ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року Справа № 916/495/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:Нєсвєтової Н.М. (доповідач), Ковтонюк Л.В., Стратієнко Л.В.
розглянувши касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 08.12.2016
у справі№ 916/495/14 Господарського суду Одеської області
за позовомПриватного підприємства "Ніка-2"
до третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача1. Шабівської сільської ради Білгоро-Дністровського району Одеської області 2. фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 Одеська обласна державна адміністрація
провизнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності
за участю представників сторін:

позивача: не з'явився,

відповідача 1: не з'явився,

відповідача 2: Старенкова О.П., Панчук Ю.Ю.,

третьої особи : не з'явився,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2014 Приватне підприємство "Ніка-2" звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, в якому просило суд :

- поновити строк для звернення до суду з даним позовом;

- визнати незаконним та скасувати рішення Ради № 205/2012 від 13.11.2012 р. "Про оформлення права власності на будівлі та споруди бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_1;

- визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно комплексу будівель та споруд бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", що розташований за адресою: АДРЕСА_1 від 22.11.2012 р., яке видано Шабівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області ОСОБА_4.

В процесі розгляду справи, 23.04.2015 р. ПП "Ніка-2" подало заяву про уточнення змісту та зменшення змісту позовних вимог, у якій просило суд :

- визнати незаконним та скасувати рішення Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 13.11.2012 р. № 205/2012 "Про оформлення права власності на будівлі та споруди бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_1 в частині, що стосується оформлення права власності та видачі свідоцтва ОСОБА_4 на будівлі та споруди: 1) літера „А" (бар); 2) літера „Б" (щитова); 3) літера „Ж" (склад);

4) літера „Ї" (будинок відпочинку); 5) літера „Н" (будинок відпочинку); 6) літера „О" (будинок відпочинку); 7) №1 (ємність для води); 8) №2 (вигрібна яма); 9) №3 (каналізація).

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно комплексу будівель та споруд бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", що розташований за адресою: АДРЕСА_1 від 22.11.2012р., яке видано Шабівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області ОСОБА_4, в частині, що стосується будівель та споруд:

1) літера „А" (бар);2) літера „Б" (щитова);3) літера „Ж" (склад); 4) літера „Ї" (будинок відпочинку);5) літера „Н" (будинок відпочинку);6) літера „О" (будинок відпочинку);7) №1 (ємність для води);8) №2 (вигрібна яма); 9) №3 (каналізація).

Справа розглядалася судами неодноразово.

Після нового розгляду, рішенням господарського суду Одеської області від 05.09.2016, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 08.12.2016 у справі № 916/495/14 позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, фізична особа - підприємець ОСОБА_4 звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить постанову Одеського апеляційного господарського суду від 08.12.2016 та рішення місцевого господарського суду від 05.09.2016 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, постанова апеляційного господарського суду та ухвала місцевого господарського суду - скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх судових інстанцій, рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 березня 2007 року по справі №2-2971, задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 та визнано за нею право власності на самовільні будівлі, розташовані на території ОСОБА_7, біля селища Затока, база відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", будівлі а саме: щитова літ. "Б", розміром (2,40х5,37)+(3,95х4,52)м; навіс літ. "б", розміром (4,52x1,42)м; склад літ. „Ж", розміром (6,20х5,85)м; навіс літ. "ж" (2,56x5,85)м; бар літ. "А", розміром (21,88x6,17)м; будинок відпочинку літ. "ї", розміром (3,50x28,17)м; навіс літ. "ї", розміром (1,60х2,40)м.

Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією Одеської області на підставі судового рішення було видано розпорядження №1532/2007 від 03.09.2007 року "Про затвердження актів державної технічної комісії".

На підставі вищевказаних судового рішення та розпорядження №1532/2007 від 03.09.2007 року "Про затвердження актів державної технічної комісії", Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією Одеської області було прийнято розпорядження №1553/2007 від 11.09.2007 року "Про оформлення права власності суб'єкту підприємницької діяльності - фізичній особі ОСОБА_4 на будинок відпочинку, щитову, склад, бар на базі відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1"", а 21.12.2007 року видано свідоцтво НОМЕР_1 про право власності на вказані об'єкти.

З викладено вбачається, що вищевказаними документами (розпорядженням1553/2007 від 11.09.2007 та свідоцтвом НОМЕР_1 від 21.12.2007) за ФОП ОСОБА_4 було оформлено право власності лише на чотири нерухомих об'єкта (будівлі), а саме: 1) щитова літ. "Б ; 2). склад літ. „Ж"; 3) бар літ. "А"; 4) будинок відпочинку літ. "ї", що розташовані базі відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", а право власності на інші об'єкти зазначені в судовому рішенні об'єкти, а саме навіси літери "б", "ж", "ї" не оформлялось, оскільки вони не відносились на той час до категорії нерухомих об'єктів , хоча вони (ці навіси), а також інші будівлі, а саме будинки відпочинку літ. "Н",та літ. "О" існували на той час, що підтверджується наявною у справі технічною документацією.

Матеріали справи свідчать, що в подальшому ФОП ОСОБА_4 здійснила нове будівництво та реконструкцію на базі відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" та звернулась до Шабівської ради з заявою про видачу їй замість свідоцтва про право власності від 21.12.2007 НОМЕР_1, нового свідоцтва з урахуванням інших зазначених в декларації об'єктів.

13.11.2012 Шабівською сільською радою Білгород-Дністровського району на підставі технічних паспортів, декларацій про готовність об'єкта до експлуатації та вищезазначених документів було прийнято рішення №205/2012 „Про оформлення права власності на будівлі та споруди бази відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1". яким було визначено оформити право власності ОСОБА_4. на комплекс будівель та спору бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", та видати замість свідоцтва про право власності від 21.12.2007р. НОМЕР_1 нове.

На підставі вказаного рішення Ради цією Радою 22.11.2012 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім'я ОСОБА_4 НОМЕР_2 про право власності на комплекс будівель та споруд бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_1, на об'єкти: літери „А" (бар), „Б" (щитова), „Ж" (склад), „Ї" (будинок відпочинку), „Н" (будинок відпочинку), „О" (будинок відпочинку), Я (будинок персоналу), 1А (адм.-побут. Корпус), 1Б (господарський блок), №1 (ємність для води), №2 (вигрібна яма), №3 (каналізація).

Водночас з матеріалів справи вбачається ,що рішенням Апеляційного суду Одеської області від 10.09.2013 по справі № 2-2971 було скасовано рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.03.2007 та ухвалено нове , яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання права власності на самочинно збудовані будівлі з навісами бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" а саме: щитова-літ. "Б" розміром (2.40х5.37)+(3.95х4.52), навіс літ. "б" розміром (4.52х1.42), склад -літ. "Ж" розміром (6.20х5.85), навіс -літ. "ж" розміром (2.56х5.85), бар - літ. "А" розміром(21.88х6.17), будинок відпочинку -літ. "ї" розміром (3.50х28.17), навіс-літ. "ї" розміром (1.60.х2.40).

Крім того матеріали справи свідчать, що Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 23.09.2013р. по справі №815/4703/13-а,залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2014 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.04.2014 визнано протиправним та скасовано вищевказані розпорядження Білгород-Дністровської державної адміністрації Одеської області №1532/2007 від 03.09.2007 та № 1553/2007 від 11.09.2007.

Крім того з матеріалів справи вбачається,що рішенням господарського суду Одеської області від 08.12.2014р. по справі №916/3512/13, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 04.06.2015р. визнано недійсним свідоцтво про право власності від 21.12.2007р. НОМЕР_1, тобто яким за ФОП ОСОБА_4 було оформлено право власності на об'єкти: щитова-літ. "Б"; склад -літ. "Ж"; бар - літ. "А"; будинок відпочинку -літ. "ї").

Судовими рішення встановлено, що будівництвом вказаних об'єктів (щитова-літ. "Б"; склад -літ. "Ж"; бар - літ. "А"; будинок відпочинку - літ. "ї") ФОП ОСОБА_4 порушила приписи чинного законодавства, права та законні інтереси ПП "Ніка-2" як суміжного землекористувача.

Звертаючись з позовом, позивач посилався на те, що він не в змозі використати своє право користування земельною ділянкою та здійснення на ній господарської діяльності у зв'язку із тим, що суміжний землекористувач - ФОП ОСОБА_4 побудувала на належній їй на праві орендного користування земельній ділянці будівлі та споруди з порушенням норм ДБН , що унеможливлює будівництво ПП "Ніка-2" об'єктів , передбачених проектною документацією. За поясненнями представника позивача, обравши у якості способу захисту порушеного права вимоги щодо визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним свідоцтва про право власності, позивач намагається відновити своє порушене право, адже, без встановлення судом факту незаконності оспорюваного рішення Шабівської сільської ради, його скасування та визнання недійсним виданого на підставі цього рішення свідоцтва про право власності відсутні правові підстави вимагати вчинення відповідачем дій щодо усунення порушень у користуванні земельною ділянкою. Позивач вважає, що Рада оформивши та визнавши своїм рішенням від 13.11.2012 № 205/2012 та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 22.11.2012 за ФОП ОСОБА_4 право власності на вказані у цих документах об'єкти порушила його права як власника суміжної земельної ділянки, що підтверджується рішеннями судів, якими встановлено, що будівництво цих об'єктів здійснено з порушенням чинного законодавства та його (позивача) прав.

Задовольняючи в повному обсязі позовні вимоги, місцевий господарський суд, з яким також погодився й апеляційний господарський суд вказав на те, що вказане рішення Ради від 13.11.2012 №205/2012 „Про оформлення права власності на будівлі та споруди бази відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1" є протиправним , оскільки прийнято на підставі визнаних недійсними та скасованих документів, та таким, що порушує приписи чинного законодавства та права позивача. При цьому місцевий суд зазначив , що позивачем обрано вірний спосіб захисту порушеного права.

Колегія суддів вважає висновки судів попередніх судових інстанцій передчасними, оскільки їх зроблено на підставі неповного з'ясування дійсних обставин справи.

Відповідно до ст. 111-10 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 84 ГПК України у мотивувальній частині рішення вказуються обставини справи, встановлені господарським судом; причини виникнення спору; докази, на підставі яких прийнято рішення; законодавство, яким господарський суд керувався, приймаючи рішення тощо. Аналогічні вимоги законодавець пред'являє і до постанови суду апеляційної інстанції ( ст.105 ГПК України).

Отже, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Всупереч зазначеному рішення та постанова не відповідають вимогам норм процесуального права, оскільки обставини справи не були з'ясовані повно, всебічно та об'єктивно, не надана належна оцінка зібраним у справі доказам , не прийняті до уваги доводи та заперечення всіх сторін, зокрема , відповідачів, оскільки у судових рішеннях є посилання лише на пояснення позивача, як на достовірні докази. При цьому судами обох інстанцій не було взято до уваги та не надано правова оцінка наданим відповідачем 2 доказам, які стосуються даної справи та я яких вбачається, що з боку ФОП ОСОБА_4 не виявлено порушень норм ДБН , всі будівлі та споруди бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" розташовані з дотриманням норм ДБН по відношенню до суміжної ділянки позивача, а також що існує накладення саме земельної ділянки позивача (ПП "Ніка") на земельну ділянку ФОП ОСОБА_4 та визначені розміри такого накладення.

Зазначені докази взагалі не були прийняті судами до уваги та їм не була надана належна правова оцінка.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого:

- чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються;

- чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин;

- яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Зазначені вимоги не були дотримані ні судом першої інстанції, ні апеляційним судом, що унеможливило колегії суддів у межах її повноважень перевірити законність прийнятих попередніми судовими інстанціями рішень.

Стаття 1 ГПК України закріпила право звернення до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Однак, задовольняючи позовні вимоги та визнаючи незаконними рішення Ради та свідоцтво про право власності на деякі об'єкти права власності ФОП ОСОБА_4, попередні судові інстанції лише зазначали, що цим рішенням Ради та свідоцтвом про право власності порушено права позивача, при цьому не вказавши , які саме права , як суміжного користувача , було порушено . Не конкретизовано по кожному об'єкту , яким чином вони порушують права ПП "Ніка-2".

Крім того, у судових рішеннях не зазначено, чи будуть поновлені права позивача, як суміжного землекористувача, якщо їх було дійсно порушено, у разі задоволення позовних вимог.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що в порушення ст. 11112 ГПК України суди попередніх судових інстанцій не виконали вказівки, які були викладені у постанові Вищого господарського суду України від 16.02.2016.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суди попередніх судових інстанцій не надали належної правової оцінки зазначеному, що є підставою для скасування прийнятих судових актів.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 ГПК України судове рішення приймається за результатами обговорення усіх обставин справи, а частиною першою ст. 43 названого Кодексу передбачено всебічний, повний и об'єктивний розгляд у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності. Недодержання судом першої або апеляційної інстанції цих норм процесуального права, якщо воно унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного розгляду справи, є підставою для скасування судового рішення з передачею справи на новий розгляд до відповідного суду (п.3 ч.1 ст. 111-9 ГПК України), оскільки касаційна інстанція не має права сама встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові місцевого чи апеляційного господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Колегія суддів вважає, що при вказаних обставинах та порушеннях норм матеріального та процесуального права, ухвала місцевого суду та постанова апеляційної інстанції не можуть бути залишені без змін та підлягають скасуванню у повному обсязі з направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.

При новому розгляді справи суду слід врахувати наведене, перевірити доводи і заперечення сторін, прийняти заходи щодо всебічного, повного та об'єктивного з'ясування дійсних обставин справи та вирішити спір відповідно до норм чинного законодавства.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 08.12.2016 та рішення Господарського суду Одеської області від у справі № 916/495/14 - скасувати.

Справу № 916/495/14 направити на новий розгляд до Господарського суду Одеської області в іншому складі суду.

Головуючий Н. Нєсвєтова
Судді: Л. Ковтонюк
Л. Стратієнко