РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2017№910/22599/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

справу №910/22599/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Барс 2000», м. Маріуполь Донецької області,

до громадської організація «Стоп Корупції», м. Київ,

про визнання інформацію недостовірною і такою, що принижує ділову репутацію, зобов'язання її спростувати та стягнення моральної шкоди,

за участю представників:

позивача - Ліжевського В.А. (довіреність від 23.12.2016 №09);

відповідача - Арійончик Р.П. (довіреність від 16.09.2016 №б/н).

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Барс 2000» (далі - Товариство) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про:

- зобов'язання громадської організації «Стоп корупції» (далі - Організація) у місячний строк з дня набрання рішенням законної сили спростувати у такий саме спосіб, яким була поширена інформація, або наближений до нього спосіб, перед Товариством поширені Організацією недостовірні відомості на сторінці сайту https://stopcor.org/u-golosiyivskomu-rayoni-stolitsi-aktivisti-domoglisya-demontazhu-nezakonnoyi-agzs/:

«У Голосіївському районі столиці активісти домоглися демонтажу незаконної АГЗС 09.09.2016

Активісти «Стоп корупції» домоглися проведення демонтажу газової автозаправної станції мережі «БАРС 2000» у Голосіївському районі столиці. Подробиці повідомив правозахисник проекту Костянтин Варшавський. «Заправка на проспекті Науки, 48 розміщена з порушенням усіх норм безпеки - у небезпечному сусідстві із підстанцією, яка забезпечує електроенергією жителів Голосієвського району. Окрім того, точка стоїть поруч із Інститутом фізики, де знаходиться діючий ядерний реактор. У разі будь-якого інциденту на АГЗС наслідки можуть бути катастрофічні», - зазначає правозахисник. Активісти викликали на місце правоохоронців. Нагадаємо, журналісти проекту провели низку розслідувань, активісти написали стоси скарг у податкову та заяв у поліцію. Представники «Стоп корупції» довели незаконність діяльності мережі «БАРС 2000» та підрахували, яких збитків бізнесмени завдають державі, однак попри очевидні порушення заправки продовжують функціонувати. Зазначимо, за даними розслідування журналістів та юристів «Стоп корупції», мережа автогазозаправних станцій «БАРС 2000» ухиляється від сплати податків та зборів в особливо великих розмірах.

Заправки встановлені без дозволів, працюють у тіні, ведуть роздрібну торгівлю скрапленим газом без касових та фіскальних чеків. Усі факти зловживань правники проекту виклали у повідомленні про злочин, адресованому начальнику ГУ ДФС України у столиці ОСОБА_4. За даними юристів, підприємці відпускають товар за готівку, ухиляються від сплати податків, зокрема, сплати акцизу. За підрахунками експертів, 1 пункт АГЗС у Києві реалізує мінімум 2000 літрів скрапленого газу щоденно. У мережі 70 таких точок.

Виходить 140 тисяч літрів на день. А це понад 4 мільйони гривень на місяць. Якщо взяти середню вартість газу по 8 гривень, то на рік мережа має більше 400 мільйонів гривень прибутку. При таких заробітках вартість роздрібного акцизу має складати 65 мільйонів, і це без урахування інших зборів та платежів, зазначили у своїх підрахунках юристи «Стоп корупції» з посиланням на спеціалістів галузі.

У 2014 році компанія у змові з керівництвом ДПІ перевела юридичну адресу до Маріуполя, відтак унеможливила контроль з боку Державної фіскальної служби. Лише у період з 2014 по 2015 роки «БАРС 2000», за підрахунками правозахисників, не доплатив державі акцизного податку на понад 5 мільйонів гривень, з'ясували юристи «Стоп корупції»;

- стягнення з Організації 200 000 грн. моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що інформація, поширена відповідачем, є недостовірною та дискредитує позивача як суб'єкта господарювання, завдаючи шкоди діловій репутації; внаслідок порушення прав Товариства Організацією позивачу було завдано моральну шкоду у сумі 200 000 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.12.2016 порушено провадження у справі

06.02.2017 Організація подала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила про те, що: відповідач не є автором статті, яка оспорюється позивачем; відповідно до штатного розкладу Організації посада журналіста та редактора не передбачена; відповідач не займався розміщенням жодних неправдивих фактів щодо позивача шляхом поширення їх в мережі Інтернет чи будь-яким іншим шляхом та не розповсюджував жодної інформації, що завдала б шкоди діловій репутації Товариству, як зазначає позивач; отже, Організація є неналежним відповідачем у даній справі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.02.2017 з метою з'ясування фактичних обставин справи було зобов'язано товариство з обмеженою відповідальністю «Хостпро» (далі - ТОВ «Хостпро») подати суду у строк до 16.02.2017 інформацію стосовно власника/реєстранта веб-сайту (користувача послуг хостингу) http://stopcor.org.

20.02.2017 позивач подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

17.02.2017 ТОВ «Хостпро» подало суду інформацію, витребувану ухвалою від 06.02.2017, та повідомило про те, що: ТОВ «Хостпро» не є хостинг-провайдером, реєстратором домену, адміністраторо веб-сайту, власником домену, власником веб-сайту http://stopcor.org; враховуючи вкладене, ТОВ «Хостпро» не володіє інформацією про власника/реєстранта веб-сайту (користувача послуг хостингу) http://stopcor.org.

20.03.2017 відповідач подав суду письмові пояснення, в яких вказав таке:

- Організація не є власником веб-сайту http://stopcor.org та не розміщувала спірну інформацію, а тому не є належним відповідачем у справі;

- згідно з даними, розміщеними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача є: АДРЕСА_1, а тому адреса, яка міститься на веб-сайті http://stopcor.org (м. Київ, вул. Предславинська, 43/2), є прямими доказом непричетності Організації до вказаного сайту;

- на посилання позивача щодо того, що засновники відповідача-1 є на веб-сайті http://stopcor.org в розділі команда Організація зазначає, що наявність членства в громадській організації не перешкоджає членам громадської організації приймати активну участь у будь-яких інших суспільних проектах на свій розсуд;

- Товариством зазначений розмір моральної шкоди, але не було зазначено причинно-наслідковий зв'язок між діянням та наслідком, тобто, яку саме моральну шкоду було нанесено та в чому вона полягає;

- на підтвердження достовірності спірної інформації відповідачем надано роздруківки з Єдиного державного реєстру судових рішень та таблицю, де зазначені факти здійснення самовільного використання земельних ділянок Товариством.

Представник позивача у судовому засіданні 20.03.2017 надав пояснення по суті спору; підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити повністю.

Представник відповідача надав пояснення по суті спору; проти задоволення позовних вимог заперечив.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частиною четвертою статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе.

Відповідно до частини першої статті 91 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

За приписом частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя, честь, гідність і ділова репутація, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

За визначенням, наведеним у статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ділова репутація - це відомості, зібрані Національним банком України, про відповідність діяльності юридичної або фізичної особи, у тому числі керівників юридичної особи та власників істотної участі у такій юридичній особі, вимогам закону, діловій практиці та професійній етиці, а також відомості про порядність, професійні та управлінські здібності фізичної особи.

Пунктом 26 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що ділова репутація - це сукупність документально підтвердженої інформації про особу, що дає можливість зробити висновок про відповідність її господарської та/або професійної діяльності вимогам законодавства, а для фізичної особи - також про належний рівень професійних здібностей та управлінського досвіду, а також відсутність в особи судимості за корисливі злочини і за злочини у сфері господарської діяльності, не знятої або не погашеної в установленому законом порядку.

Згідно з частиною другою статті 34 Господарського кодексу України дискредитацією суб'єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов'язаних з особою чи діяльністю суб'єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб'єкта господарювання.

Позов мотивовано тим, що у мережі Інтернет 09.09.2016 на сайті http://stopcor.org за посиланням https://stopcor.org/u-golosiyivskomu-rayoni-stolitsi-aktivisti-domoglisya-demontazhu-nezakonnoyi-agzs/ відповідачем було поширено недостовірну інформацію, а саме статтю «У Голосіївському районі столиці активісти домоглися демонтажу незаконної АГЗС» такого змісту:

«Активісти «Стоп корупції» домоглися проведення демонтажу газової автозаправної станції мережі «БАРС 2000» у Голосіївському районі столиці. Подробиці повідомив правозахисник проекту Костянтин Варшавський. «Заправка на проспекті Науки, 48 розміщена з порушенням усіх норм безпеки - у небезпечному сусідстві із підстанцією, яка забезпечує електроенергією жителів Голосіївського району. Окрім того, точка стоїть поруч із Інститутом фізики, де знаходиться діючий ядерний реактор. У разі будь-якого інциденту на АГЗС наслідки можуть бути катастрофічні», - зазначає правозахисник. Активісти викликали на місце правоохоронців. Нагадаємо, журналісти проекту провели низку розслідувань, активісти написали стоси скарг у податкову та заяв у поліцію. Представники «Стоп корупції» довели незаконність діяльності мережі «БАРС 2000» та підрахували, яких збитків бізнесмени завдають державі, однак попри очевидні порушення заправки продовжують функціонувати. Зазначимо, за даними розслідування журналістів та юристів «Стоп корупції», мережа автогазозаправних станцій «БАРС 2000» ухиляється від сплати податків та зборів в особливо великих розмірах.

Заправки встановлені без дозволів, працюють у тіні, ведуть роздрібну торгівлю скрапленим газом без касових та фіскальних чеків. Усі факти зловживань правники проекту виклали у повідомленні про злочин, адресованому начальнику ГУ ДФС України у столиці ОСОБА_4. За даними юристів, підприємці відпускають товар за готівку, ухиляються від сплати податків, зокрема, сплати акцизу. За підрахунками експертів, 1 пункт АГЗС у Києві реалізує мінімум 2000 літрів скрапленого газу щоденно. У мережі 70 таких точок.

Виходить 140 тисяч літрів на день. А це понад 4 мільйони гривень на місяць. Якщо взяти середню вартість газу по 8 гривень, то на рік мережа має більше 400 мільйонів гривень прибутку. При таких заробітках вартість роздрібного акцизу має складати 65 мільйонів, і це без урахування інших зборів та платежів, зазначили у своїх підрахунках юристи «Стоп корупції» з посиланням на спеціалістів галузі.

У 2014 році компанія у змові з керівництвом ДПІ перевела юридичну адресу до Маріуполя, відтак унеможливила контроль з боку Державної фіскальної служби. Лише у період з 2014 по 2015 роки «БАРС 2000», за підрахунками правозахисників, не доплатив державі акцизного податку на понад 5 мільйонів гривень, з'ясували юристи «Стоп корупції»».

На думку позивача, у статті було поширено інформацію, яка не відповідає дійсності та є такою, що дискредитує Товариство як суб'єкта господарювання, завдаючи шкоди діловій репутації.

Позивач заходи досудового врегулювання даного спору не вживав та відповідні вимоги до відповідача щодо спростування недостовірної інформації не надсилав.

Організація заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог і недоведеність Товариством обставин, викладених у позові.

Суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, виходячи з такого.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі (пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», далі - постанова Пленуму № 1).

У пункті 9 постанови Пленуму № 1 зазначено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Відповідно до пункту 12 Постанови № 1 належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 Цивільного процесуального кодексу України; далі - ЦПК України).

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК України в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації.

Позивач не подав суду належних доказів того, що саме відповідач є власником сайта http://stopcor.org.

Слід зазначити, що пунктом 13 Постанови № 1 передбачено, що відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 277 ЦК України судовий захист гідності, честі та ділової репутації внаслідок поширення про особу недостовірної інформації не виключається і в разі, якщо особа, яка поширила таку інформацію, невідома (наприклад, при направленні анонімних або псевдонімних листів чи звернень, смерті фізичної особи чи ліквідації юридичної особи, поширення інформації в мережі Інтернет особою, яку неможливо ідентифікувати, тощо). У такому випадку суд вправі за заявою заінтересованої особи встановити факт неправдивості цієї інформації та спростувати її в порядку окремого провадження. Така заява розглядається за правилами, визначеними розділом IV ЦПК України.

У разі доведеності обставин, на які посилається заявник, суд лише констатує факт, що поширена інформація є неправдивою, та спростовує її. При цьому тягар доказування недостовірності поширеної інформації покладається на заявника, який несе витрати, пов'язані з її спростуванням. Встановлення такого факту можливо лише у тому разі, коли особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома.

Якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження особа, яка поширила інформацію, щодо якої виник спір, стане відома, то відповідно до положень частини шостої статті 235 ЦПК України суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

З огляду на викладене Товариство не було позбавлено права звернутися з відповідними вимогами в порядку окремого провадження, визначеного ЦПК України.

Разом з тим, суд дійшов висновку про те, що позивачем не було доведено того, що інформація, яка була зазначена у спірній статті, є недостовірною.

У пункті 15 постанови Пленуму № 1 зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач мотивує недостовірність інформації тим, що:

- Товариство є офіційно зареєстрованою юридичною особою що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;

- станом на момент подання позову відсутні будь-які рішення державних органів чи судових інстанцій, якими діяльність Товариства визнана незаконною, а реєстраційні документи визнано фіктивними чи анульованими;

- позивач діє відповідно до визначеної статутом мети своєї господарської діяльності, відповідно до чинного законодавства України, самостійно укладаючи господарські договори;

- Товариство є платником податку, в своїй діяльності керується та чітко дотримується Податкового кодексу України, наказу Міністерства Фінансів України від 16.06.2016 № 535 «Про затвердження порядків щодо реєстрації реєстраторів розрахункових операцій та книг обліку розрахункових операцій» та інших нормативно-правових актів;

- на всіх торгових точках позивача знаходяться реєстратори розрахункових операцій (далі - РРО), які забезпечують почекову передачу інформації до податкових органів.

Разом з тим, інформація, викладена у статті, є здебільшого цитуванням слів правозахисника Костянтина Варшавського або посиланням на дані юристів, тобто вона не носить стверджувальний характер і по суті є оціночними судженнями.

Разом з тим, відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Слід зазначити, що стаття також містить інформацію опису демонтажу заправки на проспекті Науки, 48, яка ілюстрована фотографіями.

Позивачем не спростовано факт демонтажу вказаної заправки та причини, що зумовили її демонтаж.

Що ж до поданих суду позивачем доказів того, що Товариство діє відповідно до визначеної статутом мети своєї господарської діяльності, відповідно до чинного законодавства України; є платником податку, в своїй діяльності керується та чітко дотримується Податкового кодексу України, наказу Міністерства Фінансів України від 16.06.2016 № 535 «Про затвердження порядків щодо реєстрації реєстраторів розрахункових операцій та книг обліку розрахункових операцій» та інших нормативно-правових актів; на всіх торгових точках позивача знаходяться РРО, які забезпечують почекову передачу інформації до податкових органів, то слід вказати таке.

Товариство подало суду лише відповідні свідоцтва про реєстрацію як платника податку, заяви про реєстрацію РРО, тощо.

Проте позивач не спростував інформації, яка викладена у статті, та не надав відповідних довідок Державної фіскальної служби про відсутність боргів з податків, відсутність порушень під час перевірок, тощо.

Що ж до посилань Товариства на відсутність рішень відповідних органів щодо порушень чинного законодавства України, то відповідачем подано суду копії судових рішень (справи № 910/10481/16; № 910/9207/15; № 910/4812/16; № 910/4540/16; № 910/7910/10; № 910/17562/16; № 910/2069/16; № 910/7909/16; №910/3558/16), з яких вбачається, що позивачем було порушено чинне законодавство України та самовільно зайнято земельні ділянки.

Товариством також було заявлено вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 200 000 грн.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 27 постанови Пленуму № 1 визначено, що способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - постанова Пленуму № 4).

Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (абзац другий пункту 5 постанови Пленуму № 4).

Позивач не навів жодного доводу про те з чого він виходив, заявляючи вимогу про стягнення саме 200 000 грн.

Саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, заявляючи позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 32 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (частина друга статті 32 ГПК України).

Позивач не надав суду доказів (у розумінні статті 32 ГПК України), які б підтверджували поширення відповідачами недостовірної інформації та завдання їх діями шкоди діловій репутації Товариства.

З огляду на наведене відсутні передбачені чинним законодавством України підстави для задоволення позову.

Відповідно до статті 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.03.2017.

Суддя О. Марченко