РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2017Справа №914/3089/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ві.Ай.Пі. Будівельна компанія»

до Публічного акціонерного товариства «Артем-Банк» в особі відділення № 45 Публічного акціонерного товариства «Артем-Банк»

про стягнення 65000,00 грн. Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Мєшков К.С., за довіреністю

від відповідача: Семенюта О.В., за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ві.Ай.Пі. Будівельна компанія" звернулось до Господарського суду Львівської області із позовом до Публічного акціонерного товариства "Артем-Банк" в особі відділення № 45 Публічного акціонерного товариства "Артем-Банк" про стягнення 65 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим. що відповідач в порушення умов, укладеного між сторонами Договору про надання гарантії № 5323/16Г від 01.08.2016 не повернув позивачу кошти у сумі 65 000,00 грн., що були перераховані в рахунок забезпечення пропозиції конкурсних торгів.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.12.2016 було порушено провадження у даній справі.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.01.2017 було передано справу № 914/3089/16 за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

23.02.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла вказана справа.

За результатами автоматичного розподілу, вищезазначену справу було передано на розгляд судді Грєховій О.А.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.02.2017 справа № 914/3089/16 була прийнята до свого провадження суддею Грєховою О.А., розгляд справи призначено на 20.03.2017.

01.03.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 20.03.2017 представник позивача з'явився, надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, надав усні пояснення по суті спору, проти позову заперечив.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судового засідання, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 20.03.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

01.08.2016 між Публічним акціонерним товариством «Артем-Банк» (далі - банк, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ві.Ай.Пі. Будівельна компанія» (далі - принципал, позивач) було укладено Договір про надання гарантії № 5323/16Г (далі - Договір про надання гарантії).

З Договору про надання гарантії вбачається, що у ньому, якщо не встановлено інше, визначення вживаються у наступному розумінні:

1. Бенефіціар - юридична особа за законодавством України Зашківська сільська рада Жовківського району Львівської області, 80375, вулиця Коновальця, 162, с. Зашків Жовківського району Львівської області;

2. Конкурсні торги - конкурсні торги (торги) на закупівлю: ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 «Завершення незавершеного будівництва будинку «Просвіта» під дитячий дошкільний заклад та секції дитячого дозвілля в с. Зашків Жовківського району Львівської області»;

3. Гарантія - письмовий документ (гарантійний лист), підписаний банком, за яким банк гарантує перед бенефіціаром виконання принципалом свого обов'язку;

4. Проценти - плата, що сплачується принципалом банку за гарантією та/або користування коштами банку;

5. Забезпечення - передбачені цим Договором правочини, що здійснюються у письмові формі для забезпечення зобов'язань принципала за цим Договором;

6. Гарантійний випадок - порушення принципалом умов контракту при наявності його вини, за яке принципал має нести перед бенефіціаром встановлену законодавством та контракту відповідальність, з урахуванням умов гарантії та протягом строку дії гарантії;

7. Грошове покриття - кошти в розрахунках суб'єктів господарювання або фізичних осіб, отримані як грошове покриття та призначення для забезпечення розрахунків.

Відповідно п. 1.1 Договору про надання гарантії, за заявою принципала банк надає а користь бенефіціара гарантію на суму 65 000,00 грн. Гарантія набирає чинності з моменту її повного грошового покриття принципалом на рахунок гаранта № 8 та видається терміналом дії по 18.11.2016 включно. Кошти повертаються у разі закінчення строку дії гарантії та/або дострокового її повернення в банк протягом наступного робочого дня, що йде за днем закінчення строку гарантії та/або дострокового повернення її в банк.

Відповідно до п. 1.2 Договору про надання гарантії відповідальність банку за гарантією та/або у зв'язку із цим Договором обмежується сумою гарантії та зменшується відповідно до виконання принципалом умов Контракту.

Згідно з п. 2.2 Договору про надання гарантії грошове забезпечення (покриття) повинно бути розміщено принципалом на відповідних рахунках гаранта в продовж трьох календарних днів, відлік починається з дати укладення цього Договору. При порушенні принципалом цього зобов'язання цей Договір є таким що припинив свою дію з дня, що слідує за останнім днем виконання принципалом цього зобов'язання, при цьому принципалу не повертаються грошові кошти сплачені гаранту відповідно до п. 5.3 цього Договору.

Пунктом 4.1 Договору про надання гарантії визначено, що оформлена відповідно до законодавства України та цього Договору гарантія передається бенефіціару принципалом самостійно.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання (п. 7.1 Договору про надання гарантії).

Дія цього Договору припиняється у випадку настання будь-якої із таких обставин:

- закінчення строку, на який видана гарантія;

- відкликання банком гарантії (якщо це передбачено Гарантією) та/або повернення гарантії до банку;

- відмова бенефіціара від своїх прав за Гарантією;

- не розміщення принципалом грошового забезпечення (покриття) на рахунках гаранта у строки та порядку, визначені в п. 2.2 цього Договору (п. 7.2 Договору про надання гарантії).

16.08.2016 позивачем було перераховано на виконання Договору про надання гарантії грошові кошти в розмірі 65 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1119 від 16.08.2016 на суму 65 000,00 грн.

В подальшому, 19.09.2016 між Зашківською сільською радою Жовківського району Львівської області (далі - замовник) та позивачем (далі - підрядник) було укладено Договір, відповідно до умов якого, замовник доручає, а підрядник забезпечує відповідно до проектної документації та умов Договору виконання власними силами і засобами, із можливістю залучення до виконання робіт інших осіб (субпідрядників), з використанням власних будівельних матеріалів, монтажних робіт по об'єкту «Завершення незавершеного будівництва будинку «Просвіта» під дитячий дошкільний заклад та секції дитячого дозвілля в с. Зашків Жовківського району Львівської області».

Позивач зазначає про те, після укладення Договору між Зашківською сільською радою Жовківського району Львівської області, відповідачем так і не було повернуто кошти в сумі 65 000,00 грн., що були сплачені в рахунок забезпечення пропозиції конкурсних торгів за Договором про надання банківської гарантії.

11.11.2016 позивач звернувся до відповідача із Претензією про повернення гарантії вих. № 11/11/16-1, що підтверджується матеріалами справи.

24.11.2016 позивач повторно звернувся до відповідача із Претензію про повернення гарантії вих. № 24/11/16-1, що також підтверджується матеріалами справи.

Однак, станом на дату звернення позивача із позовом до суду, банк свого обов'язку по поверненню гарантії не виконав, в зв'язку з чим, позивач вимушений був звернутись з позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 200 Господарського кодексу України визначено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов'язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов'язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов'язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до приписів ст. 562 Цивільного кодексу України зобов'язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов'язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов'язання.

Згідно з ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 568 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання гаранта перед кредитором припиняється у разі:

1) сплати кредиторові суми, на яку видано гарантію;

2) закінчення строку дії гарантії;

3) відмови кредитора від своїх прав за гарантією шляхом повернення її гарантові або шляхом подання гаранту письмової заяви про звільнення його від обов'язків за гарантією.

Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затверджене постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 р. N 639, (далі - Положення) регулює порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання.

Відповідно до п. 2 Розділу І Положення гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов'язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов'язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов'язань у повному обсязі або їх частину в разі пред'явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії. Зобов'язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від основного зобов'язання принципала (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на таке зобов'язання безпосередньо міститься в тексті гарантії.

Відповідно до ст. 561 Цивільного кодексу України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше.

За змістом наведених норм законодавства та умов Договору (п. 1.1.), зобов'язання банку повернути суму гарантії в розмірі 65000,00 грн. мало бути виконано в строк до 18.11.2016р. включно.

Доказів повернення позивачу суми гарантії в розмірі 65000,00 грн. матеріали справи не містять.

Разом з тим судом встановлено, що на підставі рішення Правління Національного банку України від 15.11.2016 № 416-рш/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "АРТЕМ-БАНК" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 16.11.2016 прийнято рішення № 2447 про запровадження з 16 листопада 2016 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "АРТЕМ-БАНК".

Також відповідно до рішення Правління Національного банку України від 15.12.2016 № 492-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "АРТЕМ-БАНК" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16.12.2016 №2857 "Про початок процедури ліквідації АТ "АРТЕМ-БАНК" та делегування повноважень ліквідатора банку".

На момент розгляду даної справи, Фонд гарантування продовжив повноваження своєї Уповноваженої особи на здійснення тимчасової адміністрації.

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду гарантування (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 ГПК України є загальновідомою і не потребує доказування.

Таким чином, на час розгляду в суді даного спору відбувається ліквідація банку.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним щодо інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 1 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Пунктом 16 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Згідно з п. 5 4 ст. 2 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" кредитор - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

Відтак, виходячи з аналізу вищенаведених положень та положень статті 509 ЦК України, позивач є кредитором банку.

Статтею 17 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Частинами 1, 2, 4 та 5 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет.

Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

Фонд у семиденний строк з дня початку процедури ліквідації банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно до частини 1 статті 49 Закону Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 Закону та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Отже, вимога щодо стягнення заборгованості з банку в період його ліквідації не може бути задоволена судом, оскільки це фактично порушить порядок здійснення ліквідаційної процедури, встановлений Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та таке рішення суду буде знаходитись поза межами закону.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що для захисту своїх прав він може звернутися з відповідними вимогами до відповідача в процесі ліквідації банку в порядку Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Наявність права на пред'явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації, встановленого права.

Особа може звернутися до суду за захистом свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, що встановлений договором або законом.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених статтею 16 Цивільного кодексу України з урахуванням специфіки порушеного права та характеру правопорушення.

Згідно ст. 4 ГПК України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Як передбачено в ст. ст. 82, 111-28 ГПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу.

При розгляді даної справи, суд виходить з того, що при вирішенні спорів, де відповідачем є банк, в якому запроваджена тимчасова адміністрація або введена процедура ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" аналогічної позиції дотримується й Верховний Суд України в постановах від 1 квітня 2015 року у справах №№ 3-25гс15, 3-34гс15, від 22 квітня 2015 року у справі № 3-63гс15, від 29 квітня 2015 року у справі № 3-61гс15, від 13 травня 2015 року у справі № 3-153гс від 27 травня 2015 року у справі № 3-217гс15, від 10 червня 2015 р. у справі № 3-223гс15.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд не знаходить підстав для задоволення даного позову.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з відмовою в позові, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.03.2017.

Суддя О.А. Грєхова