ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року Справа № 922/2940/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіШвеця В.О.,
суддівДанилової М.В., Корсака В.А.
розглянувши касаційну скаргу Державного підприємства "Димерське лісове господарство"
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 13.12.2016
та на окрему ухвалуГосподарського суду Харківської області від 07.11.2016
у справі№ 922/2940/16 Господарського суду Харківської області
за позовомДержавного підприємства "Димерське лісове господарство"
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
простягнення коштів

за участю представників сторін від:

позивача: Опаріна А.Л. (дов. від 18.01.2017),

відповідача: не з'явились, належно повідомлені про час та місце розгляду касаційної скарги,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Димерське лісове господарство" звернулось з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів у розмірі 50 090,84 грн. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором № 173 поставки товару від 20.11.2012 в частині повного та своєчасного розрахунку. При цьому позивач посилався на приписи статей 509, 525, 526, 530 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 07.11.2016, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13.12.2016, у позові відмовлено. Суди попередніх інстанцій виходили з недоведеності матеріалами справи наявності заборгованості відповідача за поставлений відповідачем товар у період строку дії договору поставки № 173 від 20.11.2012.

Одночасно, 07.11.2016 окремою ухвалою Господарського суду Харківської області (суддя Ємельянова О.О.), залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 (головуючий суддя - Барбашова С.В., судді Гребенюк Н.В., Істоміна О.А.) у порядку статті 90 Господарського процесуального кодексу України повідомлено керівника Державного підприємства "Димерське лісове господарство" про наявність недоліків у юридичному та бухгалтерському забезпеченні діяльності підприємства для вжиття відповідних організаційно-правових заходів.

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, Державне підприємство "Димерське лісове господарство" звернулось з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить окрему ухвалу та постанову у справі скасувати як такі, що не відповідають вимогам статті 90 Господарського процесуального кодексу України. Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги скаржник вказує на те, оскаржувана окрема ухвала не містить посилань на конкретні норми законодавства та вказівки щодо заходів, які має вжити керівник Державного підприємства "Димерське лісове господарство"

Ухвалою від 14.03.2017 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі головуючого судді - Швеця В.О., суддів - Данилової М.В., Корсака В.А., касаційну скаргу Державного підприємства "Димерське лісове господарство" прийнято до провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 23.03.2017.

Відзиву на касаційну скаргу до Вищого господарського суду України не надходило.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Вищий господарський суд України, заслухавши суддю Швеця В.О., пояснення представника позивача, переглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами приписів чинного законодавства, відзначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи, предметом касаційного оскарження є постанова Харківського апеляційного господарського суду від 13.12.2016, якою залишено без змін окрему ухвалу Господарського суду Харківської області від 07.11.2016, прийняту на підставі статті 90 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з приписами статті 90 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, виявивши при вирішенні господарського спору порушення законності або недоліки в діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу, виносить окрему ухвалу. Окрема ухвала надсилається відповідним підприємствам, установам, організаціям, державним та іншим органам, посадовим особам, які несуть відповідальність за ухилення від виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, в порядку та розмірі, передбачених частиною першою статті 119 цього Кодексу. У розумінні приписів наведеної норми окрема ухвала - це засіб реагування господарського суду на виявлені під час судового розгляду порушення законності або суттєві недоліки у діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу, їх працівників чи посадових осіб. При цьому господарський суд не обмежений колом ні учасників судового процесу у конкретній справі, ані загалом осіб, зазначених у статті 1 Господарського процесуального кодексу України. В окремій ухвалі має бути зазначено закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його стаття, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення. Просте перерахування допущених порушень без зазначення конкретних норм чинного законодавства або перерахування норм права, порушення яких встановлено у судовому розгляді, є неприпустимим. Вказівки, що містяться в окремій ухвалі, повинні бути максимально конкретними і реальними для виконання. При винесенні окремої ухвали слід ураховувати, що вказівки щодо усунення порушень законності чи недоліків у діяльності підприємств і організацій не повинні виходити за межі компетенції господарського суду. Таким чином, підставою для винесення окремої ухвали є встановлення судом при вирішенні господарського спору порушення законності або недоліків в діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу. Як вже зазначалося, місцевий господарський суд окремою ухвалою повідомив керівника Державного підприємства "Димерське лісове господарство" про наявність недоліків у юридичному та бухгалтерському забезпеченні діяльності підприємства для вжиття відповідних організаційно-правових заходів. При цьому недоліками суд визнав порушення позивачем приписів частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пунктів 2.4., 2.5, 4.1, 4.2., 4.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, оскільки надані в підтвердження позовних вимог документи (товарно-транспортні накладні, специфікації-накладні) не містять посади працівника підприємства позивача, яка здала товарно-матеріальні цінності, відсутнє прізвище і посада особи з боку представника відповідача. Вказане не дає змоги ідентифікувати особу, яка прийняла товарно-матеріальні цінності, а підписи осіб не скріплені печаткою. Також, судом першої інстанції встановлено, що в товарно-транспортних накладних наявні виправлення та не зазначено номеру спірного договору, за яким відбувається поставка товару. Водночас судом першої інстанції виявлено, що позивачем порушуються вимоги щодо складання первинних документів, які фіксують рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства про уповноваження конкретної фізичної особи одержати для підприємства визначені перелік та кількість цінностей, що має своїм наслідком порушення встановленого в Україні порядку ведення бухгалтерського обліку і звітності. Крім того, судом першої інстанції виявлено, що працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, в порушення пункту 2.15. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, не перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству. Відтак, окрема ухвала містить вичерпні вказівки суду на допущені Державним підприємством "Димерське лісове господарство" порушення у веденні бухгалтерського обліку та спосіб їх виправлення. Окрім цього, при вирішенні даної справи представником позивача не вживались заходи щодо всебічного та об'єктивного розгляду справи, через що місцевий господарський суд з метою правильного вирішення справи чотири рази відкладав її розгляд, що є істотним недоліком в організаційно-правовому забезпеченні участі позивача у даному господарському процесі, що також мало наслідком винесення окремої ухвали. За наведених обставин колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність правових підстав для винесення окремої ухвали в порядку статті 90 Господарського процесуального кодексу України. В свою чергу доводи, викладені заявником у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтовані висновки місцевого та апеляційного господарських судів та фактично зводяться до заперечення викладених в оскаржуваних судових рішеннях обставин. З огляду на викладене колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про те, що окрема ухвала Господарського суду Харківської області від 07.11.2016 та постанова Харківського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Димерське лісове господарство" залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 у справі № 922/2940/16 Господарського суду Харківської області залишити без змін.

Головуючий суддя: В. Швець

Судді: М. Данилова

В. Корсак