КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2017 р. Справа№ 910/17852/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Мальченко А.О.

Агрикової О.В.

за участі секретаря судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Сімбірцев Є.В. довіреність № П-05/935 від 29.12.16

від позивача: Маленко О.М. довіреність № П-05/2 від 03.01.17

від відповідача: Самойленко С.В. довіреність № 93 від 19.01.17

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24 січня 2017 року

у справі №910/17852/16 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Київхліб"

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик"

про визнання зобов'язань припиненими та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Київхліб" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про визнання припиненими зобов'язань за Генеральним кредитним договором від 24.12.2009 № 23-47/2-09 та Кредитним договором від 14.06.2013 № 23-47/1-10/4; визнання припиненою іпотеки за Іпотечним договором від 24.12.2009 р. № 23-47/1-09/04 та Іпотечним договором від 24.12.2009 р. № 23-47/1-09/03; скасування записів про іпотеку, обтяження нежилих будівель та записів про державну реєстрацію обтяжень (т. І, а.с. 3-8).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24 січня 2017 року у справі № 910/17852/16 позов задоволено повністю. (т. ІІ а.с. 154-165).

08 лютого 2017 року ПАТ "КБ "Хрещатик" звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 24 січня 2017 року у справі №910/17852/16.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПАТ "КБ "Хрещатик" на рішення Господарського суду міста Києва від 24 січня 2017 року у справі №910/17852/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Калатай Н.Ф.

15 лютого 2017 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ "КБ "Хрещатик" на рішення Господарського суду міста Києва від 24 січня 2017 року у справі №910/17852/16 повернуто без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

23 лютого 2017 року ПАТ "КБ "Хрещатик" повторно звернулось до суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 24 січня 2017 року у справі №910/17852/16 в якій вказане рішення просить скасувати та відмовити у задоволенні позову ПАТ "Київхліб".

Згідно протоколу передачі справи раніше визначеному головуючому судді (судді - доповідачу) від 28 лютого 2017 року справа №910/17852/16 передана головуючому судді Чорногуз М.Г.

Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 28 лютого 2017 року для розгляду апеляційної скарги ПАТ "КБ "Хрещатик" на рішення Господарського суду міста Києва від 24 січня 2017 року у справі №910/17852/16 визначено колегію суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Мальченко А.О.

01 березня 2017 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ "КБ "Хрещатик" на рішення Господарського суду міста Києва від 24 січня 2017 року у справі №910/17852/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Мальченко А.О., справу призначено до розгляду на 21 березня 2017 року.

У судовому засіданні 21 березня 2017 року представник ПАТ "КБ "Хрещатик" надав пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволення позову відмовити.

Представники ПАТ "Київхліб" в судовому засіданні 21 березня 2017 року надали пояснення, в яких заперечували проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Згідно з частиною першою статті 99 ГПК в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

24 грудня 2009 року між ВАТ Комерційний банк "Хрещатик" (організаційно-правову форму якого змінено на ПрАТ), як кредитором та ДП ВАТ "Київхліб" "Хлібокомбінат № 11" (правонаступником якого є ТОВ "Київхліб"), як позичальником укладено Генеральний кредитний договір № 23-47/1-19 (далі - Генеральний договір) (т.І, а.с. 12-18).

В подальшому, до вказаного Договору вносились зміни (т,І, а.с. 19-20, 21, т.ІІ, а.с. 41-54).

Відповідно до п. 1.1 Генерального договору, у редакції Договору про внесення змін № 12 (т.І, а.с. 21), кредитор встановлює позичальнику ліміт кредитування у розмірі 4 000 000 грн., в межах якого кредитор надає кредитні кошти позичальнику шляхом відкриття кредитних ліній за окремими кредитними договорами, що будуть укладені в порядку і на умовах, передбачених цією угодою. При цьому, договори є невід'ємною частиною цієї угоди.

Відсоткова ставка за користування кредитними коштами, наданими з метою поповнення обігових коштів за Угодою встановлюється з 01.12.2015 у розмірі 26,5% (п. 1.5 Генерального договору, в редакції Договору про внесення змін № 12).

Кінцевий термін користування (погашення) кредитними коштами, наданими в межах угоди та договорів встановлюється до 31.03.2017 р. (п. 1.3 Генерального договору, в редакції Договору про внесення змін № 12).

13 червня 2013 року на умовах Генерального договору, сторонами укладено Кредитний договір № 23-47/1-09/4 (т.І, а.с. 22-24), відповідно до умов якого, з урахуванням внесених додатковими договорами від 31.08.2015 р. № 4 та від 25.01.2016 р. № 6 (т.І, а.с. 25, 26) змін кредитор відкрив позичальнику на умовах Генерального договору відкличну відновлювальну кредитну лінію з лімітом в сумі 4 000 000 грн., а позичальник зобов'язувався сплатити кредитору проценти за користування кредитом, комісії, штрафні санкції (неустойку) та інші видатки у розмірі та порядку, передбаченими Генеральним договором та Кредитним договором та повернути кредитору суму кредиту в порядку і строки, передбачені Генеральним договором та Кредитним договором.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

24 грудня 2009 року сторонами, з метою забезпечення виконання, в т.ч. Генерального договору, укладено Іпотечний договір № 23-47/1-09/03 (далі - Іпотечний договір-1), посвідчений приватним нотаріусом за реєстровим №1830 (т.І, а.с. 38-46), предметом іпотеки за яким є майновий комплекс-хлібокомбінат № 11, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 24, загальною площею 16 170,6 кв.м. (п. 1.2. в редакції Договору про внесення змін від 14.06.2013 р., посвідчено за реєстровим № 908 (т.І, а.с. 58-59).

29 грудня 2015 року сторонами Іпотечного договору-1 укладено Договір про внесення змін до Іпотечного договору № 23-47/1-09/03, який посвідчений за реєстровим номер № 644, відповідно до умов якого внесено зміни до п. 1.1 Іпотечного договору-1 та викладено його у наступній редакції: "іпотекодавець з метою забезпечення виконання у повному обсязі власних зобов'язань, що випливають з Генерального договору № 23-47/1-09 та Кредитного договору № 23-47/1-10/4, згідно з якими іпотекодавець (боржник) зобов'язаний повернути іпотекодержателю в строк до 31.03.2017 р. кредит у сумі 4 000 000 грн., сплатити проценти за користування кредитом з розрахунку 26,5 % річних, а у разі несвоєчасного повернення кредиту повернути прострочену суму з урахуванням індексу інфляції, який мав місце у період прострочення, сплатити 3 % річних від простроченої суми кредиту відповідно до статті 625 ЦК України, крім того, сплатити проценти за користування кредитом з розрахунку 26,5 % річних, а також сплатити комісії, можливу неустойку і відшкодувати завдані збитки, що можуть наступити згідно з Кредитним договором, передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку іпотекодержателю предмет іпотеки, зазначений у п.1.2 Іпотечного договору № 1 " (т.І, а.с. 47-50).

24 грудня 2009 року з метою забезпечення виконання зобов'язань, в т.ч. за Генеральним договором, укладено Іпотечний договір № 23-47/1-09/04 (далі - Іпотечний договір-2), посвідчений приватним нотаріусом за реєстровим №1833 (т.І, а.с. 27-35), предметом іпотеки за яким, є майновий комплекс-хлібокомбінат № 12, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Чаадаєва Петра, 5, загальною площею 21 446,6 кв.м. (п. 1.2 Іпотечного договору-2 в редакції Договору про внесення змін від 14.06.2013 р., посвідчено за реєстровим № 908 (т.І, а.с. 49-50).

29 грудня 2015 року сторонами Іпотечного договору-2 укладено Договір про внесення змін до Іпотечного договору № 23-47/1-09/04, який посвідчений приватним нотаріусом за реєстровим номер № 645, відповідно до умов якого внесено зміни до п. 1.1 Іпотечного договору-2 та викладено його у наступній редакції: "іпотекодавець з метою забезпечення виконання у повному обсязі власних зобов'язань, що випливають з Генерального договору та Кредитного договору, згідно з якими іпотекодавець (боржник) зобов'язаний повернути іпотекодержателю в строк до 31.03.2017 кредит у сумі 4 000 000 грн., сплатити проценти за користування кредитом з розрахунку 26,5 % річних, а у разі несвоєчасного повернення кредиту повернути прострочену суму з урахуванням індексу інфляції, який мав місце у період прострочення, сплатити 3 % річних від простроченої суми кредиту відповідно до статті 625 ЦК України, крім того, сплатити проценти за користування кредитом з розрахунку 26,5 % річних, а також сплатити комісії, можливу неустойку і відшкодувати завдані збитки, що можуть наступити згідно з Кредитним договором (далі - Основне зобов'язання), передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку іпотекодержателю предмет іпотеки, зазначений у пункті 1.2 Іпотечного договору-2" (т.І, а.с. 26-27).

Станом на 17.02.2016 р. заборгованість відповідача перед позивачем за Кредитом складала 4 000 000 грн., що підтверджується довідкою Банку від 17.02.2016 № 43-65/ІІІ (т.І, а.с. 61).

У період з 29.02.2016 р. по 04.04.2016 р. позивачем на виконання умов Кредитного та Генерального договору було сплачено 4 182 459,01 грн., з яких: 4 000 000 грн. основного боргу; 182 459,01 грн. процентів за користування кредитом, зокрема платіжними дорученнями:

· № 1338 від 29.02.2016 р. на суму 83 989,07 грн. "погашення відсотків за користування кредитними коштами за 02.2016 згідно умов кред дог № 23-47/1-09/4" (т.І, а.с. 63);

· № 1928 від 31.03.2016 р. на суму 89 781,42 грн. "погашення відсотків за користування кредитними коштами за 03.2016 згідно умов кред. дог. № 23-47/1-09/4" (т.І, а.с. 64);

· № 1961 від 04.04.2016 р. на суму 8 688,52 грн. "погашення відсотків за користування кредитними коштами за 04.2016 згідно умов кред дог № 23-47/1-09/4" (т.І, а.с. 65);

· № 1959 від 04.04.2016 р. на суму 4 000 000 грн. (т.І, а.с. 62) "погашення кредиту зг. з кред. Дог. №23-47/1-09/4 від 14.06.2013 р."

Вказаними платіжними дорученнями підтверджується повне погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається з тіла кредиту та нарахованих за його користування відсотками.

23 серпня 2016 року позивач направив відповідачеві лист від 18.08.2016 р. № П-05/702, в якому просив у зв'язку із повним повернення кредиту вчинити дії передбачені чинним законодавством України щодо зняття заборони відчуження та здійснення державної реєстрації припинення іпотеки (т.І, а.с. 67-68, 69, 70). Вказаний лист відповідач залишив без реагування.

Вважаючи, що зобов'язання за Кредитним договором та Генеральним договором щодо повернення кредиту виконані ним у повному обсязі, а тому зобов'язання за вказаними правочинами та за Іпотечними договорами є припиненими, позивач звернувся з даним позовом до суду.

На підставі постанови правління НБУ від 05.04.2016 р. №234 "Про віднесення ПАТ "КБ "Хрещатик" до категорії неплатоспроможних" (т.ІІ, а.с. 99) виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 05.04.2016 р. №463 "Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "КБ "Хрещатик", яким запроваджено процедуру тимчасової адміністрації строком на 1 місяць з 05.04.2016 р. по 04.05.2016 р. (включно) (т.ІІ, а.с. 100), яку продовжено з 05.05.2016 р. до 04.06.2016 р. включно рішенням виконавчою дирекцією Фонду від р. 21.04.2016 № 560.

Відповідно до рішення правління НБУ від 02.06.2016 № 46-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "КБ "Хрещатик" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 03.06.2016 р. № 216 про початок процедури ліквідації Банку з 06.06.2016 р. по 05.06.2018 р. включно (т.ІІ, а.с. 98, 101, 102).

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог та у апеляційній скарзі посилався на те, що на його думку, погашення кредиту у повному обсязі не відбулось, оскільки правочини, пов'язані з перерахуванням грошових коштів були визнані нікчемними за результатами перевірки уповноваженою особою фонду гарантування вкладів правочинів, внаслідок якої позивачу надіслано повідомлення про нікчемність правочинів від 23.05.2016 р. № 20/2570, зокрема, правочину щодо погашення кредиту за Кредитним договором, який проведено відповідачем 04.04.2016 р. (т.ІІ, а.с. 85-88).

Повідомлення про нікчемність правочинів щодо додаткових угод про розірвання депозитних договорів та операцій по перерахуванню коштів на виконання договору позики було надіслано ОСОБА_5 (від 23.05.2016 р.) та ОСОБА_6 (від 23.05.2016), а ТОВ "Баско 94" було надіслано повідомлення про нікчемність правочину по перерахуванню ним грошових коштів на виконання договору позики (від 23.05.2016 р.) (т.ІІ, а.с. 70-74, 75-81, 82-88).

У зазначених повідомленням уповноважена особа посилалась на положення п.п. 1, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", відповідно до яких правочини (у т.ч. договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

При цьому, посилання відповідача на вказані положення Закону, як на підставу нікчемності правочинів з переказу грошових коштів є безпідставними, оскільки ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ТОВ "Баско 94" здійснювались перекази коштів на виконання укладених ними з позивачем договорів позик, шляхом виконання відповідних платіжних доручень.

Так, у повідомленні про нікчемність, надісланому позивачу, зазначено про визнання нікчемними, серед іншого операцій щодо переказу позивачу іншими особами коштів в якості позики, здійснених банком 04.04.2016 р., а також правочинів щодо виконання 04.04.2016 р. відповідачем розпоряджень позивача щодо переказу такої суми коштів на погашення заборгованості за кредитом.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

До банківських послуг належить, зокрема, відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів (п.2 ч. 3 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність").

Станом на момент переказу третіми особами позивачу коштів на виконання договорів позики та переказу вказаних коштів позивачем в погашення заборгованості за Генеральним та Кредитним договорами, ОСОБА_6, ОСОБА_7 правомірно розпоряджалися своїми коштами, оскільки отримали їх внаслідок розірвання договорів банківського вкладу. Доказів неправомірності розпорядження ТОВ "Баско 94" своїми грошовими коштами на власний розсуд матеріали справи також не містять.

Відповідно ч.ч. 1, 6 до ст. 51 Закону України "Про банки і банківську діяльність" для здійснення банківської діяльності банки відкривають та ведуть кореспондентські рахунки у Національному банку України та інших банках в Україні і за її межами, банківські рахунки для фізичних та юридичних осіб у гривнях та іноземній валюті. При виконанні розрахункової операції банк зобов'язаний перевірити достовірність та формальну відповідність документа.

Розрахункові банківські операції - рух грошей на банківських рахунках, здійснюваний згідно з розпорядженнями клієнтів або в результаті дій, які в рамках закону призвели до зміни права власності на активи (ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність").

Суб'єктами правових відносин, що виникають при здійсненні переказу коштів, є учасники, користувачі (платники, отримувачі) платіжних систем (ст. 5.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

При цьому, згідно ст. 5.2 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" відносини між суб'єктами переказу регулюються на підставі договорів, укладених між ними з урахуванням вимог законодавства України.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Тобто дія банку щодо виконання розпоряджень клієнтів з переказу коштів з рахунку такого клієнта є банківською операцією, яка віднесена до видів діяльності банку та спрямована на виконання укладеного з таким клієнтом договору і не є правочином у розумінні ст. 202 ЦК України, а отже не може бути визнаною нікчемною на підставі ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Більш того, як зазначено вище, законодавством не передбачено обмеження права володільця рахунку розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Отже доводи позивача щодо нікчемності банківських операцій здійснених банком 04.06.2016 р. є також безпідставними, а вказані операції вчиненими.

При цьому, факт перерахування позивачем коштів не змінюється в залежності від визнання нікчемними договорів про розірвання депозитних договорів.

Зазначаючи про нікчемність правочинів щодо розірвання договорів банківських вкладів щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5, відповідач посилається на те, що такі правочини були вчинені після визнання ПАТ "КБ "ХРЕЩАТИК" проблемним та після отримання посадовими особами ПАТ "КБ "Хрещатик" постанови НБУ №231/БТ від 04.04.2016 р. "Про віднесення ПАТ "КБ "Хрещатик" до категорії проблемних".

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 75 Закон України "Про банки і банківську діяльність" рішення НБУ про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею.

Те, що вказана постанова становить банківську таємницю, виключає можливість обізнаності позивача, а також ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з встановленими нею обмеженнями діяльності відповідача. Доказів обізнаності вказаних осіб з такими обмеженнями матеріали справи не містять.

Крім того, відповідачем вказаної постанови до матеріалів справи надано не було. Як і не було надано доказів того, що вказану постанову було отримано банком до укладання вказаними фізичними особами додаткових угод щодо розірвання депозитних договорів

Як вбачається з Витягу протоколу № 12 засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями ПАТ "КБ "Хрещатик", додаткові угоди від 04.04.2016 р. щодо розірвання Договорів банківських вкладів укладені на підставі Постанови Правління ПАТ "КБ "Хрещатик" від 01.04.2016 р. № 543 "Про внесення змін до діючих договорів банківського вкладу "Новорічний старт" фізичної особи - клієнта комерційного центру ПАТ "КБ "Хрещатик" в частині дострокового повернення вкладу", яке було прийнято на підставі заяв ОСОБА_6, ОСОБА_5 від 28.03.2016 р.

Доказів скасування вказаної постанови Правління ПАТ "КБ "Хрещатик" судам також надано не було.

Крім того, за доводами самого апелянта ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ТОВ "Баско 94" у встановлений законодавством строк із відповідними кредиторськими вимогами до банку не зверталися, що в свою чергу не може свідчити про наявність підстав кваліфікування вказаних правочинів за ознаками визначеними у п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (надання окремим кредиторам переваг).

При цьому, правових підстав для визнання нікчемними правочинів спрямованих на виконання договорів позик у Уповноваженої особи Фонду не було, оскільки Закон не регулює правовідносини між третіми особами.

Зарахування ж погашення кредиту позивачем здійснювалось на виконання умов Кредитного договору та Генерального договору, які станом на момент здійснення таких операцій також були чинними.

Крім того, обставини щодо визнання уповноваженою особою нікчемними додаткових угод про розірвання договорів банківського вкладу не спростовують висновків суду першої інстанції про повне виконання грошових зобов'язань позивача перед відповідачем, оскільки правомірність набуття права власності на такі грошові кошти не входить в предмет доказування у даній справі.

В той же час, матеріали справи не містять, а відповідачем не надано суду доказів на підтвердження факту існування спорів стосовно наявності у позивача заборгованості перед відповідачем за Генеральним та Кредитними договорами.

Таким чином, виконання відповідачем платіжних доручень (від 29.02.2016 № 1338 на суму 83 989,07 грн.; від 31.03.2016 № 1928 на суму 89 781,42 грн.; від 04.04.2016 № 1961 на суму 8 688,52 грн.; від 04.04.2016 № 1559 на суму 4 000 000 грн.) наданих позивачем було здійснено на підставі укладених сторонами Генерального та кредитного договорів (щодо погашення суми заборгованості) і не може бути спрямоване на відмову відповідача від власних майнових вимог.

Крім того, доказів на підтвердження укладення відповідачем правочинів (у т.ч. договорів), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг) матеріали справи не містять.

Такої ж правової позиції дотримується і Вищий господарський суд України у постанові від 27.04.2016 р. у справі № 911/5245/15.

Відповідно до ч. ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Грошові кошти, сплачені позивачем на рахунки для погашення позики та оплати відсотків, були прийняті відповідачем у повному обсязі, жодних заперечень стосовно обсягу та/або порядку такої сплати відповідачем станом на момент їх зарахування не висловлено.

Статтею 531 ЦК України визначено, що боржник має право виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до п. 4.4. Генерального договору, позичальник має право достроково погашати кредит (кредити) та відсотки, нараховані за користування ним, повідомивши кредитора за один банківський день про такий намір.

Поряд з цим, неповідомлення позичальником кредитора про намір дострокового погашення кредиту не впливає на дійсність проведення таких операцій.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, оскільки позивачем належним чином виконано зобов'язання із повернення кредиту за Кредитним та Генеральним договором, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині визнання зобов'язань за вказаними правочинами припиненими підлягають задоволенню.

Статтею 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до пунктів 5.5. Іпотечних договорів, право іпотеки припиняється зокрема у зв'язку з виконанням у повному обсязі зобов'язань за кредитними договорами.

За умовами пунктів 8.5. Іпотечних договорів, вказані договору набувають чинності з моменту нотаріального посвідчення підписаних сторонами примірників та діють до повного виконання боржником Основного зобов'язання за кредитними договорами з усіма змінами та доповненнями.

Оскільки зобов'язання за Кредитним і Генеральним договором, виконання яких забезпечувалось іпотечними договорами припинило свою дію у зв'язку з повним виконанням, а тому наявні правові підстави для припинення іпотеки та відповідно підстави для задоволення позовних вимог у вказаній частині.

У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані (ч. 2 ст. 593 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України "Про іпотеку" відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому пп. "а" п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. (ч. 2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Враховуючи викладене та те, що позовні вимоги про скасування записів про державну реєстрацію обтяжень є похідними від вимог про визнання іпотеки припиненою, то вказані вимоги також підлягають задоволенню.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів зазначає про безпідставність посилань апелянта на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2017 р. у справі №826/8710/16, оскільки станом на момент прийняття рішення судом першої інстанції у даній господарській справі вона не існувала та не могла вплинути на прийняття такого рішення, а тому не може були належним та допустимим доказом у даній справі у розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43 ГПК України.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається, а доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Рішення Господарського суду міста Києва від 24 січня 2017 року у справі №910/17852/16 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "КБ "Хрещатик" на рішення Господарського суду міста Києва від 24 січня 2017 року у справі №910/17852/16 задоволенню не підлягає.

Судові витрати, згідно до ст. 49 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 1 ч.1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну Публічного акціонерного товариства "КБ "Хрещатик" на рішення Господарського суду міста Києва від 24 січня 2017 року у справі №910/17852/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24 січня 2017 року у справі №910/17852/16 залишити без змін.

3. Справу №910/17852/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді А.О. Мальченко

О.В. Агрикова