КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2017 р. Справа№ 910/21654/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

від позивач: не з'явився;

від відповідача 1: ОСОБА_2 - представник;

від відповідача 2: Косик С.І. - представник.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2017

у справі № 910/21654/16 (суддя Отрош І.М.)

за позовом ОСОБА_4

до Державної організації (установи, закладу) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб"

Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Валендюк В.С.

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулася з позовом ОСОБА_4 до Державної організації (установи, закладу) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" про зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вніс на депозитний рахунок АТ "Банк "Фінанси та Кредит" 12.12.2014 грошові кошти у розмірі 25000,00 доларів США на підставі договору-заяви №326933/80875/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Класік" на 5 міс. в іноземній валюті від 12.12.2014 строком до 12.05.2015. Після спливу строку дії договору позивач неодноразово звертався до банківської установи з заявами про повернення суми вкладу, проте такі звернення були проігноровані. 17.09.2015 дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 171 "Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "Банк "Фінанси та Кредит" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку", у зв'язку з чим Фондом гарантування вкладів виплачено позивачу гарантовану суму у розмірі 200 000,00 грн., що на день виплати еквівалентно 7 810,21 доларів США. Разом з тим, з 18.12.2015 було розпочато процедуру ліквідації АТ "Банк "Фінанси та Кредит", однак про те, що існують визначені законом строки для подачі заяви про включення до реєстру кредиторів АТ "Банк "Фінанси та Кредит" позивач дізналась лише 19.01.2015, у зв'язку із чим перенесла нервове потрясіння, наслідком якого виявилась госпіталізація до медичного закладу. Після виписки із лікарні 05.02.2016 позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду з заявою про включення до реєстру кредиторів банку, проте отримав відмову. За наведених обставин, позивач зазначає про протиправність невизнання Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" кредиторських вимог позивача до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в процесі ліквідації останнього, які виникли на підставі договору-заяви №326933/80875/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Класік" на 5 міс. в іноземній валюті від 12.12.2014 у розмірі 18013,36 дол. США (17819,19 дол. США сума неповернутого депозиту та 1 049,17 дол. США - сума нарахованих процентів) та просить суд визнати причини пропуску строку для подання заяви про включення ОСОБА_4 до реєстру кредиторів АТ "Банк "Фінанси та Кредит" поважними та зобов'язати відповідача 1 внести ОСОБА_4 до реєстру четвертої черги кредиторів АТ "Банк "Фінанси та Кредит".

13.12.2016 в суді першої інстанції представником Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Валендюка В.С. було заявлено усне клопотання про вступ у справу у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2016 залучено до участі у справі іншого відповідача - Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Валендюка В.С.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.01.2017 у справі №910/21654/16 у позові ОСОБА_4 до Державної організації (установи, закладу) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" та до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Банк"Фінанси та Кредит" Валендюк В.С. відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 до Державної організації (установи, закладу) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" та до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Банк"Фінанси та Кредит" Валендюк В.С. задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу ОСОБА_4 у справі № 910/21654/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.02.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_4 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 23.03.2016.

06.02.2017 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшли пояснення до апеляційної скарги, в яких позивач підтримала доводи апеляційної скарги та просила задовольнити позовні вимоги, які колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

23.03.2017 через відділ документального забезпечення суду від відповідача-1 та відповідача-2 надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких відповідачі заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити оскаржуване рішення без змін а апеляційну скаргу без задоволення, які колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні, призначеному на 23.03.2017, представники відповідачів надали пояснення по суті спору, та просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_4, рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2017 залишити без змін.

В судове засідання, призначене на 23.03.2017, повноважні представники позивача не з'явилися.

Як зазначено у пункті 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Відповідно до пункту 3.9.1. вказаної постанови, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвали Київського апеляційного господарського суду були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників позивача, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.12.2014 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_4 було укладено договір-заяву №326933/80875/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Класік" на 5 міс. в іноземній валюті, відповідно до якого вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок №2630.3.017483.002 в сумі 25000,00 дол. США на строк з 12.12.2014 по 12.05.2015 в порядку та на умовах, визначених в договорі-заяві та в основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві "Банк "Фінанси та кредит", які затверджені згідно з внутрішніми процедурами банку та розміщені для ознайомлення на інформаційних стендах в приміщенні установ банку та оприлюднені на офіційному сайті банку за електронною адресою www.fcbank.com.ua.

Відповідно до пункту 2 даного договору, за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного пунктом 1 цього договору, банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 13% річних. Нарахування банком процентів здійснюється банком у порядку, визначеному п. 4.1.3. Основних умов. Нараховані проценти зараховуються вкладнику на рахунок, відкритий у банку № 2630.3.017483.002.

Згідно із пунктом 6 договору, після закінчення строку, визначеного п. 1 цього договору, вклад повертається вкладнику в порядку, в строки та на умовах, передбаченими положеннями п. 5.2. Основних умов.

Статтею 1058 Цивільного кодексу України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно із статтею 1059 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.За договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу.Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором (ст. 1060 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 1061 Цивільного кодексу України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

З наявної в матеріалах справи копії виписки по особовому рахунку вбачається, що позивачем було перераховано Публічному акціонерному товариству "Банк "Фінанси та Кредит" грошові кошти у розмірі 25000,00 дол. США на депозитний рахунок на підставі договору-заяви №326933/80875/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Класік" на 5 міс. в іноземній валюті.

Банківською випискою від 14.01.2016 підтверджується, що 14.01.2016 позивачу було виплачено 200 000,00 грн. в якості відшкодування коштів за вкладом.

Проте, в своїх доводах позивач зазначає, що загальний розмір грошових коштів, які повинні бути повернуті за договором-заявою №326933/80875/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Класік" на 5 міс. в іноземній валюті, складає 18013,36 дол. США (17819,19 дол. США сума неповернутого депозиту та 1049,17 дол. США - сума нарахованих процентів).

Листом від 17.02.2016 №3-037000/2270 уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" ОСОБА_6 повідомила позивача про те, що останнім днем прийому заяв щодо пред'явлення вимог кредиторів до банку від фізичних осіб, які подаються до банку особисто або через належним чином уповноваженого представника, було 21.01.2016, а тому усі заяви, направлені після даної дати, до реєстру кредиторів не вносяться.

17.09.2015 Постановою Правління Національного банку України № 612 Публічне акціонере товариство "Банк "Фінанси та Кредит" було віднесено до категорії неплатоспроможних, на підставі чого 17.09.2015 рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 171 розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" із ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Згідно із пунктом 16 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом; ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 № 898 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 18.12.2015 № 230 "Про початок процедури ліквідації АТ "Банк "Фінанси та кредит" та делегування повноважень ліквідатора банку" та призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора, визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема, статтями 37, 38, 47-51 Закону, ОСОБА_6

Рішенням № 1703 від 01.09.2016 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб "Про зміну уповноваженої особи на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" та делегування повноважень ліквідатора банку", призначено Валендюка В.С. на посаду уповноваженої особи на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит".

Згідно із ст. 44 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в редакції, чинній на момент прийняття постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 № 898 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України "Про банки і банківську діяльність". Фонд вносить Національному банку України пропозицію про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку:1) відповідно до плану врегулювання; 2) у разі закінчення строку тимчасової адміністрації банку та/або невиконання плану врегулювання; 3) в інших випадках, передбачених цим Законом. Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку протягом п'яти днів з дня отримання пропозиції Фонду про ліквідацію банку. Національний банк України інформує Фонд про прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку не пізніше дня, наступного за днем прийняття такого рішення. Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку. Ліквідація банку має бути завершена не пізніше двох років з дня початку процедури ліквідації банку. Фонд має право прийняти рішення про продовження ліквідації банку на строк до двох років з можливістю повторного продовження на строк до одного року.

Відповідно до статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в редакції, чинній на момент прийняття постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 № 898 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

Статтею 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в редакції, чинній на момент прийняття постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 № 898 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" визначено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду:

1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку;

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

4) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається;

8) забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що: за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку; кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.Зазначені операції у будь-якому разі заборонені за договорами, укладеними з пов'язаними з банком особами.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в редакції, чинній на момент прийняття постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 № 898 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 звернулась до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та кредит" з заявою про включення до реєстру кредиторів, датованою 05.02.2016 та просила включити її до реєстру кредиторів банку для отримання суми банківського вкладу, який становить 17 189,19 дол. США відповідно до договору-заяви №326933/80875/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Класік" на 5 місяців в іноземній валюті від 12.12.2014, а також просила вважати причину пропуску строку подання заяви поважною, з підстав госпіталізації до медичного закладу.

Як встановлено судом, листом №3-037000/2270 від 17.02.2016 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" ОСОБА_6 повідомила позивача про те, що останнім днем прийому заяв щодо пред'явлення вимог кредиторів до банку від фізичних осіб, які подаються до банку особисто або через належним чином уповноваженого представника, було 21.01.2016, а тому усі заяви, направлені після даної дати, до реєстру кредиторів не вносяться.

Згідно із частиною 5 статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" дають підстави для висновку, що встановлення законодавцем обмеженого строку для заявлення кредиторами своїх вимог до банку, що ліквідується, зумовлено необхідністю визначення сукупного розміру вимог до банку, що ліквідується, та встановлення співрозмірності заявлених протягом встановленого Законом періоду кредиторських вимог відносно розміру ліквідаційної маси (коштів, іншого майна, що може бути реалізованим для погашення вимог кредиторів в порядку черговості). Таким чином, суд вважає, що вимогами, заявленими до банку, який ліквідується, в розумінні Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" можуть вважатись лише ті, що заявлені виключно в межах строку для заявлення вимог кредиторів до банку, що ліквідується (30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку).

Статтею 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Зі змісту та дати заяви, пред'явлення вимог за договором-заявою №326933/80875/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Класік" на 5 місяців в іноземній валюті від 12.12.2014 вбачається, що вона була складена після закінчення строку для заявлення вимог кредиторів до банку, що ліквідується, та, відповідно, направлена після спливу такого строку, а тому вимоги за вказаною заявою, датованою 05.02.2016, в силу статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", вважаються погашеними.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що позивачу 14.01.2016 було виплачено 200 000,00 грн. в якості відшкодування коштів за вкладом.

Статтею 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в редакції, чинній на момент прийняття постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 № 898 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" передбачено, що протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Тобто відхиливши вимоги за договором-заявою №326933/80875/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Класік" на 5 місяців в іноземній валюті від 12.12.2014, заявлені позивачем 05.02.2016, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" діяла в межах Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Таким чином, оскільки за приписами статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в чинній редакції Фонд визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення та складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду, з урахуванням того, що Фондом гарантування вкладів фізичних осіб делеговано Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" повноваження, в тому числі, з визначення сум заборгованості кредиторів та складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, то вимоги позивача у даній справі про зобов'язання внести ОСОБА_4 до реєстру четвертої черги кредиторів АТ "Банк "Фінанси та Кредит", тобто зобов'язання щодо акцептування вимог ОСОБА_4, є такими, що не підлягають задоволенню.

Що стосується вимог про визнання причин пропуску строку поважними, слід зазначити наступне.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що держава забезпечує захист прав та законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів у спосіб та порядок, що визначається цим кодексом та іншими законами України. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Пунктом 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини визначено, що ст.13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Тобто, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Разом з тим, належно обраним способом захисту, з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є і той, що не передбачений законом, однак основним критерієм можливості його застосування є визначення його ефективності (забезпечення реального захисту прав та інтересів). Водночас заявлена позивачем вимога в частині визнання поважними причини пропуску строку не зможе забезпечити їх поновлення, а отже обраний позивачем спосіб захисту в будь-якому випадку є неефективним в розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" чітко визначено строк пред'явлення кредиторських вимог до банку, що ліквідується, не підлягає продовженню чи поновленню, а вимоги, заявлені після спливу такого строку, вважаються погашеними в будь-якому випадку, незалежно від існування поважності причин такого пропуску.

Тобто строк пред'явлення кредиторських вимог до банку, що ліквідується, є присічним.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов ОСОБА_4 до Державної організації (установи, закладу) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Валендюк В.С. про зобов'язання вчинити дії задоволенню не підлягає.

Заперечення скаржника з цього приводу, які містяться в матеріалах справи, та в апеляційній скарзі не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та спростовуються матеріалами справи, а тому є необґрунтованими та недоведеними.

Що стосується підвідомчості даного спору господарським судам, слід зазначити насупне.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України від 14.05.1992 № 2343-ХІІ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Статтею 1 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

Згідно із п. 6 ст. 2 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VІ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" зазначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Враховуючи вищевикладене та положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, вбачається, що спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Даний правовий висновок викладений Верховним судом України у постановах від 16.02.2016 №21-4846а15, від 15.06.2016 № 21-286а16, №6-2309цс16 від 09.11.2016.

Частиною 1 та 2 статті 15 ЦПК України встановлено, що у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд справ за КАС України або Господарським процесуальним кодексом віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

Таким чином, викладені у клопотанні Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про припинення провадження у справі доводи щодо підвідомчості даного спору адміністративним судам спростовується вищевикладеним.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 зверталась до Шевченківського районного суду міста Києва з аналогічним позовом (про той же предмет і з тих же підстав) до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" про зобов'язання вчинити дії.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 08.06.2016 у справі №761/9101/16-ц в задоволенні позову відмовлено.

03.10.2016 ухвалою Апеляційного суду міста Києва у справі №761/9101/16-ц рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08.06.2016 в справі скасовано, провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" про зобов'язання вчинити дії закрито з тих підстав, що спір, що виник між сторонами, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Статтею 21 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позивачами є підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно із статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

У справі v. Belgium Суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Таким чином, з огляду на існування процесуального документу, який набрав законної сили , а саме ухвала Апеляційного суду міста Києва від 03.10.2016 у справі №761/9101/16-ц, при розгляді аналогічного спору в порядку цивільного судочинства, за наслідками якого закрито провадження у справі, з метою забезпечення ОСОБА_4 доступу до правосуддя, тобто практичної можливості оскаржити відповідні дії відповідачів, даний спір підлягає розглядові господарським судом, про що вірно зазначив суд першої інстанції.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення у даній справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в рішенні, дійсним обставинам справи, тому рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування або зміни вказаного рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2017 у справі № 910/21654/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/21654/16 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко