ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2017 р. Справа № 914/2659/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Бонк Т.Б.

суддів Мирутенко О.Л. Якімець Г.Г.

при секретарі Борщ І.О.

за участю представників:

від позивача (скаржника) - Берегова Т.О. (представник за довіреністю)

від відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3 (представники за довіреністю)

розглянувши апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради,

м.Львів, від 04.01.2017 року № 31 вих. 27

на рішення господарського суду Львівської області від 14.11.2016р. (суддя Король М.Р.)

у справі № 914/2659/15

за позовом: Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, м.Львів

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Львів

про: демонтаж тимчасової споруди (малої архітектурної форми),

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 14.11.2016 року у справі №914/2659/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради неаргументовано причини та підстави, які зумовлюють демонтаж тимчасової споруди, а також необґрунтовано, в чому полягають підстави та обставини, які зумовили необхідність прийняття розпорядження суб'єкта владних повноважень "Про демонтаж тимчасової споруди ФОП ОСОБА_3 на АДРЕСА_1". При цьому, місцевий господарський суд виходив з того, що постановою Галицького районного суду м. Львова від 16 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року, позов ОСОБА_3 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Галицької районної адміністрації №261 від 1 липня 2015 року «Про демонтаж тимчасової споруди ФОП ОСОБА_3 на АДРЕСА_1». Провадження в частині позовних вимог ОСОБА_3 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про заборону буд-яких дій по відношенню до приватного майна ФОП ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_2 - закрито.

Не погоджуючись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, Галицька районна адміністрація Львівської міської ради оскаржила таке в апеляційному порядку, звернувшись до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 04.01.2017 року № 31 вих. 27, в якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 14.11.2016р. та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю.

Свої доводи скаржник аргументує, зокрема, нормами та положеннями Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Правил благоустрою м. Львова, затверджених ухвалою Львівської міської ради № 376 від 21.04.2011 року, Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 244 від 21.10.2011 року та Додатком 1 Положення про порядок розміщення тимчасових споруд та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 20.03.2014 року № 3190. При цьому, покликається на припис № 31-вих-950 від 22.06.2015 року, відповідно до якого ФОП ОСОБА_3 зобов'язано до 24.06.2015 року провести демонтаж тимчасової споруди за адресою АДРЕСА_1 у м. Львові та який не виконано ФОП ОСОБА_3 Також скаржник зазначає, що ФОП ОСОБА_3 не виконано вимоги розпорядження голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №261 від 18.06.2015 року "Про демонтаж тимчасової споруди ФОП ОСОБА_3 на АДРЕСА_1". А тому, вважає, що враховуючи п. 8.10. Положення про порядок розміщення тимчасових споруд та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 20.03.2014 року № 3190, ухвала Львівської міської ради № 374 від 21.04.2011 року «Про внесення змін до ухвал міської ради від 18.12.2008 року № 2311 та від 21.05.2009 року № 2685» є такою, що втратила чинність.

07.03.2017 року Відповідач подав Львівському апеляційному господарському суду Клопотання про залишення без розгляду апеляційної скарги (вхідний номер Львівського апеляційного господарського суду № 01-04/1769/17 від 07.03.2017 року), у якому просить залишити рішення місцевого господарського суду від 14.11.2016 року без змін, а скаргу Галицької РА ЛМР без задоволення.

Проте, як випливає із змісту та прохальної частини зазначеного клопотання, відповідач не погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає їх необґрунтованими та безпідставними, і просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, а не залишити апеляційну скаргу без розгляду.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача у судовому засіданні, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 14.11.2016р. у справі № 914/2659/15 слід залишити без змін, апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради - без задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено, що приписом №31-вих-950 від 22.06.2015 року ФОП ОСОБА_3 зобов'язано до 24.06.2015 року провести демонтаж тимчасової споруди за адресою АДРЕСА_1 у м. Львові (т. 1 а.с. 12).

26.06.2015 року в результаті проведеного обстеження території Галицького району на предмет функціонування тимчасової споруди СПД ФОП ОСОБА_3 на АДРЕСА_1, комісією у складі начальника відділу соціально-економічного розвитку Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, начальника відділу комунального господарства та інженером КП "Адміністративно-технічне управління" зафіксовано, що припис районної адміністрації №31-вих-950 від 22.06.2015 року не виконано, тимчасову споруду (МАФ) ФОП ОСОБА_3, що розміщено за вказаною адресою без відповідних дозвільних документів, не демонтовано (т. 1 а.с. 13).

Документальними доказами у справі встановлено, що 01.07.2015 року головою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради винесено розпорядження № 261 "Про демонтаж тимчасової споруди ФОП ОСОБА_3 на АДРЕСА_1", яким зобов'язано СПД - ФОП ОСОБА_3 в добровільному порядку забезпечити демонтаж тимчасової споруди (малої архітектурної форми) за адресою: м. Львів, АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 14).

10.07.2015 року, в результаті проведеного обстеження на предмет функціонування тимчасової споруди СПД ФОП ОСОБА_3 на АДРЕСА_1, комісією у складі начальника відділу соціально-економічного розвитку Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, головного спеціаліста відділу соціально-економічного розвитку Галицької районної адміністрації, начальника відділу комунального господарства зафіксовано, що вимоги розпорядження голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №261 від 18.06.2015 року "Про демонтаж тимчасової споруди ФОП ОСОБА_3 на АДРЕСА_1" вищевказаним суб'єктом не виконано (т. 1 а.с. 16).

Предметом позову є зобов'язання про демонтаж тимчасової споруди (малої архітектурної форми), яка розташована за адресою: м. Львів, АДРЕСА_1.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращення мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

За частинами 1 та 4 статті 20 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом; рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов'язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення. Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. (п. 1 ст. 124 Земельного кодексу України).

Згідно ч.2 ст.16 Закону України "Про оренду землі", укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Статтею 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Крім цього, відповідно до п.2.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011 року "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" необхідною умовою укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній або в комунальній власності, є наявність рішення відповідного органу про надання земельної ділянки. Водночас зобов'язання цього органу в судовому порядку укласти такий договір за відсутності зазначеного рішення є неможливим (крім випадку, передбаченого статтею 120 ЗК України та статтею 377 ЦК України), оскільки це порушувало б його передбачену Конституцією України виключну компетенцію. Якщо на час звернення до суду з відповідним позовом не подано доказів прийняття відповідним органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування рішення про передачу в оренду спірної земельної ділянки, вимоги позивача про зобов'язання такого органу укласти договір оренди задоволенню не підлягають.

Відтак, враховуючи викладене, підставою для користування земельною ділянкою, яка перебуває у комунальній власності, є відповідне рішення місцевої ради та договір оренди, укладений на підставі рішення органу місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Львівської області від 24.09.2015 року провадження у справі зупинено до вирішення Галицьким районним судом міста Львова справи №461/9507/15-а за позовом ОСОБА_3 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про визнання незаконним розпорядження №261 від 01.07.2015 року та зобов'язано сторони повідомити суд про результат розгляду Галицьким районним судом міста Львова справи №461/9507/15-а.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 16 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року, позов ОСОБА_3 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Галицької районної адміністрації №261 від 1 липня 2015 року «Про демонтаж тимчасової споруди ФОП ОСОБА_3 на АДРЕСА_1». Провадження в частині позовних вимог ОСОБА_3 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про заборону буд-яких дій по відношенню до приватного майна ФОП ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_2 - закрито.

Так, Галицьким районним судом міста Львова у постанові від 16.11.2015 року встановлено, що для обслуговування кіоску відповідача, між ОСОБА_3 та Львівською міською радою укладено договір оренди землі від 15 червня 2012 року.

Зі змісту п.2 Акту приймання-передачі об'єкта оренди від 15.06.2012 року встановлено, що Львівська міська рада на підставі ухвали Львівської міської ради від 07.06.2007р. №899 "Про ствердження Положення про організацію, проведення та оформлення купівлі-продажу у власність або надання в оренду земельних ділянок несільськогосподарського призначення у м. Львові", від 18.06.2009р. №2712 "Про затвердження нормативної грошової оцінки земель м.Львова" (зі змінами), ухвали Львівської міської ради від 16.12.2010р. №37 "Про порядок застосування відкоригованої нормативної грошової оцінки земель м.Львова", від 16.02.2012р. №1224 "Про нарахування та сплату до міського бюджету м.Львова на 2012 рік орендної плати за землю та земельного податку" та від 22.03.2012р. №1372 "Про внесення змін до ухвали міської ради від 16.02.2012 №1224" ухвали Львівської міської ради від 18.12.2008р. №2311, від 21.04.2011р. №374 передає, а ОСОБА_3 приймає в строкове, платне володіння і користування земельну ділянку площею 0,0007 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Відповідно до п.8 вказаного Акту термін дії договору становить 5 (п'ять) років."

Як вбачається з Акту приймання-передачі об'єкта оренди від 15.06.2012 року (т. 1 а.с. 33), земельну ділянку передано для обслуговування малої архітектурної форми.

На вищевказаній земельній ділянці (кадастровий номер :05:002:0014) ФОП ОСОБА_3 розміщено рухоме майно: кіоск (мала архітектурна форма) розміром 4,0кв.м, право власності на котре виникло на підставі договору купівлі - продажу б/н від 16.02.2011 року, котрий зареєстровано в реєстрі за №185 (копія міститься в матеріалах справи).

Разом з тим, перевіряючи підставність заявлених позовних вимог, судом з'ясовано, що позивач вважає, що відповідачем не виконано вимоги розпорядження голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №261 від 18.06.2015 року "Про демонтаж тимчасової споруди ФОП ОСОБА_3 на АДРЕСА_1"

Проте, оцінюючи документальні докази у справі в їх сукупності разом із доводами апеляційної скарги, слід зазначити, що Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради неаргументовано причини та підстави, які зумовлюють демонтаж тимчасової споруди, а також необґрунтовано, в чому полягають підстави та обставини, які зумовили необхідність прийняття такого розпорядження суб'єкта владних повноважень. Загальні покликання Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на нормативні акти, як на підставу для демонтажу тимчасової споруди, не спростовують висновків викладених у рішення місцевого господарського суду.

Як вже зазначалося вище, розпорядження голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №261 від 18.06.2015 року визнано незаконним та скасовано постановою Галицького районного суду міста Львова від 16.11.2015 року у справі №461/9507/15-а, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2016 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.08.2016 року.

Згідно з ч.3 ст.35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому, як зазначено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 04.08.2016 року у справі №461/9507/15-а, позивач (відповідач у справі №461/9507/15-а) - Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, як суб'єкт владних повноважень, не довів належними, допустимими і достатніми доказами правомірність свого рішення "Про демонтаж тимчасової споруди ФОП ОСОБА_3 на АДРЕСА_1".

Також, в ухвалі Вищого адміністративного суду України 04.08.2016 року у справі №461/9507/15-а вказано на те, що суди попередніх інстанцій вірно зазначили, що ФОП ОСОБА_3 надала суду докази того, що зазначена тимчасова споруда розміщена на законних підставах, а саме, розміщена на земельній ділянці, яку Львівська міська рада передала в оренду позивачу на підставі укладеного між ними договору, який був чинним на час винесення відповідачем оскаржуваного розпорядження. Також, суди вірно встановили, що ТС по АДРЕСА_1 зафіксована в Схемі розміщення тимчасових споруд на території Галицького району м. Львова (додаток 2 до зазначеної вище ухвали Львівської міської ради від 23.04.2015 року №4526), як існуюча споруда відповідно до договору оренди землі.

Таким чином, з врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що підстави для зобов'язання відповідача демонтувати тимчасову споруду, встановлену за адресою: АДРЕСА_2, відсутні.

Крім того, Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради, розглянувши проект кіоску ОСОБА_3 на АДРЕСА_1, беручи до уваги, що ухвалою Львівської міської ради №566 від 01.06.2011 року вищевказаний павільйон внесено до Перспективної схеми розміщення малих архітектурних форм як частини Програми комплексного благоустрою території міста, а також погодження його технічної документації з інженерними службами міста, листом №5-14469/2401 від 10.01.2012 року повідомило відповідача про погодження проекту кіоску, плану земельної ділянки та схеми прив'язки вищевказаного кіоску (т. 1 а.с. 98).

Також, листом №2401-2вих720 від 11.07.2012 року Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради, розглянувши звернення ОСОБА_3 щодо надання висновку згідно з ухвалою Львівської міської ради №2311 від 18.12.2008 року про відповідність тимчасової споруди (кіоску) на АДРЕСА_1 погодженому проекту, повідомило відповідача, що такий встановлений на підставі погодженої проектної документації та ухвали Львівської міської ради №374 від 21.04.2011 року. Кіоск відповідає погодженому проекту (т. 1 а.с. 100).

Відтак, з врахуванням наведеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог та зазначає, що скаржником у справі не доведено обставини, на які він покликається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 14.11.2016р. відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а інші зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, - Львівський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1.Рішення Господарського суду Львівської області від 14.11.2016р. у справі № 914/2659/15 залишити без змін, апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, м.Львів, від 04.01.2017 року № 31 вих. 27 - без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скеровуються в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складений 27.03.2017 року

Головуючий-суддя Т.Б. Бонк

Суддя О.Л. Мирутенко

Суддя Г.Г. Якімець