УХВАЛА

01.03.2017Справа № 910/3284/17

За заявою Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "ХРЕЩАТИК"

особа, щодо якої просять вжити запобіжні заходи Товариство з обмеженою відповідальністю "Версум"

про вжиття запобіжних заходів

Суддя Якименко М.М

Представники сторін:

від заявника: Мельник Е.О. - за довіреністю №Д-49/16 від 20.07.2016 року;

від особа, щодо якої просять вжити запобіжні заходи: без виклику;

Обставини справи :

28.02.2017 року через канцелярію Господарського суду м. Києва від Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "ХРЕЩАТИК" надійшла заява про вжиття запобіжних заходів, згідно якої заявник просив суд накласти арешт на майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ВЕРСУМ» (податковий номер 39467501; 02002, м. Київ, вул. Мильчакова, буд. 5), а саме виробничу базу, загальною площею 2086 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, провулок Фізкультури, 2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 28.02.2017 року призначено розгляд заяви на 01.03.2017 року.

В судовому засіданні 01.03.2017 року представник заявника підтримав заяву про вжиття запобіжних заходів та просив суд її задовольнити.

Розглянувши подані матеріали в їх сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування заяви ПАТ "Комерційний Банк "ХРЕЩАТИК" зазначив, що є власником виробничої бази загальною площею 2086 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, провулок Фізкультури, 2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00 (далі по тексту - виробнича база).

У січні 2017 року ПАТ "Комерційний Банк "ХРЕЩАТИК" стало відомо, що власником виробничої бази стало Товариство з обмеженою відповідальністю "Версум" (далі по тексту - ТОВ «Версум») на підставі Договору купівлі продажу від 08.08.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В. за реєстровим №1420.

ПАТ "Комерційний Банк "ХРЕЩАТИК" зазначило що вищевказаного Договору не укладало та будь-яке відчуження виробничої бази не здійснювало.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 05 квітня 2016р. №234 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРІЦІЙНИЙ БАНК «ХРЕЩАТИК» (далі - ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК») до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 05 квітня 2016 р. № 463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 05 квітня 2016 р. до 04 травня 2016 р. включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Костенку Ігорю Івановичу строком на один місяць з 05 квітня 2016 р. до 04 травня 2016 р. включно.

У подальшому, відповідно до рішення Правління Національного банку України від 02 червня 2016 року №46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 03 червня 2016 року № 913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» з 06 червня 2016 року до 05 червня 2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), в тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Костенку Ігорю Івановичу на два роки з 06 червня 2016 року до 05 червня 2018 року включно.

Заявник також зазначив, що виробнича база входить до ліквідаційної маси Банку, її перехід у незаконний спосіб на користь третіх осіб спричинив збитки не тільки Банку та державі, але й простим вкладникам Банку, оскільки за рахунок даного майна Фонд мав би можливість задовольнити вимоги кредиторів у значно більшій сумі, реалізувавши Виробничу базу у законний спосіб та за максимально можливою ціною.

Згідно до ч. 3 ст. 43-3 ГПК України заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом п'яти днів з дня винесення ухвали про вжиття запобіжних заходів. Після подання заявником позовної заяви запобіжні заходи діють як заходи забезпечення позову.

Отже, запобіжні заходи забезпечують вимогу, яка ще не оформлена у вигляді позову, та надають додаткову гарантію реальності виконання рішення суду. Однак в даному випадку позов був поданий одночасно із заявою про вжиття запобіжних заходів та призначений до розгляду на 26.09.2016 у справі №910/16072/16 під головуванням судді Дупляк О.М.

Таким чином, забезпечення позову у справі №910/16072/16 гарантується Розділом X ГПК України.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо правової охорони інтелектуальної власності" від 22.05.2003 № 850-ІV Господарський процесуальний кодекс України доповнено розділом «Запобіжні заходи».

У п. 10 рекомендацій Президії Вищого господарського суду України від 10.06.2004 №04-5/1107 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" зазначається, що вжиття запобіжних заходів має здійснюватися для попередження порушень прав інтелектуальної власності та для збереження доказів такого порушення. Отже, з цього випливає, що вжиття запобіжних заходів не може здійснюватися для захисту інших прав та охоронюваних законом інтересів.

Виходячи з правової позиції Вищого господарського суду України, можна зробити висновок, що спеціалізовані норми Розділу V-1 ГПК України можуть бути застосовані судом лише до визначеної категорії справ.

У п. 9 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 20.04.2007 №01-8/251 "Про деякі питання практики вжиття запобіжних заходів" зазначається, що у вирішенні питання про вжиття запобіжних заходів господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх застосування з урахуванням такого:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника;

- наявності зв'язку між конкретним видом запобіжних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, яку заявник повинен подати у строк, встановлений частиною третьою статті 43-3 ГПК України;

- імовірності настання обставин, зазначених у статті 43-1 ГПК України;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні заяви ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» про вжиття запобіжних заходів у зв'язку з недоведеністю та необґрунтованістю вимог.

Керуючись ст. 43-1, 43-4 ГПК України, Господарський суд міста Києва -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "ХРЕЩАТИК" про вжиття запобіжних заходів - відмовити.

Суддя М.М. Якименко