ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року Справа № 904/6931/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Іванової Л.Б. (доповідач), Барицької Т.Л., Гольцової Л.А.,
розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк"
на ухвалуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.01.2017
у справі№ 904/6931/16 Господарського суду Дніпропетровської області
за позовомDVS Company Limited
доТовариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кольорові метали"
простягнення 50362 грн. 42 коп.
за участю представників сторін:

позивача: не з'явилися

відповідача: не з'явилися

скаржника: Оніщук В.М.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2016 у справі № 904/6931/16 (суддя Новікова Р.Г.) позов DVS Company Limited задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кольорові метали" на користь DVS Company Limited 50362,42 грн. штрафу за невиконання поставки товару за контрактом та 1378,00 грн. судового збору.

Публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк" звернулося до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в який просило скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2016 та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.01.2017 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Орєшкіна Е.В., судді Широбокова Л.П., Дармін М.О.) припинено апеляційне провадження у справі № 904/6931/16 за відсутності суб'єкта апеляційного оскарження.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду апеляційної інстанції, Публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк" звернулося з касаційною скаргою, в якій просить Вищий господарський суд України скасувати ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.01.2017, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2016 у справі № 904/6931/16 та направити справу на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, зокрема статті 27 Господарського процесуального кодексу України, вважаючи, що судом першої інстанції прийнято рішення, яке стосується прав та обов'язків скаржника, що випливають із умов Кредитного договору № 10-0604/121к-07 від 11.04.2007.

Сторони згідно з приписами статті 1114 Господарського процесуального кодексу України були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак позивач та відповідач не скористалися передбаченим законом правом на участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового акта, вважає касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Частиною 1 статті 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Ухвали місцевого господарського суду оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення господарського суду лише у випадках, передбачених статтею 106 цього Кодексу.

Як вірно встановлено апеляційним господарським судом, предметом спору у даній справі є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кольорові метали" штрафу за невиконання обов'язків з поставки товару за контрактом № 30/06 від 30.06.2015, укладеним між DVS Company Limited та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кольорові метали".

Задовольняючи позовні вимоги DVS Company Limited, суд першої інстанції виходив з того, що Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кольорові метали" всупереч умовам контракту не було поставлено позивачу товар вартістю 2030 дол. США відповідно до додатку № 7 від 31.07.2015 до контракту № 30/06 від 30.06.2015, що є підставою для стягнення з продавця штрафу.

Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" мотивована тим, що за умовами укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кольорові метали" та Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" договору про надання невідновлювальної відкличної кредитної лінії № 10-0604/121к-07 на відповідача покладено обов'язок письмово повідомити скаржника про укладення контракту № 30/06 від 30.06.2015, а також про настання інших несприятливих подій, чого відповідачем зроблено не було. Зазначене порушення надає скаржнику право вимагати дострокового погашення боргових зобов'язань за кредитним договором.

Як зазначено у п. 5І Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", у розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважала, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов'язки, апеляційний господарський суд, прийнявши апеляційну скаргу до провадження (якщо вона не підлягала поверненню з передбачених Господарським процесуальним кодексом підстав), повинен з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі.

Якщо при цьому буде встановлено, що права такої особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та що питання про її права і обов'язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою припиняє апеляційне провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу, оскільки у такому випадку не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, в зв'язку з чим відсутній суб'єкт апеляційного оскарження.

Судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов'язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов'язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов'язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов'язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов'язків. Будь-який інший правовий зв'язок між скаржником і сторонами спору не береться до уваги (дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.09.2008 у справі № 23/294).

Припиняючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк", суд апеляційної інстанції, дослідивши умови договору про надання невідновлювальної відкличної кредитної лінії № 10-0604/121к-07 від 14.07.2007 та фактичні обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про те, що питання про права та обов'язки скаржника судом першої інстанції не вирішувалося, та вірно вказав на те, що порушення Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кольорові метали" зобов'язань за кредитним договором може бути підставою звернення банку до суду з відповідним позовом.

Посилання скаржника на пункт 4.3.8 кредитного договору, яким передбачено письмове повідомлення про здійснення позичальником наступних дій: отримання будь-яких позик та кредитів, надання гарантій, порук чи застави будь-яких своїх активів з метою забезпечення як своїх зобов'язань, так і зобов'язань третіх осіб, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає необґрунтованими, оскільки предметом контракту № 30/06 від 30.06.2015 є купівля-продаж товару, а можливість укладення контракту № 30/06 від 30.06.2015 та застосування штрафних санкцій за його неналежне виконання контракту не обумовлене необхідністю неповідомлення чи отримання згоди скаржника на укладення вказаного контракту.

Колегією суддів також не приймаються до уваги посилання скаржника на норми статті 27 Господарського процесуального кодексу України, оскільки господарський суд залучає до участі у справі третіх осіб, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки, чого скаржником не доведено.

Таким чином, господарський суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується колегія суддів касаційної інстанції, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду не порушує та не вирішує питання про права та обов'язки скаржника, у зв'язку із чим суд правомірно припинив провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк".

Доводи скаржника про порушення і неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального законодавства при прийнятті оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акта колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.01.2017 у справі № 904/6931/16 Господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін.

Головуючий суддя: Л. Іванова

судді: Т. Барицька

Л. Гольцова