КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2017 р. Справа№ 910/7517/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Щербина О.Ю. - дов. № 09/05-51 від 20.03.2017

від відповідача Андрущук О.В. - дов. № 010-01/2136 від 17.05.2016

Ференець А.В. - дов. № 010-01/3096 від 18.07.2016

від третьої особи не з'явились

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства

«Енергобанк» в особі Уповноваженої особи

Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» Брайка С.А.

на рішення Господарського суду міста Києва

від 26.07.2016 (суддя Ярмак О.М.)

у справі № 910/7517/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі

Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів

фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» Брайка С.А.

до Публічного акціонерного товариства «Державний

експортно-імпортний банк України»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення 840 000, 00 доларів США

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2016 у справі № 910/7517/16 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи. За твердженнями апелянта, в силу приписів ст. ст. 598, 609, 607 ЦК України, ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. ст. 44, 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та умов Договору, зобов'язання сторін за договором про підтримку членства банку в Міжнародній платіжній системі VISA International від 03.03.2004 № 5-1/23-06 та Договором про проведення розрахунків за операціями з платіжними картками банка асоційованого члена міжнародної платіжної системи від 03.03.2004 № 5-2/23-06 були припинені як на встановлених договорах підставах (п. 10.6. договорів), так і на встановлених законом підставах (ч. 1 ст. 604 та ст. 607 ЦК України), а відтак з урахуванням положень Закону України «Про заставу» припинилися й зобов'язання по Договору застави, внаслідок чого припинився і сам Договір застави. З огляду на наведене, враховуючи настання строку повернення гарантійного депозиту, відповідач незаконно утримує депозитні кошти позивача тощо.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу № 910/7517/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Дикунської С.Я., суддів: Жук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2017 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» Брайка С.А. прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 14.02.2017.

13.02.2017 надійшов відзив представника відповідача на апеляційну скаргу, в якому останній заперечував доводи апеляційної скарги, просив їх відхилити, а оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. 14.02.2017 до апеляційного суду надійшли письмові пояснення представника позивача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.02.2017 розгляд справи № 910/7517/16 відкладено на 07.03.2017.

02.03.2017 надійшли письмові пояснення представника третьої особи,, в яких останній підтримав апеляційну скаргу позивача, просив її задовольнити оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.03.2017 продовжено строк розгляду справи на 15 днів на підставі ст. 69 ГПК України, а в судовому засіданні 07.03.2017 оголошено перерву на 28.03.2017 на підставі ст. 77 ГПК України.

27.03.2017 надійшли додаткові письмові пояснення представника відповідача з долученням документів на підтвердження загальної суми забезпеченої заставою заборгованості після завершення всіх списань платіжної системи.

В судове засідання апеляційної інстанції 28.03.2017 з'явилися представники позивача та відповідача, представник третьої особи не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав. Присутні в судовому засіданні представники позивача та відповідача не заперечували проти розгляду справи за відсутності представника третьої особи.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Оскільки явка в судове засідання представника третьої особи обов'язковою не визнавалась, в матеріалах справи наявні пояснення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на апеляційну скаргу та докази належного повідомлення його про дату, час та місце розгляду справи, неявка представника третьої особи не перешкоджає розглядові апеляційної скарги по суті, апеляційний суд вважав за необхідне справу розглянути за відсутності представника третьої особи за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову повністю.

Представники відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечували доводи апеляційної скарги, просили їх відхилити, а оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу та додаткових поясненнях.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.

Так, Публічне акціонерне товариство «ЕНЕРГОБАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» Брайка С.А. звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про стягнення 840 000,00 доларів США заборгованості за договором гарантійного депозиту № 1949/23-99 від 21.07.1999. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що в силу приписів ст. ст. 598, 609, 607 ЦК України, ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. ст. 44, 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та умов Договору, зобов'язання сторін за договором про підтримку членства банку в Міжнародній платіжній системі VISA International від 03.03.2004 № 5-1/23-06 та Договором про проведення розрахунків за операціями з платіжними картками банка асоційованого члена міжнародної платіжної системи від 03.03.2004 № 5-2/23-06 були припинені як на встановлених договорами підставах (п. 10.6. договорів), так і на встановлених законом підставах (ч. 1 ст. 604 та ст. 607 ЦК України). Таким чином, з урахуванням положень Закону України «Про заставу» припинилися й зобов'язання за Договором застави, внаслідок чого припинився і сам Договір застави. З огляду на наведене та настання 03.09.2015 терміну повернення гарантійного депозиту за депозитним договором № 1949/23-99 від 21.07.1999, позивач просив стягнути з відповідача незаконно утримані депозитні кошти позивача.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог з підстав відсутності предмету спору між сторонами в зв'язку із здійсненням розрахунків шляхом перерахування позивачу 12.04.2016 550 040,28 дол. США, що є перевищенням отриманої банком як обтяжувачем за відповідним правом грошової вимоги над розміром забезпеченої обтяженням вимоги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.06.2016 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Під час розгляду справи судом першої інстанції представник позивача зменшив позовні вимоги в зв'язку з частковим поверненням депозитних коштів та відповідно просив стягнути з відповідача 289 959,72 дол. США суми залишку неповернутих коштів, 19 338,57 дол. США процентів за користування грошовими коштами, 5 621 161,08 дол. США пені за несвоєчасне повернення депозитних коштів. Згадана заява прийнята судом лише в частині зменшеного розміру основного боргу, відтак спір по суті розглядається щодо суми основного боргу - 289 959,72 дол. США.

Як встановлено матеріалами справи, 21.07.1999 між Державним Експортно-Імпортним банком України (спонсором) та Акціонерним банком «ЕНЕРГОБАНК» (банком) укладено договір гарантійного депозиту № 1949/23-99 (далі - Договір гарантійного депозиту).

Додатковими угодами № 1 від 27.07.1999, № 2 від 05.02.2002, № 3 від 06.03.2003, № 4 від 03.03.2004, № 5 від 09.08.2004, № 6 від 14.01.2005, № 7 від 02.03.2005, № 8 від 02.03.2006, № 9 від 02.03.2007, № 10 від 04.01.2008, № 11 від 03.03.2008, № 12 від 02.03.2009, № 13 від 01.03.2012, № 14 від 29.08.2013, № 15 від 01.09.2014 вносилися зміни та доповнення до Договору гарантійного депозиту.

Відповідно до п. 1.1 Договору гарантійного депозиту (в редакції додаткової угоди № 15 від 01.09.2014) з метою забезпечення виконання вкладником своїх зобов'язань за договором про підтримку членства банку в Міжнародній платіжній системі VISA International від 03.03.2004 № 5-1/23-06 (Договір підтримки) та Договором про проведення розрахунків за операціями з платіжними картками банка асоційованого члена міжнародної платіжної системи від 03.03.2004 № 5-2/23-069 (Договір про розрахунки), укладених між вкладником та банком, в тому числі і тих, що випливають з п.п. 4.1.1, 4.1.3, 4.1.8, 4.1.13, 8.3-8.5 Договору підтримки та з п.п. 5.1.2, 5.1.4, 8.4 Договору про розрахунки, вкладник розміщує в банку вклад в сумі 840 00,00 доларів США (гарантійний депозит) на строк до 03.09.2015, але в будь-якому випадку на строк, не менший ніж термін, протягом якого будуть виконуватися зобов'язання за Договором підтримки та Договором про розрахунки.

Матеріалами справи та поясненнями сторін підтверджується, що позивачем на виконання умов Договору гарантійного депозиту було розміщено у відповідача гарантійний депозит в розмірі 840 000,00 дол. США.

Листами від 16.09.2015 № 3121/5 та від 08.10.2015 № 3343/5 Публічне акціонерне товариство «ЕНЕРГОБАНК» зверталося до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» з вимогою про перерахування депозиту на рахунок вкладника в зв'язку із закінченням строку повернення депозиту.

Листом від 03.11.2015 № 023-16/6879 відповідач відмовив позивачу в задоволенні його вимоги, посилаючись на її передчасність, оскільки встановлена Договором гарантійного депозиту умова не настала.

За матеріалами справи, 03.03.2004 між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк» (принципалом) та Акціонерним банком «ЕНЕРГОБАНК» (афіліатом) укладено договір № 5-1/23-06 про підтримку членства банку в Міжнародній платіжній системі Visa International (Договір підтримки) з додатковими угодами до нього.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 Договору про підтримку принципал зобов'язується від імені та за рахунок афіліата представляти інтереси останнього в Міжнародній платіжній системі (далі - МПС), згідно правил МПС, щодо діяльності афіліата в статусі асоційованого члена МСП. Принципал надає афіліату консультативні послуги щодо замовлення для афіліата в МПС додаткових послуг та зміни статусу афіліата в МПС, а також інші послуги, що безпосередньо стосуються цього договору.

Крім цього, 03.03.2004 між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк» (принципалом) та Акціонерним банком «ЕНЕРГОБАНК» (афіліатом) укладено договір № 5-2/23-06 про проведення розрахунків за операціями з платіжними картками банка асоційованого члена МПС від 03.03.2004 (Договір про розрахунки) з додатковими угодами до нього, за умовами п. 1.1. якого принципал здійснює обслуговування кореспондентського рахунку афіліата, пов'язане з розрахунками за операціями з емісії та операціями з видачі готівки за картками.

Як зазначалось вище, 21.07.1999 між Державним Експортно-Імпортним банком України (спонсором) та Акціонерним банком «ЕНЕРГОБАНК» (банком) укладено договір гарантійного депозиту № 1949/23-99 (далі - Договір гарантійного депозиту), згідно п. 1.1 в редакції додаткової угоди № 15 від 01.09.2014 встановлено, що з метою забезпечення виконання вкладником своїх зобов'язань за Договором підтримки та Договором про розрахунки, вкладник розміщує в банку вклад в сумі 840 00,00 доларів США (гарантійний депозит) на строк до 03.09.2015, але в будь-якому випадку на строк, не менший ніж строк, протягом якого будуть виконуватися зобов'язання за Договором підтримки та Договором про розрахунки.

Відповідно до п. 1.1, п. 1.3 Договору гарантійного депозиту (в редакції додаткової угоди № 4 від 03.03.2004) гарантійний депозит повертається вкладнику на його першу вимогу після спливу терміну, передбаченого п. 1.1 цього договору. Терміном повернення гарантійного депозиту є 03.09.2015.

10.03.2004 між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк» (заставодержателем) та Акціонерним банком «ЕНЕРГОБАНК» (заставодавцем) укладено договір застави майнових прав № 8-5/23-06 (далі - Договір застави майнових прав), за умовами п. 1.1 якого заставою забезпечуються вимоги заставодержателя, що витікають з п.п. 4.1.3, 4.1.8, 4.1.13, 8.3-8.5 Договору про підтримку та з п.п. 5.1.2, 5.1.4, 8.4 Договору про проведення розрахунків.

За умовами п. 1.2 Договору застави майнових прав (в редакції додаткової угоди № 9 від 28.08.2013) заставодавець з метою забезпечення своїх зобов'язань за Договором підтримки та за Договором про розрахунки, передає заставодержателю в заставу майнові права, а саме: право вимоги коштів в сумі 840 000,00 доларів США з вкладеного (депозитного) рахунку (рахунку гарантійного депозиту) № 156, відкритого заставоводавцю заставодержателем відповідно до Договору гарантійного депозиту строком дії до 03.09.2014.

За твердженнями позивача (апелянта) з 11.06.2015 в силу приписів ст.ст. 598, 609 ЦК України, ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. ст. 44, 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та умов Договору, зобов'язання сторін по Договору про підтримку та Договору про проведення розрахунків були припинені, відповідно настали наслідки, пов'язані з їх припиненням, а саме необхідність проведення сторонами взаєморозрахунків. Крім цього, оскільки за згаданими договорами забезпечені заставою зобов'язання припинено, з урахуванням положень Закону України «Про заставу» припинено й зобов'язання за Договором застави майнових прав, як і сам договір.

Так, за умовами п. 10.6. Договору підтримки та Договору про розрахунки наявні однакові положення щодо припинення дії кожного з договорів у разі відкликання МПС або Національним банком України у принципала та/або афіліата ліцензії на право здійснення операцій за картками.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 11.06.2015 № 370 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.06.2015 № 115 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно якого розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» Ільчука Олександра Павловича строком на 1 рік з 12.06.2015 до 11.06.2016 включно. В подальшому, рішенням виконавчої дирекції Фонду № 136 від 14.07.2015 відсторонено від виконання обов'язків уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» Ільчука Олександра Павловича та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» Брайка Станіслава Анатолійовича.

Згадана інформація є загальновідомою, відтак на підставі ст.35 ГПК України не потребують доказування.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК України).

Договір згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим до виконання сторонами.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин на підставі ст. ст.193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтями 651, 652 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Нормами чинного цивільного законодавства не передбачено можливості одностороннього припинення договору, в той час як ст. 598 ЦК України встановлено можливість припинення саме зобов'язань на підставах, встановлених договором або законом.

На думку позивача, в зв'язку із прийняттям постанови про відкликання у нього банківської ліцензії та ліквідацію 11.06.2015 зобов'язання сторін за Договором підтримки та Договором про розрахунки припинилися на підставі п. 10.6 договорів саме 11.06.2015.

Зобов'язання згідно ст. 598 ЦК України припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Цивільним законодавством України передбачено такі підстави припинення зобов'язань як:

виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК);

за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами (ст. 600 ЦК України);

зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги (ст. 601 ЦК України);

за домовленістю сторін (ст. 604 ЦК України);

внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора (ст. 605 ЦК України);

поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст. 606 ЦК);

неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає (ст. 607 ЦК України);

смертю боржника або кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою (ст. 608 ЦК України);

ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (ст. 609 ЦК України).

Таким чином, визначений п. 10.6 Договору підтримки та Договору про розрахунки спосіб припинення дії договорів не означає автоматичного припинення дії договорів саме в день відкликання у банка ліцензії, як і не означає припинення між сторонами виконання взятих на себе та не виконаних зобов'язань.

Наведене підтверджується й положеннями п. 10.7 Договору підтримки та Договору про розрахунки, викладені в обох договорах аналогічним чином, відповідно до яких у разі розірвання/припинення цих договорів сторони зобов'язані виконати всі взаєморозрахунки, що випливають з них до повного їх врегулювання.

З огляду на наведене та відсутність в матеріалах справи доказів повного виконання позивачем своїх зобов'язань перед банком, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що зобов'язання по Договору підтримки та Договору про розрахунки не припинилися та продовжують діяти до моменту проведення усіх взаєморозрахунків між сторонами.

Доводи позивача (апелянта) щодо припинення зобов'язань за Договором підтримки та Договором про розрахунки на підставі ст. ст. 607, 609 ЦК України як безпідставні та необґрунтовані не заслуговують на увагу.

Так, згідно ст. 607 ЦК України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання в зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Однак посилаючись на згадану норму закону позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 33, 34 ГПК України, які б підтверджували обставини, з якими законодавство пов'язує можливість припинення зобов'язання та відсутності вини позивача у виникненні цієї обставини.

Зобов'язання на підставі ст. 609 ЦК України припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Відповідно до ч. 5 ст. 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку має бути завершена не пізніше двох років з дня початку процедури ліквідації банку. Фонд має право прийняти рішення про продовження ліквідації банку на строк до двох років з можливістю повторного продовження на строк до одного року.

Положеннями ч. 2 ст. 104 ЦК України встановлено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру (Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань) запису про її припинення.

За приписами ч. 7 ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» процедура ліквідації банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з дня внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Не пізніше наступного робочого дня після внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців про ліквідацію банку Фонд гарантування вкладів фізичних осіб оприлюднює на своєму офіційному веб-сайті інформацію про завершення процедури ліквідації банку та припинення банку як юридичної особи (ч. 5 ст. 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Оскільки станом на дату прийняття Господарським судом міста Києва рішення у даній справі (26.07.2016) в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців відсутня інформація щодо дати та номеру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи (підстави для його внесення) - позивача (була лише інформація стосовно перебування позивача в стані припинення), а на офіційному веб-сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не оприлюднена інформація про завершення процедури ліквідації позивача та припинення позивача як юридичної особи, позивач не може вважатися припиненим (ліквідованим), відповідно й відсутні підстави вважати зобов'язання позивача за Договором підтримки та Договором про розрахунки припиненими на підставі ст. 609 ЦК України.

Як вище згадувалось, за умовами п. 1.1 Договору гарантійного депозиту позивач розмістив в банку вклад (гарантійний депозит) на строк до 03.09.2015, але у будь-якому випадку на строк, не менший ніж строк, протягом якого будуть виконуватися зобов'язання за Договором підтримки та Договором про розрахунки.

Терміном згідно ч. 2 ст. 251 ЦК України є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Положення ч. 2 ст. 252 ЦК України передбачають, що термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Строк визначається як певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 251 ЦК України, ч. 1 ст. 252 ЦК України).

За умовами п.п. 6.1.2 п. 6.2. Договору гарантійного депозиту позивач зобов'язався забезпечити знаходження гарантійного депозиту на депозитному рахунку упродовж терміну дії Договору підтримки та Договору про розрахунки.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення (ч. 1 ст. 1060 ЦК України).

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 1060 ЦК України повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу.

Зі змісту зазначених умов Договору гарантійного депозиту та наведених положень чинного законодавства слідує, що гарантійний депозит за Договором гарантійного депозиту розміщений на інших умовах його повернення (тобто, не на умовах повернення вкладу (гарантійного депозиту) зі спливом встановленого договором строку).

Таким чином, оскільки Договір підтримки та Договір про розрахунки не є припиненими та розірваними, відсутні докази припинення зобов'язань шляхом здійснення розрахунків сторонами або ж іншим чином за обома договорами, встановлена Договором гарантійного депозиту умова для повернення гарантійного депозиту не настала, відтак доводи позивача (апелянта) є безпідставними та необгрунтованими.

Як встановлено матеріалами справи, Публічне акціонерне товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в порядку Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 07.07.2015 звернулось до Уповноваженої особи Фонду гарантування складів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» з вимогою № 023-06/4680 на суму 6 793 020,58 грн., 34 601,61 дол. США та 5 850,00 євро, які виникли за Договором про підтримку, Договором про проведення розрахунків та Договором про надання послуг з обслуговування операцій за Картками міжнародних платіжних систем від 01.06.2004 № 5-3/23-06.

У відповідь Публічним акціонерним товариством «ЕНЕРГОБАНК» надіслано відповідачу довідку № 58/28.6 від 13.01.2016 про визнання його кредитором та включення до 7 черги на суму 7 050 101,09 грн.

За наслідками звернення стягнення на предмет застави за Договором застави майнових прав відповідачем 12.04.2016 переказано на кореспондентський рахунок позивача 550 040,28 дол. США як перевищення отриманої банком як обтяжувачем за відповідним правом грошової вимоги над розміром забезпеченої обтяженням вимоги.

Сума коштів в розмірі 289 959,772 дол. США, яку позивач просив стягнути як решту частини депозиту за Договором гарантійного депозиту (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог), була зарахована відповідачем на погашення заборгованості позивача за Договором підтримки та Договором про розрахунки.

Як зазначалось вище, 10.03.2004 між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк» (заставодержателем) та Акціонерним банком «ЕНЕРГОБАНК» (заставодавцем) укладено договір застави майнових прав № 8-5/23-06 (далі - Договір застави майнових прав), за умовами п. 1.1 якого заставою забезпечуються вимоги заставодержателя, які витікають з положень п.п. 4.1.3, 4.1.8, 4.1.13, 8.3-8.5 Договору про підтримку з приписів п.п. 5.1.2, 5.1.4, 8.4 Договору про проведення розрахунків.

Умовами п. 1.2 Договору застави майнових прав (в редакції додаткової угоди № 9 від 28.08.2013) сторони погодили, що заставодавець з метою забезпечення своїх зобов'язань, викладених у Договорі підтримки та у Договорі про розрахунки, передає заставодержателю в заставу майнові права, а саме: право вимоги коштів в сумі 840 000,00 доларів США з вкладеного (депозитного) рахунку (рахунку гарантійного депозиту) № 156 (депозитний рахунок), відкритого заставоводавцю заставодержателем згідно Договору гарантійного депозиту строком дії до 03.09.2014.

Відповідно до п. 1.3 Договору застави майнових прав заставодавець з моменту прострочення виконання зобов'язань по Договору підтримки та/або Договору про розрахунки, а також у випадку невиконання або неналежного виконання ним умов цих Договорів: уступає заставодержателю право вимоги коштів з депозитного рахунку; доручає заставодержателю здійснення погашення заборгованості за Договором підтримки та/або Договором про розрахунки за рахунок коштів, що обліковуються на депозитному рахунку, вказаному п. 1.2.

Заставодержатель згідно п. 2.1.2 Договору застави майнових прав має право звернути стягнення на предмет застави або його частину згідно з чинним законодавством України та цим договором у випадку, якщо в момент настання терміну виконання заставодавцем зобов'язання (в тому числі щодо сплати будь-яких платежів за Договором підтримки та/або Договором про розрахунки), забезпеченого заставою згідно з цим договором, воно не буде виконане.

У випадку реалізації предмету застави заставодержателем, він зобов'язаний повернути заставодавцю різницю між вирученою грошовою сумою та розміром вимог, забезпечених заставою відповідно до умов цього договору, якщо виручена сума буде більшою за розмір вимог (п. 2.2.1 Договору застави майнових прав).

Так, на підставі ч. 1 ст. 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги, звернення стягнення на нього здійснюється шляхом відступлення обтяжувачу відповідного права. Обтяжувач зобов'язаний повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного права грошової вимоги у встановленому ст.27 цього Закону порядку про свій намір набути на свою користь таке право.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі ліквідації юридичної особи заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов'язання, забезпеченого заставою.

При заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права. Заставодержатель набуває право вимагати в судовому порядку переводу на нього заставленого права в момент виникнення права звернення стягнення на предмет застави (ст. 23 Закону України «Про заставу»).

Якщо при реалізації предмета застави виручена грошова сума перевищує розмір забезпечених цією заставою вимог заставодержателя, різниця згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про заставу» повертається заставодавцю.

Враховуючи факт наявного невиконання позивачем грошових зобов'язань перед відповідачем за Договором підтримки та Договором про розрахунки, що підтверджено самим позивачем, відповідач правомірно у відповідності до положень вказаних договорів та вимог чинного законодавства звернув стягнення на грошові кошти, які є депозитом за Договором гарантійного депозиту, внаслідок чого різницю між вирученою грошовою сумою та розміром вимог, забезпечених заставою, повернув позивачу в розмірі 550 040,28 дол. США.

Доводи позивача (апелянта) щодо припинення зобов'язань за Договором застави майнових прав та припинення самого Договору застави в зв'язку з припиненням зобов'язань за Договором підтримки та Договором про розрахунки, не заслуговують на увагу як безпідставні та необґрунтовані.

Так, згідно ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов'язань, установлених законом.

Положеннями п.п. 3.1, 3.2 Договору застави майнових прав сторони погодили, що право застави виникає з дати підписання цього договору повноважними представниками сторін, а припиняється - задоволенням заставодавцем в повному обсязі вимог заставодержателя, забезпечених заставою за цією угодою.

За умовами п. 6.3 Договору застави майнових прав цей договір набуває чинності з дати підписання повноважними представниками сторін і залишається чинним до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором та виконання заставодавцем зобов'язань за Договором підтримки та Договором про розрахунки.

Оскільки заставодавцем (позивачем) не задоволено вимог заставодержателя (відповідача), що витікають з Договору підтримки та Договору про проведення розрахунків, зокрема, в акцептованій позивачем сумі (7 050 101,09 грн. згідно довідки позивача від 13.01.2016 № 58/28-6), Договір застави майнових прав, як і застава майнових прав не припинились, відтак відповідач наділений правами заставодержателя гарантійного депозиту й не позбавлений права на задоволення своїх вимог у визначеному договором та законом порядку.

Посилання позивача на те, що згідно ч. 1 ст. 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» про віднесення ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до сьомої черги кредиторів відповідачем не оскаржувалось, не свідчить про відсутність у останнього встановлених законом та договором прав на першочергове звернення стягнення на заставне майно, оскільки згаданою правовою нормою передбачено право, а не обов'язок сторони, яка не згодна з рішенням Фонду, на його оскарження.

З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає правомірними висновки місцевого господарського суду щодо необґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за Договором гарантійного депозиту в розмірі 289 959,72 дол. США (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог), які позивачем не доведено належними та допустимими доказами, відтак вони є такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи позивача (апелянта) з приводу порушення та неправильного застосування судом вимог матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» Брайка С.А. залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2016 у справі № 910/7517/16 - без змін.

Матеріали справи № 910/7517/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук