донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

22.03.2017 року справа № 905/1274/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддіТатенко В. М. Ломовцева Н. В., Стойка О. В.
за участю представників сторін:
від позивача: Не з'явився
від відповідача:Чаруковський Р. В. - за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Київ в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" м. Красний Лиман, Донецька область
на рішення господарського суду Донецької області
від27.09.2016р.
по справі№ 905/1274/16 (головуючий суддя: Осадча А. М., судді: Кротінова О. В., Кучерява О. О.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Донвуглересурси», м. Дружківка, Донецька область
до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Донецька залізниця», м. Красний Лиман, Донецька область
простягнення збитків, які виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні, в сумі 42 281, 30 грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Донвуглересурси", м. Дружківка, Донецька область (далі - «Позивач») звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Донецька залізниця", м. Красний Лиман, Донецька область (далі - «Укрзалізниця») про стягнення збитків, які виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні, в сумі 42' 281, 30 грн.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 17.05.2016р. до участі в справі було залучено в якості Відповідача 2 - Державне підприємство "Донецька залізниця", м. Донецьк (далі - «Донецька залізниця»).

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 27.09.2016р. «Укрзалізниця» була визнана правонаступником Донецької залізниці.

Виходячи з приписів ст. 25 ГПК України «(…)У разі (…) припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу(…)

(…)Про заміну або про відмову заміни сторони чи третьої особи її правонаступником господарський суд виносить ухвалу(…)».

У контексті приписів ст..25 ГПК України судова колегія дійшла висновку, що ухвалою від 27.09.2016р. місцевий господарський суд фактично здійснив не заміну сторони її правонаступником, а - виключив Донецьку залізницю з числа учасників процесу, як неналежного відповідачів, через наявність її правонаступника - Укрзалізниці, яка й була первісно визначена Позивачем у позові у якості Відповідача.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 27.09.2016р. у справі № 905/1274/16 позовні вимоги були задоволені частково - стягнуто з Укрзалізниці на користь Позивача збитки від недостачі вантажу в сумі 39' 768, 58 грн., з мотивів доведеності матеріалами справи факту недостачі вантажу внаслідок незабезпечення залізницею збереження вантажу на шляху прямування. У задоволенні позову в частині суми 2' 512, 72 грн. судом було відмовлено з огляду на неврахування Позивачем при розрахунку позовних вимог положень п.27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 64 від 21.11.2000р. щодо природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

Укрзалізниця, не погодившись з прийнятим рішенням суду, звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 27.09.2016р. у справі № 905/1274/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а також скасування ухвалу суду від 27.09.2016р.

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає помилкове встановлення місцевим судом факту правонаступництва Державного підприємства "Донецька залізниця" в Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", оскільки процедура реорганізації підприємства, що знаходиться на тимчасово окупованій території та на території проведення антитерористичної операції, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014р. № 604, призупинена до завершення проведення антитерористичної операції, у зв'язку з чим, перехід всіх прав, активі та зобов'язань до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" не відбулося. Окрім того, апелянт посилається на неврахування судом факту навантаження та прийому вагонів до перевезення на станції Воскресенська, що знаходиться на території, де Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" через відсутність своїх структурних підрозділів не має можливості здійснювати необхідний контроль, а місцевим судом не враховані заперечення різниці недостачі вантажу за ваговими та об'ємними показниками.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 01.11.2016р. зазначене рішення місцевого господарського суду було залишено без змін, а скарга - без задоволення.

Вищій господарський суд Постановою від 17.01.2017р. зазначену Постанову суду апеляційної інстанції скасував та направив справу до Донецького апеляційного господарського суду на новий розгляд.

Згідно Постанови ВГСУ останнім в мотивувальній частині Постанови був зроблений висновок про те, що «(…) апеляційний господарський суд передчасно погодився з висновком місцевого господарського суду про заміну відповідача (боржника) у даній справі на його правонаступника, достеменно не з'ясувавши питання припинення цивільної правоздатності юридичної особи - правопопередника(…)».

Направляючи справу на новий розгляд ВГСУ зазначив, що «(…)Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від установлених обставин вирішити спір відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин(…)».

Розгляд справи неодноразово відкладався Донецьким апеляційним господарським судом.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Представник позивача до судового засідання не з'явився, проте 22.03.2017 року через канцелярію Донецького апеляційного господарського суду надіслав пояснення по справі, в яких звернувся до суду з проханням рішення господарського суду Донецької області від 27.09.2016р. залишити без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Донецька залізниця", м. Красний Лиман, Донецька область - без задоволення, також через неможливість забезпечити явку уповноваженого представника позивача у судове засідання, просить розглянути справу без його участі.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги у повному обсягу та на виконання вимог ухвали Донецького апеляційного господарського суду від 09.03.2017р. надав в судовому засіданні витребувані судом копії документів, а саме копію плану перевезень на грудень 2015р., натурні листи потягів (копії), інформація о дислокації вагона № 67790220. Також представник відповідача зазначив, що особовий рахунок та переліки за грудень 2015р. по ТОВ "Донвуглересурси" відсутні, а кошти за перевезення спірного вантажу були списані з особового рахунку філії ЦТЛ ПАТ "Українська залізниця" по переліку № 20151229 від 29.12.2015р.

Відповідно до статей 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України фіксацію судового процесу було здійснено технічними засобами та складено протокол судового засідання.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Донвуглересурси" (Вантажовідправник) відправило зі станції Воскресенська у пункт призначення - станція Волноваха для Товариства з обмеженою відповідальністю "Донвуглересурси" (Вантажоодержувач) вантаж (антрацит) у напіввагонах № 67790220 масою 69т. та № 67867085 масою 71т., що підтверджується залізничними накладними №50969336 (а.с.10 т.1) та №50969286 (а.с.12 т.1), та з яких вбачається, що в означені вагони вантаж завантажено навалом, Вантажовідправником, при цьому, поверхня вантажу маркована вапном.

Під час прибуття вагонів на станцію призначення Волноваха, на підставі ст.24 Статуту залізниць України було здійснено перевірку маси вантажу та виявлена невідповідність фактичної маси вантажу, маси вантажу яка зазначена в залізничних накладних.

Таким чином, 05.01.2016р. на станції Волноваха під час приймання вантажу Одержувачем було виявлено недостачу вантажу та складено комерційні акти AQ654529/1 від 05.01.2016р. (а.с.27 т.1), та AQ 654530/2 від 05.01.2016р.(а.с.29 т.1), в яких встановлено:

- у комерційному акті AQ 654529/1 (форма ГУ-22) зафіксовано, що залізничний вагон №67790220 прибув на станцію Волноваха. Завантаження вантажу нижче рівня бортів на 10см. Поверхня вантажу вкрита сніжним покровом, перевірити наявність та цілісність маркування немає можливості, в документі вказано маркування вапном. Над 7 люком наявне заглиблення довжиною 100см, шириною 100см, вглибину 100см, протікання вантажу відсутнє. Вагон прибув у технічно справному стані, бездверний, розвантажувальні люка закриті на запорний механізм. Контрольним переважуванням вагона на 150тонних електронних вагах недостача підтвердилась: вага: брутто 89,5т., тара 21,6т., нетто 67,9т., що менше зазначеного у залізничній накладній на 1,1т;

- у комерційному акті AQ 654530/2 (форма ГУ-22) зафіксовано, що залізничний вагон №67867085 прибув на станцію Волноваха. Завантаження вантажу нижче рівня бортів на 30-40см. Поверхня вантажу вкрита сніжним покровом, перевірити наявність та цілісність маркування немає можливості, в документі вказано маркування вапном. Над 6-7 люками наявне заглиблення довжиною 600см, на всю ширину вагону, вглибину 40см., протікання вантажу відсутнє. Вагон прибув у технічно справному стані, бездверний, розвантажувальні люка закриті на запорний механізм. Контрольним переважуванням вагона на 150тонних електронних вагах недостача підтвердилась: вага: брутто 71,5т., тара 21,7т., нетто 49,8т., що менше зазначеного у залізничній накладній на 21,2т.

На підтвердження розрахунку заявлених вимог, Позивачем до матеріалів справи було залучено договір № 0109 від 01.09.2015р. (а.с.а.с.33-37 т.1), який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Донвуглересурси" (Замовник) та Приватним акціонерним товариством "Гірничозбагачувальна фабрика "Червонолучська" (Виконавець) на надання послуг зі збагачення вугілля, відомості обліку руху рядового вугілля та продуктів збагачення за листопад 2015р. (а.с.а.с.30,31 т.1) та довідку про вартість вугільної продукції після переробки за листопад 2015р. (а.с.32 т.1). Окрім того, в матеріалах справи наявна довідка про матеріальний збиток, завданий Позивачу на загальну суму 42281,30грн.(а.с.14 т.1)

В матеріалах справи також міститься договір №1567 від 07.07.2015р. (а.с.а.с.120-122 т.1) укладений між Позивачем та Державним підприємством "Донецька залізниця", метою укладення якого є надання послуг пов'язаних перевезенням вантажів, строк дії якого закінчився 31.12.2015р. та договір між Позивачем та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" від 30.12.2015р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги (а.с.а.с.123-126 т.1).

За таких обставин, враховуючи доведеність матеріалами справи факту недостачі вантажу внаслідок незабезпечення залізницею збереження вантажу на шляху слідування, Господарський суд Донецької області частково (з урахуванням норм природної втрати та граничного розходження у визначенні маси нетто) задовольнив позовні вимоги, стягнувши з Укрзалізниці на користь Позивача збитки в сумі 39768,58 грн., які виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні, відповідальність за що передбачене Статутом залізниць України.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне:

Виходячи із приписів ст.1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у Позивача певного захищуваного суб'єктивного права або інтересу, порушення такого суб'єктивного права (інтересу) з боку Відповідача та належність (передбаченість законодавством та адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Сутність розглядуваного спору, як вірно було встановлено судом першої інстанції, полягає стягненні збитків, які виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні його залізничним транспортом.

Зважаючи на статус сторін та характер правовідносин між ним, останні регламентуються Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, Правилами приймання вантажів до перевезення та іншими підзаконними нормативно-правовими актами. Втім, насамперед спеціальним Законом, що регламентує діяльність залізничного транспорту у тому числі й стосовно взаємодії залізниці з вантажовідправниками та вантажоодержувачами є Закон України «Про залізничний транспорт».

Виходячи с приписів ст. 1 Закону України «Про залізничний транспорт». «(…) залізничний транспорт - виробничо-технологічний комплекс підприємств залізничного транспорту, призначений для забезпечення потреб суспільного виробництва і населення країни в перевезеннях у внутрішньому і міжнародному сполученнях та надання інших транспортних послуг усім споживачам без обмежень за ознаками форми власності та видів діяльності тощо;

залізниця - відокремлений підрозділ публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування (далі - АТ "Укрзалізниця"), утвореного відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", який здійснює перевезення пасажирів та вантажів у визначеному регіоні залізничної мережі;

(…) підприємства залізничного транспорту - суб'єкти господарювання, які провадять діяльність у сфері залізничного транспорту.(…).

Статтею 5 цього Закону регламентовано, що «(…) Магістральні залізничні лінії загального користування та розміщені на них технологічні споруди, передавальні пристрої, що безпосередньо використовуються для забезпечення процесу перевезень, а саме: залізничні станції та колії загального користування, тягові підстанції, контактна мережа та інші пристрої технологічного електропостачання, системи сигналізації, централізації, блокування та управління рухом поїздів, об'єкти і майно, призначені безпосередньо для виконання аварійно-відновлювальних робіт, є державною власністю, закріплюються за АТ "Укрзалізниця" на праві господарського відання (…)»

Статтею 23 Закону визначено, що «(…)У разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.(…).

Згідно ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України. Таким чином, оскільки ч.2 ст.307 Господарського кодексу України та ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України вказують на можливість підтвердження укладання договору перевезення вантажу фактом складання провізного документу, у тому числі накладної, складені залізничні накладні №50969336, №50969286 є належним підтвердженням виникнення між Позивачем та Відповідачем договірних правовідносин з перевезення вантажу, а саме антрациту в напіввагонах № 67790220 масою 69000кг, №67867085 масою 71000кг.

Між тим, ч. 5 ст.306 Господарського кодексу України передбачає регламентацію умов перевезення вантажів серед іншого транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Виходячи з приписів ст.. 6 Статуту залізниць України «(…) накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення;(…).

За ст.. 22 Статуту «(…) За договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату.(…)

Як зазначено вище зміст терміну «залізниця» у діючому законодавстві відображений у Законі України «Про залізничний транспорт» (ст..1 Закону). Нею є відокремлений підрозділ публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування (далі - АТ "Укрзалізниця"), утвореного відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", який здійснює перевезення пасажирів та вантажів у визначеному регіоні залізничної мережі.

За таких обставин Державне підприємство «Донецька залізниця», яка формально, як юридична особа на теперішній час існує (адже у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - «ЄДРПОУ») відсутня інформація про припинення ДП «Донецька залізниця»,) - не є «залізницею» у розумінні приписів як Закону, так і Статуту.

Верховним Судом України у Постановах №№ 3-1586гс16, 3-1417гс16 від 08.02.2017р. №№ 3-26гс17, 3-40гс17, 3-41гс17, 3-50гс17 від 22.02.2017р. з посиланням на приписи Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» від 23 лютого 2012 року № 4442-VI (далі - «Закон № 4442-VI»), Постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - «Постанова № 200») та Постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року № 604 «Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції» (далі - «Постанова № 604») зроблений правовий висновок про те, що ПАТ «Укрзалізниця» не є наступником прав та зобов'язань Державного підприємства «Донецька залізниця».

За таких умов судова колегія вважає висновок місцевого господарського суду про правонаступництво Укрзалізниці щодо прав та обов'язків Донецької залізниці - передчасним та таким, що не ґрунтується на нормах діючого законодавства.

Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне зауважити про наступне.

Законом № 4442-VI визначено правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 % акцій якого належать державі (далі - «Товариство»).

Зазначений Закон містить наступні положення.

Утворення Товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Товариство утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 % акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття (далі - підприємства залізничного транспорту).

Статут Товариства затверджується Кабінетом Міністрів України. Засновником Товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України.

Вищим органом Товариства є загальні збори. Функції загальних зборів виконує Кабінет Міністрів України.

Частиною 2 Перехідних та прикінцевих положень Закону № 4442-VI встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до Закону № 4442-VI та на виконання його вимог Постановою № 200 утворено ПАТ «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, підприємств залізничного транспорту, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1.

До переліку, наведеного у зазначеному додатку, включено й ДП «Донецька залізниця».

Постановою № 604 установлено, що майно (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції відображається в балансі (крім зобов'язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до пункту 2 цієї постанови.

За ч. 1 ст. 136 Господарського кодексу України «право господарського відання» є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Наказом № 33/6/а від 07.10.2014р. Першого заступника Голови Служби безпеки України - керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України визначені райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення, а саме : Донецька і Луганська області - з 07 квітня 2014 року; Харківська область - з 07 квітня 2014 року до 14 вересня 2014 року.

Згідно Розпорядженню Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. N 1275-р затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого включені території Донецької області та Луганської областей.

Згідно ч. 4 ст. 91 ЦКУ «(…) Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення (…)». Частиною 4 ст. 87 ЦКУ встановлено, що «(…) Юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації.

21.10.2015р. відбулася державна реєстрація ПАТ «Укрзалізниця».

З огляду на вищевикладене Державне підприємство «Донецька залізниця» хоча і не буда виключена з ЄДРПОУ як юридична особа, але з 21.10.2015р. право господарського відання щодо його майна (у тому числі й щодо рухомого складу, відповідної інфраструктури тощо) перейшло до ПАТ «Укрзалізниця».

Відтак,

- не будучі залізницею у розумінні приписів діючого законодавства,

- не маючи у своєму розпорядженні будь-якого майна (останнє перейшло до Укрзалізниці на праві господарського відання), -

Донецька залізниця починаючи з 21.10.2015 року об'єктивно не могла надавати послуги з перевезення вантажів як на підконтрольній так і на непідконтрольній Українській владі території Донецької та Луганської областей. Із зазначеної дати (21.10.2015р.) залізницею - перевізником вантажу, у тому числі по території, де проводиться АТО, є відповідний структурний підрозділ ПАТ «Укрзалізниця», яким є філія «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

Опосередкованим підтвердженням передачі усього майна Донецької залізниці (у тому числі й того, що знаходиться на тимчасово неконтрольованій території) у господарське відання Укрзалізниці є Постанова КМУ № 977 від 25.11.2015р., якою до ст.. 62 Статуту залізниць України були внесені зміни, а саме: абзац 3 - викладений у наступній редакції: «(…) На період проведення антитерористичної операції плата за перевезення вантажів із станцій відправлення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", розташованих на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, вноситься на станціях призначення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", що розташовані на іншій території України (…)».

За таких обставин для визначення перевізника вантажу, що перевозився у вагонах у вагонах №№ 67790220, 67867085, за залізничними накладними №№ 50969336, 50969286, відповідального за недостачу цього вантажу питання правонаступництва ПАТ «Укрзалізниця» щодо прав та обов'язків ДП «Донецька залізниця» не має значення, адже у будь-якому разі Державне підприємство «Донецька залізниця» послуг з перевезення вантажу починаючи з 21.10.2015р. не надає і надавати не може (іншого Відповідачем не доведено). Ці послуги надаються регіональною філією «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на підставі договорів перевезення вантажу (залізничні накладні), укладених між залізницею (регіональною філією «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця») та вантажовідправниками на користь вантажоодержувачів.

Зібрані під час розгляду справи докази свідчать про те, що перевізником вантажу у вагонах №№ 67790220, 67867085, за залізничними накладними №№ 50969336, 50969286; відтак - належним відповідачем у даній справі є саме Укрзалізниця в особі її Донецької філії, а не Донецька залізниця, як стверджує скаржник.

Ст. 110 Статуту залізниць України передбачає обов'язок залізниці відповідати за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству, що узгоджується із приписами ст.12 Закону України "Про залізничний транспорт". Окрім цього, відповідно до п.113 Статуту залізниць України, за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.26 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів посвідчуються актами.

Згідно з абз. 4 п.28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Мінтрансу України № 644 від 21.11.2000р. встановлено що, вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Як вбачається з відомостей, які містяться в накладних №50969336 та №50969286, вантаж завантажено у вагони Відправником, на станції відправлення залізницею без будь-яких зауважень до стану вантажу та вагонів, що свідчить про те, що Відправником були виконані вищезазначені вимоги Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу.

Укрзалізниця не довела, що нестача сталася під час перевезення вантажу саме територією, яку Українська влада не контролює. Нестача була виявлена на станції призначення Волноваха, що знаходиться на підконтрольній Українській владі території.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд зазначає, що Відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від відповідальності, передбаченої п.п.112, 113 Статуту залізниць України.

Таким чином, судова колегія зазначає, що рішенням місцевого господарського суду щодо часткового задоволення позовних вимог в сумі 39' 768, 58 грн. є правомірним, оскільки відповідальність за збереження, прийнятого до перевезення вантажу, залізниця несе у розмірі фактично заподіяної шкоди. До того ж, Відповідачем не було доведено належними засобами доказування факту виникнення нестача з не залежних від нього причин.

Крім цього, апеляційний суд погоджується з рішенням місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог в сумі 2' 512, 72 грн., через неврахування Позивачем, при розрахунку позовних вимог, положень п.27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 64 щодо природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. Зауваження Скаржника щодо неврахування місцевим судом результатів здійснених підрахунків розміру втрат вантажу (а.с.170 т.3) апеляційним судом відхиляються, оскільки, вказані суперечливі підрахунку нормативно не визначені у якості підстав спростування відомостей щодо втрати за належним чином оформленими комерційними актами.

Таким чином, оскільки будь-яких інших підстав, передбачених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційним судом не встановлено, апеляційна скарга Відповідача залишається без задоволення, а рішення - без змін, що за змістом ст. 49 вказаного Кодексу має наслідком віднесення на рахунок Укрзалізниці витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Донецька залізниця", м. Красний Лиман, Донецька область на рішення Господарського суду Донецької області від 27.09.2016р. у справі №905/1274/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 27.09.2016р. у справі №905/1274/16 залишити без змін з мотивів, викладених у цій Постанові.

Головуючий суддя: В. М. Татенко

Судді: Н. В. Ломовцева

О. В. Стойка

Надруковано примірників: 1 - позивачу;

2 - відповідачу;

1 - ГСДО;

1 - у справу;

1 - ДАГС.