РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2017Справа №910/22654/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська торгова компанія»

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіна Марина Анатоліївна

про визнання протиправним і скасування повідомлень

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача: Ридай Н.В. - представник за довіреністю б/н від 17.08.2016

від відповідача: не з'явився

У судовому засіданні 29.03.2017, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська торгова компанія» (позивач) до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни (відповідач) про визнання протиправним і скасування повідомлень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2016 р. порушено провадження у справі № 910/22654/16, призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 25.01.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішеннями № 11/1-47283, № 11/2-47230, № 11/2-47229 від 23.09.2016р. визнано нікчемним правочин щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 323-2012 від 26.09.2013, укладеним між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та позивачем. За твердженнями позивача, вказані рішення у формі повідомлень підлягають скасуванню, оскільки відповідачем не доведено, що перевірка правочину здійснювалася під час тимчасової адміністрації та відповідачем не оскаржувалось правомірність договору застави майнових прав №323-3-2012, а тому останній є правомірним.

19.01.2017 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшло клопотання позивача про витребування у відповідача копію акту перевірки правочинів щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 323-2012 від 26.09.2013.

У судовому засіданні, яке призначене на 25.01.2017, відповідач надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечив щодо задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» проводила перевірку правочинів. Укладених протягом одного року до дні запровадження тимчасової адміністрації банку, а тому діяла відповідно до повноважень передбачених ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У судовому засіданні, як призначене на 25.01.2017, суд оголосив перерву у судовому засіданні до 08.02.2017 для витребування у відповідача додаткових документів по справі.

Розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням представників сторін.

У судове засідання, призначене на 29.03.2017 з'явився представник позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Крім цього зазначив, що долучений відповідачем витяг з акту від 09.02.2015 жодним чином не спростовує доводи позивача, викладені у позовній заяві, оскільки в даному акті міститься інформація, що правочини, наведені у таблиці 2.6. можуть містити ознаки нікчемності, по деяким правочинам у банку взагалі відсутні оригінали кредитних договорів. Відтак за доводами позивача, даний акт не може слугувати належним доказом щодо визнання правочинів нікчемними з боку відповідача під час дії тимчасової адміністрації.

Відповідач у судове засідання 29.03.2017 не з'явився про причини неявки суд не повідомив, про час та дату проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Зважаючи на те, що нез'явлення представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представників сторін, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі постанови Правління Національного банку України від 20 листопада 2014 року № 733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 листопада 2014 року № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський Акціонерний Банк», згідно з яким з 21 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк».

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 березня 2015 р. № 63, розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну Марину Анатоліївну.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 лютого 2016 року №213 продовжено строк здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та повноваження ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіної Марини Анатоліївни на два роки до 19 березня 2018 року включно.

За доводами позивача, на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська торгова компанія» від Уповноваженої особи фонду надійшло рішення у формі повідомлення № 11/1-47283, № 11/2-47230, № 11/1-47229 від 23.09.2016 року про нікчемність правочину, якими визнано нікчемним правочин щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 323-2012 від 26.09.13, укладеного між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Станіславська торгова компанія».

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що на думку позивача, вказані рішення у формі повідомлень підлягає скасуванню з наступних підстав:

- повідомлення про нікчемність правочину були прийняті 23.09.2016 року, тобто під час процедури ліквідації банку (яка слідує після закінчення тимчасової адміністрації), а тому посилання у повідомленні на ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», як на підставу визнання договору нікчемним є безпідставним;

- правомірність договору застави майнових прав № 323-3-2012 від 26.09.2012 не оскаржувалась відповідачем, у зв'язку з чим останній є правомірним та обов'язковим до виконання сторонами. Отже, визнання правочинів (щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 323-2012 від 26.09.2012р., укладеним між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Станіславська торгова компанія», за рахунок коштів, розміщених на депозитному рахунку за договором банківського вкладу № 1846-НВ від 26.09.2012р., укладеного між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Станіславська торгова компанія») нікчемним, призведе до неможливості виконання Договору застави майнових прав, укладеного в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 323-2012 від 26.09.2012р. та відповідно до порушення норм матеріального права.

- відповідач у своєму повідомленні не уточнює які саме умови правочину (кредитного договору № 323-2012 від 29.092012 року) передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

- у повідомлені не обґрунтовано посилання на норму Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З огляду на зазначене позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення у формі повідомлення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни № 11/1-47283, № 11/2-47230, № 11/2-47229 від 23.09.2016 про нікчемність правочину (щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 323-2012 від 26.09.2013, укладеного між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Станіславська торгова компанія» за рахунок коштів, розміщених на депозитному рахунку за договором банківського вкладу № 1846-НВ від 26.09.2012, укладеного між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Станіславська торгова компанія».

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відносини пов'язані з виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків регулюється Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що є спеціальним відносно інших законодавчих актів України щодо цих правовідносин.

У відповідності до п. 2 статті 1 вказаного закону, метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Згідно ч. 3 ст. 47 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідується.

Частиною 2 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Фонд:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

У разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни.

За твердженням відповідача, на виконання вимог статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіною М.А., 15.12.2014 року було видано Наказ № 90 «Про перевірку договорів».

З метою здійснення альтернативної Наказу № 90 від 15.12.2014 року незалежної перевірки правочинів (договорів), Уповноваженою особою Фонду 20.01.2015 року було видано Наказ № 23/1 «Про здійснення альтернативної перевірки договорів».

За результатами проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) ПАТ «ВіЕйБі Банк» з 21.11.2013 року по 20.11.2014 року комісією з перевірки правочинів було складено Акт від 09.02.2015 року, відповідно до якого комісією було виявлено ряд правочинів, які підпадають під підстави визначені положеннями ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та є нікчемними, зокрема:

- правочин щодо здійснення погашення заборгованості за кредитним договором № 323-2012 від 26.09.2012 року, укладеним між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Станіславська торгова компанія» за рахунок коштів, розміщених на депозитних рахунках за договором банківського вкладу № 1846-НВ від 26.09.2012 року, укладеного між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Станіславська торгова компанія», з іноземної валюти в національну валюту України та погашення заборгованості за зазначеними кредитним договором в іноземній валюті.

Відповідно до Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, № 2 від 05.07.2012 року (далі - Положення), зареєстроване У Міністерстві юстиції України 14.09.2012 року за № 1581/21893 (в редакції станом на час складання Акту перевірки від 09.02.2015 року), - Уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію зобов'язана протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

Як вбачається із позовної заяви, позивач посилається на той факт, що повідомлення про нікчемність правочину було прийняте на підставі Акту перевірки вже після прийняття виконавчою дирекцією Фонду рішення № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк», хоча, як зауважує позивач згідно вимог статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд забезпечує перевірку правочинів протягом дії тимчасової адміністрації.

Дослідивши наявні у матеріалах справи фактичні дані, судом встановлено, що Акт перевірки правочинів було складено комісією 09.02.2015 року, а рішення про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» винесено 20.03.2015 року. Таким чином, перевірку правочинів в порядку статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» було проведено у відповідності до процедури, встановленої законодавством.

Крім того, пунктом 1 частини 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» чітко визначено, що протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Щодо тверджень позивача про те, що визнання правочину нікчемним призведе до неможливості виконання договору застави майнових прав, укладеного в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 323-2012 від 26.09.2012р. суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено судом, надіславши повідомлення № 11/1-47283, № 11/2-47230, № 11/2-47229 від 23.09.2016 Уповноважена особа Фонду повідомила позивача про нікчемність правочину щодо переведення заборгованості за кредитним договором № 323-2012 від 26.09.2012 року, укладеним між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Станіславська торгова компанія» з іноземної валюти в національну валюту України та погашення заборгованості за зазначеним кредитним договором в іноземній валюті та вимагала негайного (в день отримання даного повідомлення) виконання зобов'язань за кредитним договором № 323-2012 від 26.09.2012.

З метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, ухвалою від 09.12.2016р. судом в порядку ст. 38 Господарського процесуального кодексу України було витребувано в Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіної Марини Анатоліївни копію акту перевірки правочину від 09.02.2015 р.

Відповідачем на виконання вимог ухвали суду надано до матеріалів справи лише витяг з акту б/н від 09.02.2015р. перевірки правочинів.

Зі змісту наданого витягу з акту вбачається, що «наведені у таблиці 2.6. можуть містити ознаки нікчемності, по деяким правочинам у банку взагалі відсутні оригінали кредитних договорів».

Щодо посилань відповідача на те, що повідомлення про нікчемність правочину не є управлінським рішенням Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіної Марини Анатоліївни, а отже не може бути визнано незаконним та скасовано, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

Згідно зі ст. 11 Міжнародного пакту про політичні та громадянські права, який ратифіковано Указом № 2148-08 від 19.10.1973р. Президії Верховної Ради Української РСР, кожен має право при визначенні його прав і обов'язків у будь-якому цивільному процесі на справедливий і публічний розгляд справи компетентним, незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

У рішенні № 7-рп/2013 від 11.07.2013р. Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначено, що зобов'язання повинні ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004 р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м'якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов'язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав). Аналогічну позицію наведено у постанові від 29.05.2013р. Вищого господарського суду України по справі №5011-5/14825-2012.

Способи захисту за своїм призначенням можуть вважатись визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Тобто, метою застосування судом певного способу захисту прав та законних інтересів осіб є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб'єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Отже, останнє направлене на настання певних юридичних наслідків. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом України у листі від 01.04.2014р. "Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України".

З огляду на зазначене вище, суд вважає за необхідне захистити права позивача шляхом визнання незаконними рішення у формі повідомлення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни № 11/1-47283, № 11/2-47230, № 11/2-47229 від 23.09.2016 про нікчемність правочину (щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 323-2012 від 26.09.2013, укладеного між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Станіславська торгова компанія» за рахунок коштів, розміщених на депозитному рахунку за договором банківського вкладу № 1846-НВ від 26.09.2012, укладеного між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Станіславська торгова компанія».

У даному випадку суд звертає увагу, що фактично порушення прав позивача внаслідок дій відповідача полягає саме у висуванні Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіною Мариною Анатоліївною вимоги у повідомленнях № 11/1-47283, № 11/2-47230, № 11/2-47229 від 23.09.2016 про негайне виконання зобов'язань за кредитним договором № 010/12/1 від 12.03.2012 року.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача по справі.

На підставі викладеного та керуючись статями 32-34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська торгова компанія» задовольнити.

2. Визнати протиправним і скасувати рішення у формі повідомлення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни № 11/1-47283, № 11/2-47230, № 11/2-47229 від 23.09.2016 про нікчемність правочину (щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 323-2012 від 26.09.2013, укладеного між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Станіславська торгова компанія» за рахунок коштів, розміщених на депозитному рахунку за договором банківського вкладу № 1846-НВ від 26.09.2012, укладеного між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Станіславська торгова компанія»).

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд.27 Т, ідентифікаційний код 19017842) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська торгова компанія» (01133, м. Київ, вул.. Л. Первомайського, буд.9, офіс 33; ідентифікаційний код 32873692)судовий збір у розмірі 4 134 (чотири тисячі сто тридцять чотири) грн 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 31.03.2017

Суддя Пукшин Л.Г.