ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

29.03.2017р. № 905/677/17 Суддя господарського суду Донецької області Мельниченко Ю.С., розглянувши матеріали

за позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Маріуполь, Донецька область

до відповідача: Маріупольської міської ради Донецької області, м. Маріуполь, Донецька область

про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки № 1249 від 21.06.2011р. та зобов'язання укласти додаткову угоду до нього, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, м.Маріуполь, Донецька область, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Маріупольської міської ради Донецької області, м. Маріуполь, Донецька область, про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки № 1249 від 21.06.2011р. та зобов'язання укласти додаткову угоду до нього.

Вирішуючи питання про прийняття даної позовної заяви до розгляду, суд виходить з наступного.

Згідно з п.3 ч.1 ст.57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених законом порядку і розмірі.

Так, звертаючись до господарського суду з позовом, позивачі у відповідному порядку (за встановленими реквізитами для перерахування судового збору по заявам, які розглядаються господарським судом Донецької області) та розмірі сплачують судовий збір до Державного бюджету України. Правові засади справляння судового збору, платники, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» станом на 01.01.2017р. прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 1600 грн. 00 коп.

Пунктами 2.1 та 2.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлені наступні ставки судового збору для звернення до господарського суду: з позовом майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1600 грн. 00 коп.) та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (240000 грн. 00 коп.); з позовом немайнового характеру в розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1600 грн. 00 коп.).

Як роз'яснено Пленумом Вищого господарського суду України в п.2.11.постанови №7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України» якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог.

Таким чином, судовий збір за зазначеним позовом має бути сплачений за кожну з заявлених немайнових вимог, а саме: 1600 грн. 00 коп. + 1600 грн. 00 коп. = 3200 грн. 00 коп.

В порушення вищезазначених норм, до позовної заяви додано квитанцію №0.0.726597350.1 від 16.03.2017р. на підтвердження сплати судового збору лише у розмірі 1600 грн. 00 коп., що не відповідає вимогам ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» та п.3 ч.1 ст.57 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно п. 4 ч.1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність належних доказів доказів сплати позивачем судового збору у встановлених порядку та розмірі, що є передбаченою п. 4 ч. 1 ст.63 Господарського процесуального кодексу України підставою для повернення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до порядку надсилання копії позовної заяви і доданих до неї документів, встановленого ч.1 ст.56 Господарського процесуального кодексу України, позивач при поданні позову зобов'язаний надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

За приписами п.2 ч.1 ст.57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення сторонам копій позовної заяви і доданих до неї документів.

Так, в силу статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, належним доказом відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів можуть вважатися документи, що підтверджують надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) та опис вкладення із зазначенням.

Дослідивши матеріали позовної заяви, судом було встановлено, що в якості доказу направлення відповідачу копії позовної заяви з додатками, позивачем надано позовну заяву, на якій міститься відмітка Маріупольської міської ради Донецької області про отримання позовної заяви та доданих до неї документів 24.03.2017р. без зазначення П.І.Б. та посадового становища особи, яка їх отримала, яка не може вважатись належним доказом направлення позивачем відповідачу саме позовної заяви б/н від 27.03.2017р. з доданими до неї документами, з якою позивач звернувся до суду, оскільки зазначена позовна заява не могла бути отримана відповідачем раніше за дату її складання.

Відповідно до абз. 8 п.3.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не може вважатися належним доказом надіслання відповідачеві копії позовної заяви та доданих до неї документів проставлена на позовній заяві відмітка іншої сторони, якщо у цій відмітці не зазначено, ким саме прийнято копію позовної заяви.

Згідно п. 6 ч.1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність належних доказів відправки копії поданого до суду позову з додатками в адресу відповідача, що є передбаченою п. 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України підставою для повернення позовної заяви без розгляду.

Після усунення обставин, які зумовили повернення позовної заяви, позивач має право повторно звернутися з позовом до господарського суду в загальному порядку.

З огляду на викладене, керуючись ст. 34, ч. 1 ст. 56, п. 2,3 ч. 1 ст. 57, п. 4,6 ч. 1 ст. 63, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Повернути позовну заяву Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Маріуполь, Донецька область до Маріупольської міської ради Донецької області, м. Маріуполь, Донецька область, про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки № 1249 від 21.06.2011р. та зобов'язання укласти додаткову угоду до нього.

Додаток (для Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Маріуполь, Донецька область): позовна заява б/н від 27.03.2017р. на 39-ти арк.

Суддя Ю.С. Мельниченко