ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"28" березня 2017 р. Справа № 911/849/17

Суддя Карпечкін Т.П., розглянувши позовні матеріали

за заявою боржника ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Квазар Комплекс

про банкрутство

встановив:

15.03.2017 року до Господарського суду Київської області надійшла заява боржника ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Квазар Комплекс про порушення справи про банкрутство в порядку ст. 95 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Дослідивши матеріали заяви про порушення справи про банкрутство, суд дійшов висновку, що зазначена заява не може бути прийнята судом до розгляду з підстав невідповідності її вимогам Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та поданням з недотриманням процесуального законодавства.

Так, у своїй заяві ТОВ Науково-виробниче підприємство Квазар Комплекс посилається на те, що останнім було вжито всі заходи передбачені законодавством, та встановлено неможливість боржника задовольнити вимоги кредиторів у повному обсязі.

В обґрунтування своєї заяви заявник посилається на приписи статей 11, 95 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

А приписи статті 95 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом встановлюють, що якщо вартості майна боржника - юридичної особи, щодо якого прийнято рішення про ліквідацію, недостатньо для задоволення вимог кредиторів, така юридична особа ліквідується в порядку, передбаченому цим Законом. У разі виявлення зазначених обставин ліквідатор (ліквідаційна комісія) зобов'язаний звернутися до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство такої юридичної особи.

Проте, відповідно до приписів вказаної статті Закону обов'язковою умовою звернення до Господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство є дотримання боржником порядку ліквідації юридичної особи відповідно до законодавства України.

Відповідно до частини першої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

Частиною першою статті 105 Цивільного кодексу України встановлено, що учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов'язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію.

Частиною пятою статті 105 Цивільного кодексу України передбачено, що строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

Згідно з п. 1 частини першої статті 110 Цивільного кодексу України юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Частиною першою статті 111 Цивільного кодексу України встановлено, що з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу щодо ліквідації юридичної особи ліквідаційна комісія (ліквідатор) зобов'язана вжити всіх необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості юридичної особи, що ліквідується, та письмово повідомити кожного з боржників про припинення юридичної особи в установлені цим Кодексом строки.

Разом з тим, головою ліквідаційної комісії боржника не подано жодних доказів дотримання порядку ліквідації юридичної особи відповідно до законодавства України.

Крім того, відповідно до п. 3 частини першої статті 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до частини другої статті 11 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом до заяви про порушення справи про банкрутство додаються, зокрема докази сплати судового збору, крім випадків, коли згідно із законом він не підлягає сплаті.

Згідно з частиною першою ст. 6 Закону України Про судовий збір судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі виключно через установи банків чи відділення зв'язку.

Відповідно до положень Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України чинним законодавством не встановлено якихось спеціальних вимог щодо оформлення платіжних документів, за якими перераховуються суми судового збору. Отже, таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.

Платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором. Відповідні документи подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо), цих документів не можуть бути належним доказом сплати судового збору (п. 2.21 Постанови).

Таким чином, долучена до матеріалів заяви ксерокопія квитанції від 09.03.2017 р. № 44 не може бути доказом сплати судового збору.

Відповідно до п. 2 частини першої статті 15 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом господарський суд не пізніше п'яти днів з дня надходження до господарського суду заяви про порушення справи про банкрутство повертає її та додані до неї документи без розгляду, якщо заява не відповідає змісту вимог, зазначених у цьому Законі та не подано доказів щодо сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Відповідно до статті 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо, зокрема не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

З огляду на все наведене вище, враховуючи, що заявником не виконано обов'язкової умови звернення до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство у порядку статті 95 Закону про банкрутство, на яку останній посилається в заяві, а саме, не дотримано порядку ліквідації юридичної особи відповідно до законодавства України, а також враховуючи недотримання вимог чинного процесуального законодавства, суд відмовляє у прийнятті заяви про порушення справи про банкрутство ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Квазар Комплекс.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Законом України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Квазар Комплекс від 15.03.2017 р. б/н про порушення справи про банкрутство з доданими до неї документами повернути заявнику без розгляду.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень

Суддя Т.П. Карпечкін