТН №005 від 02.04.2014р. борг зі сплати 3% річних за період з 24.04.2014р. по 30.11.2016р. становить 2609,43 грн.

Суд, перевіривши такі розрахунки вважає їх вірним, а вимоги про стягнення правомірними.

Заява відповідача з вимогою щодо розстрочення виконання рішення господарського суду Одеської області у даній справі, починаючи з моменту ухвалення рішення на п'ять місяців рівними частками залишається судом без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно до п. 7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року №9 „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" (із змінами та доповненнями), підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Приймаючи до уваги, що відповідачем не зазначено суду, які саме обставини ускладнюють виконання рішення суду, не надано відповідних доказів в підтвердження того, які обставини дійсно зумовлять виконання рішення суду, шляхом надання розстрочки, у період та спосіб, зазначений відповідачем в поданій заяві, суд відмовляє у задоволенні відповідної заяви.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За приписами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 зі стягненням з Закритого акціонерного товариства "ОДЕСАКОНДИТЕР" заборгованості за Договір купівлі-продажу продукції №15/02-13 від 15.02.2013р. у розмірі 75480,70 грн., 3% річних у розмірі 6311,93 грн. та інфляційних втрат у розмірі 68337,58 грн.

На підставі ст. ст. 44, 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору в сумі 2251,96грн. покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених судом позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 77, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Закритого акціонерного товариства "ОДЕСАКОНДИТЕР" (65007, м. Одеса, 3-й Водопровідний пров. 9; код 32833927) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; код НОМЕР_1) суму основного боргу у розмірі 75480 (сімдесят п'ять тисяч чотириста вісімдесят) грн. 70 коп., 3% річних у розмірі 6311 (шість тисяч триста одинадцять) грн. 93 коп., інфляційні витрати у розмірі 68337 (шістдесят вісім тисяч триста тридцять сім) грн. 58 коп. та витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 2251 (дві тисячі двісті п'ятдесят одна) грн. 96 коп.

3.В решті позову відмовити.

Повний текст рішення складено 22 березня 2017 р.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д'яченко