ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.04.2017 Справа № 904/1049/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "УКРТЕЛЕКОМ", м. Київ в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Дніпро

до Управління Служби безпеки України у Дніпропетровської області, м. Дніпро

про стягнення заборгованості

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник за дов. № 1019 від 20.12.2016

від відповідача: ОСОБА_2 - представник за дов. № 55/30-835 від 21.04.2016

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Управління Служби безпеки України у Дніпропетровської області про стягнення заборгованості у розмірі 42 056, 21 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договорами № 70-1944 від 11.03.2015 та № 00-90701/ю-2141 від 25.05.2016 про взаємозєднання телекомунікаційної мережі ПАТ "Укртелеком" з телекомунікаційною мережею споживача, в частині повного та своєчасного розрахунку за надані послуги.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2017 порушено провадження у справі, а розгляд призначено у засіданні на 20.02.2017.

13.02.2017 представник позивача подав до суду клопотання, яким долучив витребувані ухвалою суду від 31.01.2017 документи до матеріалів справи.

20.02.2017 представник відповідача подав клопотання, в якому просить суд оголосити перерву в судовому засіданні для надання сторонам можливості добровільного врегулювання спору та вирішення питання укладання мирової угоди та погодження термінів її виконання.

У судовому засіданні 20.02.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 13.03.2017. Після перерви розгляд справи продовжено.

13.03.2017 від відповідача надійшло клопотання, в якому він просить суд оголосити перерву в судовому засіданні для надання сторонам можливості добровільного врегулювання спору та вирішення питання укладання мирової угоди та погодження термінів її виконання.

13.03.2017 представники сторін подали клопотання про продовження строку розгляду справи на п'ятнадцять днів.

Ухвалою суду від 13.03.2017 строк розгляду справи продовжено на п'ятнадцять днів та її розгляд призначено на 03.04.2017.

03.01.2017 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що заборгованість виникла у зв'язку із відсутністю бюджетних асигнувань та заперечив проти задоволення позову в частині стягнення трьох відсотків річних у сумі 450, 17 грн та інфляційних втрат у сумі 1109, 01 грн.

У судовому засіданні 03.04.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

11.03.2015 між Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії ПАТ "Укртелеком" (далі - позивач, постачальник) та Управлінням Служби безпеки України у Дніпропетровській області (далі - відповідач, платник) було укладено договір про взаємозєднання телекомунікаційної мережі ПАТ "Укртелеком" з телекомунікаційною мережею споживача № 70-1944 (далі - договір № 70-1944).

05.05.2016 між Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії ПАТ "Укртелеком" (далі - позивач, постачальник) та Управлінням Служби безпеки України у Дніпропетровській області (далі - відповідач, платник) було укладено договір про взаємозєднання телекомунікаційної мережі ПАТ "Укртелеком" з телекомунікаційною мережею споживача № 00-90701/ю-2141 (далі - договір № 00-90701/ю-2141).

Відповідно до п. 1.1 договорів № 70-1944 та № 00-9070/ю-2141, предметом цього договору є з'єднання телекомунікаційної мережі споживача (1000 номерів з номерною ємністю "791-90-00 - "791-99-99") з телекомунікаційною мережею Укртелекому в м. Дніпропетровськ, надання послуг місцевого, міжміського та міжнародного телефонного зв'язку, послуг доступу до мереж операторів рухомого (мобільного) зв'язку.

Споживач зобов'язаний щомісячно сплачувати Укртелекому вартість наданих телекомунікаційних послуг відповідно до додатку № 3 до цього договору та рахунків згідно з діючими тарифами (п. 3.4.13 договорів № 70-1944 та № 00-9070/ю-2141).

Пунктами 4.6 договорів № 70-1944 та № 00-9070/ю-2141 встановлено, що Укртелеком до 10 числа місяця, що настає за звітним, виставляє споживачу рахунок на оплату телекомунікаційних послуг. Цей рахунок одночасно є актом передавання-приймання виконаних робіт (надання послуг) за розрахунковий місяць.

На виконання умов договору, позивач надав відповідачеві телекомунікаційні послуги за період березень 2015-2016 рік на загальну суму 1399100, 80 грн, відповідно рахунків-актів, які були виставлені позивачем відповідачеві (арк. с. 29-62).

Надані послуги за вищевказаний період відповідачем були сплачені частково, у зв'язку із чим, на момент звернення позивача із позовом до суду, у нього була заборгованість перед позивачем у сумі 40497, 03 грн, за стягненням якої позивач звернувся до суду.

Відповідачем під час розгляду справи було здійснено часткову оплату основного боргу у розмірі 25000 грн (арк. с. 110).

Таким чином, сума несплачених послуг складає 15497, 03 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України (далі ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 903 ЦК України).

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, (далі ЦК України) цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином відповідно до закону та договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На час розгляду спору у господарському суді відповідачем не заперечено факт отримання телекомунікаційних послуг за представленим рахунками-актами та не надано доказів повної їх оплати на суму 15497, 03 грн, а відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу підлягає задоволенню у розмірі 15497, 03 грн.

Відповідно до п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи часткову оплату відповідачем суми основного боргу у розмірі 25000 грн, здійснену після порушення провадження у справі (31.01.2017), провадження у справі в цій частині підлягає припиненню.

За порушення відповідачем виконання грошового зобов'язання позивачем нараховано три відсотки річних за період з 21.04.2016 по 20.01.2017 у розмірі 450, 17 грн та інфляційні втрати за період травень 2015 січень 2017 у сумі 1109, 01 грн.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з рахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а три відсотки річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань.

Відповідно до п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши правильність нарахування інфляційних втрат, задовольняє дану вимогу повністю у розмірі 1109, 01 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача трьох відсотків річних у сумі 450, 17 грн, господарський суд задовольняє дану вимогу частково у розмірі 449, 03 грн, оскільки позивачем при здійсненні нарахування трьох відсотків річних не було враховано, що 2016 рік мав 366 днів.

Господарський суд не приймає заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, в якому він зазначає, що позивачем безпідставно нараховано проценти за ст. 536 ЦК України, а також те, що кошториси на 2016-2017 роки не передбачають асигнувань на сплату будь-яких санкцій, з огляду на наступне.

Зі змісту позовних вимог та розрахунку трьох відсотків річних, наданих позивачем до позову, вбачається, що позивачем здійснено нарахування трьох відсотків річних на підставі статті 625 ЦК України, а не статті 536 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Ці положення повністю кореспондуються з положеннями ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, де зазначено, що непереборною силою, тобто надзвичайними і невідворотними обставинами не вважаються, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Юліус проти України" (від 18.10.2005) та у справі "Бакалов проти України" (від 30.11.2004) зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є виправданням бездіяльності.

Таким чином, посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування не звільняє відповідача від виконання зобов'язань щодо оплати наданих послуг, оскільки відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язань, передбачених договорами. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі № 11/446.

Враховуючи вищевикладені обставини, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України, стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме у розмірі 1599, 96 грн.

Керуючись ст. 22, 44, 49, п. 1-1 ст. 80, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Провадження у справі № 904/1049/17 в частині стягнення з Управління Служби безпеки України в Дніпропетровській області суми основного боргу у розмірі 25000 грн припинити.

Стягнути з Управління Служби безпеки України в Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. Святослава Хороброго, буд. 23; ідентифікаційний код 20001496) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, б-р. ОСОБА_3, буд. 18; ідентифікаційний код 21560766; п/р № 4904 в ПАТ "Альфа-Банк", МФО 300346) основний борг у розмірі 15497, 03 грн, три відсотки річних у сумі 449, 03 грн, інфляційні втрати у розмірі 1109, 01 грн та 1599, 96 грн витрат зі сплати судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 04.04.2017

Суддя ОСОБА_4