КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2017 р. Справа№ 910/19187/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Жук Г.А.

Сітайло Л.Г.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Довгалюк А.В. (довір. №648 від 30.12.16);

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна Академія управління персоналом"

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2016р.

у справі № 910/19187/16 (суддя Цюкало Ю.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна Академія управління персоналом"

до Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

про визнання додаткової угоди недійсною

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.11.2016р. у справі №910/19187/16 в позові відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду грунтується на тому, що позивачем та відповідачем в передбаченому чинним законодавством України порядку було погоджено зміст (умови) укладеної між ними в 2012 році Угоди в цілому, про що свідчать підписи та печатки обох сторін про її укладенні, крім того, як зазначає суд, позивач, як абонент, сплачував на користь відповідача , як постачальника, грошові кошти по договору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2016р. та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що 30 листопада 2016р. позивачем вчасно подано клопотання про перенесення судового засідання у зв'язку із поданням відповідачем пропозиції про укладення мирової угоди , до клопотання було додано вказану пропозицію відповідача у письмовому вигляді, однак не дивлячись на це судом прийнято рішення , тобто фактично розглянуто позов менше ніж за два тижні за відсутності позивача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2017р. розгляд апеляційної скарги призначено на 21.03.2017р.

В судове засідання апеляційного господарського суду 21.03.2017р. не з'явився позивач.

Враховуючи те, що позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали від 20.02.2017р. про призначення до розгляду апеляційної скарги), явка сторін в судове засіданні не визнана обов'язковою, про причини неявки позивач суд не повідомив, судова колегія ухвалила розгляд апеляційної скарги у відсутності представника позивача.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача судова колегія встановила.

Між позивачем, як абонентом, та відповідачем, як постачальником, 13 лютого 2003 року укладено договір "На послуги водопостачання та водовідведення" № 01831/5-01, згідно п. 1. якого постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та водовідведення, a Абонент зобов'язується розраховуватися за вищезазначені послуги згідно умов договору та Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994р. № 65.

03 вересня 2012 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду до зазначеного договору.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст.626 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до ст.180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Господарським судом міста Києва встановлено, що додаткова угода від 03.09.2012р. до договору укладена фінансовим директором - ОСОБА_4, що діяв від імені позивача на підставі довіреності, з одного боку, та заступником директора розрахункового департаменту - ОСОБА_5, що діяв від імені відповідача на підставі довіреності.

Так, зі змісту додаткової угоди від 03.09.2012р вбачається, що абонентом та постачальником в передбаченому чинним законодавством України порядку погоджено зміст (умови) укладеної між ними в 2012 році Угоди в цілому, про що свідчать підписи та печатки обох сторін на Угоді про її укладення.

Крім того, 24.09.2012р., в жовтні 2012 року, 27.09.2013р., 24.09.2014р. та 19.08.2016р. позивач сплачував на користь відповідача грошові кошти по договору, що вказує на виконання умов договору та угоди в цілому, оскільки додаткова угода від 03.09.2012р є невід'ємною частиною договору.

У своїй постанові від 29 травня 2013 року N 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" Пленум Вищого господарського суду України, з метою забезпечення правильного і однакового застосування законодавства у розгляді справ, пов'язаних з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними, надав господарським судам роз'яснення, в яких звернув увагу судів на ту обставину, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

З огляду на викладене, зважаючи на положення ст.ст. 627, 628, 638 Цивільного кодексу України, ст.ст. 42, 180 Господарського кодексу України, з яких випливає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства, а підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, враховуючи те, що сторонами погоджено умови додаткової угоди, з огляду на наступне схвалення позивачем угоди шляхом вчинення дій спрямованих на погодження правочину, і зокрема оплату послуг, місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що 30 листопада 2016р. позивачем вчасно подано клопотання про перенесення судового засідання у зв'язку із поданням відповідачем пропозиції про укладення мирової угоди, однак не дивлячись на це судом прийнято рішення, не заслуговують на увагу, оскільки яв вбачається з листа, доданого до клопотання про відкладення розгляду справи, він не відповідає вимогам ст. 36 ГПК України, відповідно до ч.2 якої письмові докази подаються в оригіналі, або в належним чином засвідченій копії, отже, встановити ті чи інші обставини, які хотів довести до суду позивач клопотанням про відкладення, у суду не було підстав.

Враховуючи викладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2016р. не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна Академія управління персоналом" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2016р. у справі №910/19187/16 залишити без змін.

3. Справу №910/19187/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Г.А. Жук

Л.Г. Сітайло