ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2017 р. Справа № 925/200/17

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом приватного сільськогосподарського підприємства «Плай», Черкаська область, Уманський район, с. Піківець, вул. Уманська, 33

до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, м. Черкаси, вул. Смілянська, 131

про визнання права оренди земельних ділянок та визнання додаткової угоди укладеною,

за участю повноважних представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю,

ОСОБА_2 за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю.

Приватне сільськогосподарське підприємство «Плай» звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання права оренди земельних ділянок та визнання додаткової угоди укладеною.

В судовому засіданні:

Представники позивача вимоги підтримали. Надано оригінали документів для огляду судом та відповідачем. Вказують, що відповідач без попередження, без погодження з орендарем поділив спірні земельні ділянки та частину земельного масиву передав у приватну власність громадянам. На місцевості ніякі роботи відповідачем не проводились, межові знаки не виставлялись. Представника позивача не запрошували на перерозподіл земельних ділянок.

Представниками позивача надано суду докази направлення відповідачу примірника додаткової угоди та визначення істотних умов договору. Запропоновано в додатковій угоді змінити площу земельних ділянок, вказати нові кадастрові номери земельних ділянок.

Представники позивача заперечили вилучення у нього земельних ділянок та оформлення відповідних документів відповідачем.

Представник відповідача подав письмовий відзив на позов. Представник пояснив, що запропоновані зміни до договору не можуть бути підписані, оскільки змінені площі земельних ділянок, їм присвоєні нові кадастрові номери. Договір 2015р., що був укладений з позивачем за рішенням суду не зареєстрований позивачем в державному реєстрі і є нечинним. Частина земельних ділянок вилучена у позивача за письмовою згодою самого позивача, та передана у власність громадянам. Спірні земельні ділянки відносяться до земель державної власності і з відання держави вони не вибували.

Представник відповідача пояснив, що розділені земельні ділянки були вільними та не перебували в користуванні і це було зазначено в кадастрі. Представник відповідача не надав доказів вилучення чи повернення орендодавцю спірних ділянок на момент їх розділення.

Представник відповідача категорично заперечив вимоги та просить відмовити в позові повністю. Надав оригінали документів про оформлення земельних ділянок у власність окремим громадянам з земельного масиву ПСП «Плай» за письмовою нотаріально посвідченою згодою останнього.

Судом встановлено та перевірено доказами такі взаємовідносини сторін та обставини:

24.12.2009р. між Уманською РДА та приватним сільськогосподарським підприємством «Плай» було укладено договір оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, згідно якого ПСП «Плай» тривалий час використовувало для вирощування сільськогосподарської продукції земельні ділянки державної власності

площею 26,8500 га (кадастровий №:02:000:0060)

та площею 8,6634 га (кадастровий №:02:000:0061), які розташовані за межами села Піківець Уманського району Черкаської області.

Оскільки Головне управління Держземагентства у Черкаській області не визнавало переважне право позивача та орендаря на поновлення договору оренди по закінченню його дії в 2014 році, ПСП «Плай» змушене було звернутися до господарського суду Черкаської області за захистом порушеного права.

Під час розгляду справи в суді площа земельної ділянки за кадастровим №:02:000:0060 зменшилась з 26,8500 га на 17,0657 га, оскільки частина землі була приватизована жителями села, про що ПСП «Плай» не заперечувало.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 25.12.2014р. у справі №925/2119/14 за ПСП «Плай» визнано право на поновлення наведеного договору та зобов'язано Головне управління Держземагентства у Черкаській області поновити договір оренди земельних ділянок площею 25,7291 га (кадастровий №:02:000:0060 та № :02:000:0061) шляхом укладення додаткової угоди в строк до 01.02.2015р.

Згідно ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини.

Згідно з п.2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус.

Таким чином, у даній справі не підлягають доказуванню обставини, що встановлені рішеннями господарського суду у справі №925/2119/14. Суд також не надає оцінки суті відносин сторін, що встановлені в даному судовому рішенні.

На підставі рішення суду 31.01.2015р. між ПСП «Плай» та Головним управлінням Держземагентства у Черкаській області було укладено додаткову угоду про внесення змін до договору оренди землі. П.2.1. договору викладено в новій редакції, яким визначено, що площа земельної ділянки за кадастровим №:02:000:0060 складає 17,0657 га, та за кадастровим №:02:000:0061 - 8,6634 га. Також пунктом 3.1 додаткової угоди встановлено, що він поновлений терміном на 5 років та діє до 24.12.2019р.

У зв'язку з діями Головного управління Держземагентства у Черкаській області та його правонаступника Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, позивачу зареєструвати вказаний договір у встановленому законом порядку не вдалося, оскільки відповідач вже без належної на те згоди передав частину орендованих позивачем земель у приватну власність громадянам та ділянкам було присвоєно інші кадастрові номери таким чином, що земельна ділянка за кадастровим №:02:000:0060 зменшилась до 11,0657 га та їй присвоєно новий кадастровий номер :02:000:1540, а земельна ділянка за кадастровим №:02:000:0061 зменшилась до 2,6634 га та її присвоєно новий кадастровий номер - :02:000:1532.

Представники позивача вказують, що протиправність дій відповідача полягає в порушенні останнім ч. 5 ст. 116 ЗК України, якою встановлено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Припинення права ПСП «Плай» на спірні землі можливо лише з внесенням відповідних змін до укладеного договору оренди землі або його розірванням.

Як стверджує позивач, фактична зміна предмету договору оренди землі з боку відповідача не була погоджена з ПСП «Плай», відповідні зміни до договору оренди внесені не були.

Обставина зміни кадастрових номерів та площі землі унеможливила державну реєстрацію укладеної на підставі судового рішення додаткової угоди від 31.01.2015р., оскільки відповідно до ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями є підставою для відмови позивачу у державній реєстрації речового права.

Ст. 791 ЗК України передбачено, що державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Тобто, за даними Державного земельного кадастру у позивача відсутні орендовані земельні ділянки та не обліковуються за державою, натомість сформовані інші ділянки, які не передбачені дійсним договором оренди.

Разом з тим, ст. 125 ЗК України встановлено, що права на землю, у тому числі права оренди, виникають лише з моменту державної реєстрації цих прав. Тобто, ПСП «Плай», не зареєструвавши укладений у 2015 році договір, не має права використовувати цю земельну ділянку, навіть у зменшених розмірах.

Незважаючи на наявність підписаного в 2009р. договору оренди землі, ПСП «Плай» фактично позбавлене можливості використовувати ділянки для вирощування сільськогосподарської продукції.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про оренду землі» орендар земельної ділянки зокрема має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, отримувати продукцію і доходи тощо. Для реалізації цих прав орендар ПСП «Плай» зобов'язаний зареєструвати право оренди.

За твердженням представників позивача, Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області не визнає право оренди ПСП «Плай» на новосформовані ділянки.

Листом від 08.12.2016р. №16635/2-16 (а.с. 37) Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області повідомило ПСП «Плай», що у зв'язку з відсутністю державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі від 2009 року він є неукладеним та таким, що не породжує права та обов'язки для його сторін. На думку відповідача, ПСП «Плай» не має прав щодо спірних земель.

Позивач вважає, що така позиція відповідача не відповідає вимогам діючого законодавства. Так, з 01.01.2013р. набрали чинності зміни до ЦК України, внесені Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів». З урахуванням нової редакції ч. 3. ст. 640, а також ст.ст. 638, 639 ЦК України, 125, 126 ЗК України, ст. 6 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі є укладеним з дня його підписання (досягнення згоди щодо всіх істотних умов) сторонами, а державній реєстрації підлягає лише право користування земельною ділянкою, яке виникло на підставі договору. Натомість, з моменту державної реєстрації договір оренди землі набуде чинності.

Позивач в обґрунтування своєї позиції посилається на аналогічні висновки наведені у п. 2.8 постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013р. №12 та у правовій позиції ВСУ у справі за №6-643цс16 від 13.06.2016р.

Позивач вважає, що після підписання додаткової угоди до договору оренди землі у 2015 році Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області не має права відмовитись від нього або не визнавати права ПСП «Плай», які виникли на його підставі.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

З посиланням на приписи ст. 392 ЦК України позивач вказує, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позивач визначає спосіб захисту права ПСП «Плай» на оренду землі як вимогу до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання за ПСП «Плай» права оренди на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:000:1540, :02:000:1532, оскільки ці ділянки сформовані за рахунок раніше наданих йому в оренду ділянок, що підтверджується змістом укладеної додаткової угоди від 31.01.2015р. та рішенням господарського суду Черкаської області від 25.12.2014р. у справі №925/2119/14.

Позивач також зазначає, що навіть визнання відповідачем за ПСП «Плай» права на оренду спірних земель не дозволить у повній мірі захистити та відновити право позивача на користування землею, оскільки таке право може бути реалізованим лише після його державної реєстрації.

З метою реального відновлення прав позивача та приведення договору оренди у відповідність вимог закону, ПСП «Плай» звернулось до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області з пропозицією внести зміни до договору оренди шляхом зміни кадастрових номерів та зменшення площі орендованих земельних ділянок.

Однак, відповідач листом від 23.01.2017р. №824/2-17 (а.с. 36) повідомив ПСП «Плай», що порушене питання розглянуто Головним управлінням по суті та листом від 08.12.2016р. №16635/2-16 надано відповідь.

ПСП «Плай» не заперечував та не заперечує проти приватизації громадянами земельних ділянок за рахунок земель державної власності та погоджується на відповідне зменшення орендованих земель. Але позивач категорично проти втрати прав на земельні ділянки, які залишились неприватизованими, у зв'язку зі зміною їх кадастрових номерів.

На думку позивача, необхідність внесення змін до існуючого договору оренди землі 2009р. пов'язана саме з протиправними діями відповідача. Фактично відповідач своїми діями змінив об'єкт оренди (кадастровий номер та розмір і межі земельної ділянки), що відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» є істотною умовою договору.

При цьому, договором оренди та ст. 24 Закону України «Про оренду землі» на орендодавця покладено обов'язок не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Істотне порушення умов договору відповідачем стало підставою звернення ПСП «Плай» до суду з вимогою визнання додаткової угоди про зміну кадастрових номерів та площі землі укладеною, що б надало змогу зареєструвати цей договір в державному реєстрі та використовувати спірну землю.

Відповідач вимоги заперечив та просить в позові відмовити, оскільки ПСП «Плай» не зареєструвало право оренди землі до 2019р. згідно додаткової угоди. Додаткова угода є нечинною і не породжує прав для позивача. Оскільки право оренди позивача не було зареєстровано, спірні земельні ділянки обліковувались в Державному земельному кадастрі як вільні ділянки. Відповідач мав повне право їх передати у користування чи власність третім особам і згода ПСП «Плай» на такі дії не потрібна. Представник відповідача вважає, що управління Держгеокадастру не порушувало прав позивача та діяло з дотриманням вимог законів.

Відмова державного реєстратора по реєстрації права оренди позивачем не оскаржена, заяви позивача на проведення реєстраційних дій залишені без розгляду на підставі заяви керівника ПСП «Плай».

На запитання головуючого представники сторін заявили:

про відсутність будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів і пояснень;

про відсутність потреби у витребуванні інших доказів від учасників провадження у справі та інших осіб;

про можливість завершення дослідження обставин справи.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та за своїм внутрішнім переконанням, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з таких правових підстав та мотивів.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Сторони за договором є субєктами господарювання та самостійними юридичними особами, що підтверджено витягом з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Діяльність позивача в частині використання орендованих земельних ділянок державної власності регламентована положеннями Конституції України, ЗК України, ГК України, ЦК України, Податковим кодексом України в частині внесення плати за землю; ЗУ «Про оренду землі»; ЗУ «Про землеустрій», іншими нормативними документами.

Відповідач є правонаступником (за законом) прав та обовязків розпорядження земельними ділянками державної форми власності сільськогосподарського призначення. Спору в цій частині немає.

Діяльність відповідача в частині розпорядження, в т.ч. і на умовах оренди земельними ділянками державної власності регламентована положеннями Конституції України, ЗК України, ГК України, ЦК України, ЗУ «Про оренду землі», Положенням про ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, іншими нормативними документами.

Згідно приписів ст. 19 Конституції України відповідач, як орган державної виконавчої влади, може діяти лише в спосіб, визначений Законом, і не інакше.

Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ положення ст. 93 ЦК України.

Суд враховує, що саме орган державної виконавчої влади, яким є відповідач, має доводити правомірність своїх дій у спірних відносинах.

Сторони перебувають у договірних відносинах між собою. Відносини між ними ґрунтуються на положеннях письмового оплатного двостороннього консенсуального строкового договору оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення від 24.12.2009р. та додаткової угоди від 31.01.2015р.

Договірні відносини між сторонами регламентовані приписами та положеннями Цивільного, Господарського та Земельного кодексів України, ЗУ «Про оренду землі». Спору в частині оплати за користування земельною ділянкою (ділянками) - немає.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) субєкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобовязання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

За приписами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема можуть бути визнання права, зміна правовідношення тощо.

Крім того, ч 2 ст. 20 Господарського кодексу України одним із способів захисту порушених прав і законних інтересів суб'єктів господарювання визначає установлення, зміну і припинення господарських правовідносин.

Так, ст. 188 ГК України встановлено, що у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Суд враховує, що позивач не провів державної реєстрації змін до договору оренди земельних ділянок з лютого 2015р. і ці зміни умов договору є нечинними та не породжують для сторін правових наслідків.

Позивач не оскаржив дії відповідача по поділу та виділенню земельних ділянок з масиву, орендованого позивачем. Таким чином, зявились нові земельні ділянки з новими ідентифікуючими ознаками: площі, межі, кадастрові номери земельних ділянок тощо.

За заявою Позивача державний реєстратор залишив без розгляду його звернення про реєстрацію додаткової угоди від 31.01.2015р. до договору оренди земельних ділянок 2009р.

Суд вважає неможливим визнавати укладеною додаткову угоду на інші земельні ділянки, які не зафіксовані в основному договорі оренди 2009р., оскільки додаткова угода містить нові істотні умови, новий предмет та нові обєкти договору.

Позивачем не доведено порушення його прав саме відповідачем. Господарський суд позбавлений права встановлювати факти, що мають юридичне значення. Позивач не довів, що відповідач заперечує право позивача на оренду землі чи не визнає його.

При цьому, незважаючи на формальне визначення договору, який орендар бажає укласти зі змінами в іншій редакції, як додаткової угоди до договору протягом її дії, фактично це буде новий договір, оскільки його умови можуть бути змінені за згодою сторін, і у разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Отже, при продовженні договору оренди землі у спосіб визнання додаткової угоди укладеною чи реалізації переважного права орендаря на укладення договору оренди на новий строк, незмінними будуть залишатися лише сторони договору оренди землі (з урахуванням положень про правонаступництво). Інші ж умови будуть змінюватися, в тому числі розмір земельної ділянки, ідентифікуючі ознаки, межі, вартість тощо.

Позивач намагається змінити умови укладеної додаткової угоди, яка не набрала чинності, шляхом визнання її укладеною за рішенням суду, що є неприпустимим.

Суд враховує, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі та суспільстві відповідно до приписів ст. 124 Конституції України.

Позовні вимоги про визнання права оренди та визнання додаткової угоди укладеною - задоволенню не підлягають і в позові належить відмовити повністю, оскільки позивач не довів порушення свого права чи невизнання такого права саме відповідачем.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на позивача та не стягувати.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 30.03.2017р.

Суддя Г.М. Скиба