ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року Справа № 921/522/16-г/8

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:Нєсвєтової Н.М. (доповідач), Вовка І.В., Стратієнко Л.В.
розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 13.12.2016
у справі№ 921/522/16-г/8 Господарського суду Тернопільської області
за позовомпублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
додержавного підприємства "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу"
простягнення 397 695,59 грн

за участю представників сторін:

позивача: Старчик А.А.,

відповідача: не з'явився,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Тернопільської області з позовом до Державного підприємства "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу" про стягнення заборгованості в загальній сумі 397 695 грн 59 коп., з яких 318 726 грн 41 коп. - пеня, 20 638 грн 04 коп. - 3% річних та 58 331 грн 14 коп. - інфляційні нарахування.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Договором на купівлю-продаж природного газу №15-839-Н від 30.06.2015 в частині здійснення своєчасної оплати за поставлений протягом липня-грудня місяця 2015 включно природний газ, внаслідок чого у позивача виникло право на звернення до суду із даним позовом.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 24.10.2016, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 у справі № 921/522/16-г/8 позов ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу" на користь ПАТ "Нафтогаз України" 75 120,12 грн. - пені; 20 638,02 грн. - 3% річних; 58 331,14 грн. - інфляційних нарахувань. В задоволенні решти частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить постанову Львівського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 та рішення господарського суду Тернопільської області від 24.10.2016 скасувати в частині зменшення розміру пені до 50%, що складає 159 363,21 грн., та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити в зазначеній частині позовні вимоги в повному обсязі, стягнувши на користь позивача 159 363,21 грн. пені. В іншій частині рішення та постанову залишити без змін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права при ухваленні зазначених судових рішень, вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 30.06.2015 між ПАТ "Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець) та Державним підприємством "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу" (покупець) було укладено договір на купівлю-продаж природного газу №15-839-Н (надалі договір). Згідно умов договору продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ (далі - газ), а покупець - прийняти та оплатити газ, на умовах договору (п.1.1 р.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 р.1 договору, газ, що продається за договором використовується покупцем виключно для подальшої реалізації населенню.

Згідно п. 2.1 р. 2 договору, продавець передає покупцеві у період з 01 липня 2015 по 31 грудня 2015 газ в обсязі до 10 000,000 тис. куб. м (десять мільйонів куб. м), у тому числі по місяцях кварталів: липень - 300,0 тис. куб. м, серпень - 300,0 тис. куб. м, вересень - 400,0 тис. куб. м, жовтень - 1500,0 тис. куб. м, листопад - 2 900,0 тис. куб. м, грудень - 4600,0 тис. куб. м. Обсяги газу, що планується передати за договором (далі - плановий обсяг), можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу (пп.2.1.1 п. 2.1 р. 2 договору).

Пунктами 3.3-3.4 р. 3 договору встановлено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати Продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання - передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписаний акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Розділом 11 договору встановлено, що останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 липня 2015 і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 , а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Згідно п. 10.2 р. 10 договору, усі зміни і доповнення до договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін.

Так, з метою узгодження вартості переданого газу, банківських реквізитів продавця та відповідальності сторін, до даного договору було укладено відповідні додаткові угоди №1 від 15.10.2015, №2 від 03.11.2015 р. та №3 від 04.11.2015 .

Судами встановлено, що на виконання умов договору позивач за період з липня місяця 2015 року по грудень місяць 2015 р. (включно) передав, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 6 470,148 тис. м куб. на загальну суму 21 084 249,90 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями підписаних повноважними представниками сторін актів приймання-передачі природного газу. Зазначений факт не заперечується сторонами.

Відповідно до п. 6.1 р. 6 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Покупцем розрахунки за поставлений природний газ проводились з порушенням пункту 6.1 р.6 договору .

Як стверджував позивач та вбачається з матеріалів справи, відповідач, в порушення умов Договору та вимог чинного законодавства, свої зобов'язання по оплаті вартості отриманого природного газу за період з липня місяця 2015 по грудень місяць 2015 (включно) виконував неналежним чином та з порушенням передбаченого умовами Договору терміну розрахунків. Зокрема, вартість отриманого у липні місяці 2015 газу відповідачем оплачена 16.10.2015 , вартість отриманого у серпні 2015 газу - 28.10.2015, вартість отриманого у вересні місяці 2015 газу - 27.11.2015, вартість отриманого у жовтні місяці 2015 газу - 27.11.2015, вартість отриманого у листопаді місяці 2015 газу - 23.12.2015 та вартість отриманого у грудні місяці 2015 газу - 28.01.2016 (виписка по підприємству "Кременецьке УПРГ ДП" - в матеріалах справи).

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Договором купівлі-продажу природного газу №15-839-Н від 30.06.2015, позивач звернувся з позовом про стягнення на свою користь пені в розмірі 318 726,41 грн, нарахованої на підставі п. 7.2 Договору. Окрім того, на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), позивачем нараховано заявлено до стягнення з відповідача 58 331,14 грн інфляційних нарахувань та 20 638,04 грн 3% річних. При цьому позивач зазначав, що основна заборгованість відповідача відсутня, однак несвоєчасно проводились розрахунки за поставлений природний газ.

Скаржник не оскаржує судові акти у частині стягнення суми боргу, 3% річних та інфляційних. Скарга стосується правомірності зменшення судами пені, з посиланням на положення ст.83 ГПК України. При цьому, скаржник вказує на те, що судами невірно оцінені обставини щодо матеріального становища боржника, як виняткові, та не були враховані інтереси позивача.

За неналежне виконання вимог Договору в частині своєчасної оплати вартості отриманого газу позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача пеню в загальному розмірі 318 726,41 грн.

Судами встановлено, що відповідно до умов договору та приписів чинного законодавства, при укладенні договору (30.06.2015) сторони передбачили можливість нарахування Продавцем (позивачем у справі) пені лише у випадку, якщо Покупець (відповідач) не здійснить повну оплату за фактично отриманий за Договором природний газ до 20.01.2016 р. Поряд із цим, з 03.11.2015 (дата підписання Додаткової угоди №2) умовою для застосування штрафної санкції (пені) сторони визначили невиконання Покупцем (відповідачем) п. 6.1 Договору. Тобто, з 03.11.2015 у позивача виникло право на нарахування пені у випадку порушення відповідачем передбачених п. 6.1 Договору строків оплати вартості поставленого природного газу.

Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд здійснивши перерахування пені, прийшов до обґрунтованого висновку, що пеня підлягає стягненню на користь позивача в розмірі 150 240,24 грн. за період з 03.11.2015 по 27.01.2016. Пеня в сумі 168 486,17 грн. за період з 20.08.2015 по 02.11.2015 за зобов'язаннями липня-серпня та частини вересня місяця 2015 нарахована та заявлена позивачем до стягнення безпідставно.

Суди, зменшуючи заявлену до стягнення пеню на 50 %, взяли до уваги те, що підприємство відповідача знаходиться у вкрай тяжкому фінансовому стані, та те, що на можливість своєчасних розрахунків із позивачем за отриманий природний газ суттєво впливає збитковість тарифів на теплову енергію, встановлених для населення, і постійна наявність заборгованості по компенсації пільг та різниця у цих тарифах.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів попередніх судових інстанцій, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п.7.2 договору у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Стаття 233 Господарського кодексу України передбачає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України закріплено право господарського суду зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Підпунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що: відповідно до умов договору №15-839-Н від 30.06.2015 ДП "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу" отримувало природний газ від позивача виключно для подальшої реалізації населенню, яке має значну заборгованість за газ; станом на день звернення до суду основна заборгованість відповідача відсутня; розрахунки за поставлений позивачем природний газ на підставі договору №15-839-Н від 30.06.2015 проводились відповідно до вимог чинного законодавства, відповідач був позбавлений можливості вплинути на встановлений законодавством порядок розрахунків; позивач застосував до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань.

В матеріалах справи знаходиться копія Звіту про фінансові результати ДП "Кременецьке УПРГ" за 2015 , в якому зазначено збиток за звітний період 442 тис. грн.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок господарського суду про наявність підстав для зменшення розміру пені на 50%.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, стягуючи пеню у розмірі 50%.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного господарського суду та не впливають на них, а тому підстави для її задоволення і скасування постанови Львівського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 року в частині зменшення розміру пені на 50%, ухваленої з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального законодавства, відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 у справі №921/522/16-г/8 - без змін.

Головуючий Н. Нєсвєтова

Судді І. Вовк

Л. Стратієнко