РІШЕННЯ

21.03.2017Справа №910/1412/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Багнюка І.І., розглядаючи у відкритому судовому засіданні

справу № 910/1412/17

за позовом приватного підприємства «Оліяр», с. Ставчани,

до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», м. Київ,

про стягнення 901 348,19 грн.,

за участю представників:

позивача - не з'явилися;

відповідача - Терещенко Т.М. (довіреність від 29.01.2016 № 09-32/37).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Оліяр» (далі - Підприємство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - Банк) про стягнення: 338 968,55 грн. відсотків за користування грошовими коштами на рахунку; 562 379,64 грн. пені, а всього 901 348,19 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2017 порушено провадження у справі та призначено судовий розгляд на 14.02.2017.

07.02.2015 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог.

13.02.2017 позивач подав суду документи для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

14.02.2017 відповідач подав суду клопотання про витребування статуту Товариства та рішення загальних зборів.

У судовому засіданні 07.03.2017 було оголошено перерву до 21.03.2017 відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

28.02.2017 Банк подав суду клопотання, в якому просив врахувати взаємозвірку розрахунків суми процентів та пені. Відповідач нарахував пеню у сумі 378 612,70 грн. та проценти за користування чужими коштами у сумі 235 907,94 грн. На думку Банку, при розрахунку пені та процентів за користування не мають враховуватись вихідні дні.

03.03.2017 Підприємство подало суду письмові пояснення, в яких вказало, що заперечує проти підписання актів взаєморозрахунків, отриманих від Банку, посилаючись на те, що розрахунки позивача є вірними.

У судовому засіданні 21.03.2017 представник відповідача заявив клопотання про відкладення судового розгляду у зв'язку із укладенням мирової угоди, проте належним чином оформлений текст мирової угоди суду не подав.

Відповідно до статті 42 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно зі статтею 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до частини першої статті 69 ГПК України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

Клопотання про відкладення мотивоване укладенням сторонами мирової угоди.

Проте відповідач не подав суду жодного документального підтвердження факту укладення такої угоди; не надав суду власний примірник, тощо.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача надав пояснення по суті спору; проти задоволення позову заперечив повністю.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, був належним чином повідомлений про дат, час та місце проведення судового засідання.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 ГПК України розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 21.03.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.04.2011 Банком і Підприємством (клієнт) було укладено договір банківського рахунку № 227 (далі - Договір), за умовами якого:

- Банк на підставі заяви клієнта встановленої форми відкриває клієнту поточні рахунки в національній та/або іноземній валюті та здійснює його розрахунково-касове обслуговування відповідно до статуту Банку, тарифів, законодавства України, а також умов функціонування кореспондентських рахунків Банку (пункт 1.1 Договору);

- Договір укладається сторонами на невизначений строк та вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами (пункт 7.1 Договору).

Договір підписано уповноваженими особами, а саме: від позивача директором ОСОБА_5., який діяв на підстав статуту, та від відповідача начальником операційного управління філії ОСОБА_4, яка діяла на підставі довіреності від 09.06.2010 № 2251, та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не розірваний, не визнаний недійсним.

Таким чином, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Частинами першою та другою статті 1066 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Отже, укладений позивачем і відповідачем Договір за своєю правовою природою є договором банківського рахунку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позивач подав на виконання Банку такі платіжні доручення: від 22.02.2016 № 148 на суму 5 125 000 грн.; від 23.02.2016 №149 на суму 2 000 000 грн.; від 24.02.2016 № 159 на суму 37 038,67 грн.; від 24.02.2016 № 160 на суму 25 856,54 грн.; від 24.02.2016 № 161 на суму 18 567,98 грн.; від 24.02.2016 № 162 на суму 34 775,58 грн.; від 24.02.2016 № 163 на суму 15 453,55 грн.; від 24.02.2016 № 164 на суму 18 754,26 грн.; від 24.02.2016 № 165 на суму 17 523,65 грн.; від 24.02.2016 № 166 на суму 21 455,87 грн.; від 24.02.2016 № 167 на суму 24 359,54 грн.; від 24.02.2016 № 169 на суму 85 421,65 грн.; від 24.02.2016 № 170 на суму 78 235,52 грн.; від 24.02.2016 № 172 на суму 55 480,35 грн.; від 24.02.2016 № 173 на суму 115 425,78 грн.; від 24.02.2016 № 174 на суму 125 478,39 грн.; від 24.02.2016 № 175 на суму 98 845,65 грн.; від 24.02.2016 № 176 на суму 145 125,65 грн.; від 24.02.2016 № 177 на суму 75 453,45 грн.; від 24.02.2016 № 178 на суму 121 896,54 грн.; від 24.02.2016 № 179 на суму 65 785,54 грн.; від 24.02.2016 № 180 на суму 135 400,25 грн.; від 24.02.2016 № 181 на суму 35 800,90 грн.; від 24.02.2016 № 182 на суму 135 700,35 грн.; від 24.02.2016 № 183 на суму 115 455,87 грн.; від 24.02.2016 № 184 на суму 95 458,75 грн.; від 24.02.2016 № 185 на суму 135 200,68 грн.; від 24.02.2016 № 187 на суму 96 892,94 грн.; від 29.02.2016 № 191 на суму 245 850,54 грн.; від 29.02.2016 № 192 на суму 286 785,56 грн.; від 29.02.2016 № 193 на суму 358 455,74 грн.; від 29.02.2016 № 194 на суму 325 875,35 грн.; від 29.02.2016 № 195 на суму 415 852,57 грн.; від 29.02.2016 № 196 на суму 455 028,45 грн.; від 29.02.2016 № 197 на суму 465 138,41 грн.; від 29.02.2016 № 198 на суму 540 125 грн.; від 29.02.2016 № 199 на суму 280 570,58 грн.; від 29.02.2016 № 200 на суму 280 745,12 грн.; від 29.02.2016 № 202 на суму 455 045,87 грн.; від 29.02.2016 № 203 на суму 495 712,25 грн.; від 29.02.2016 № 204 на суму 572 634 грн.; від 29.02.2016 № 205 на суму 531 489,24 грн.; від 29.02.2016 № 206 на суму 1 000 000 грн.; від 29.02.2016 № 207 на суму 890 450,70 грн.; від 29.02.2016 № 208 на суму 950 470,55 грн.; від 29.02.2016 № 209 на суму 950 470,55 грн.; від 29.02.2016 № 210 на суму 890 590,45 грн.; від 29.02.2016 № 211 на суму 850 785,49 грн.; від 29.02.2016 № 212 на суму 1 050 000 грн.; від 29.02.2016 № 213 на суму 1 010 000 грн.; від 29.02.2016 № 214 на суму 1 005 000 грн., належним чином засвідчені копії яких долучені до матеріалів справи.

Прийняття вказаних доручень Банком підтверджується відповідними відмітками відповідача.

Платіжні доручення мають виконуватися Банком не більше ніж у триденний строк.

Разом з тим, відповідач вказані платіжні доручення належним чином не виконав.

У зв'язку із невиконанням платіжних доручень позивачем було закрито рахунок, що підтверджується довідкою Банку від 28.03.2016 № 114/27-114.

Відповідно до пунктів 8.1 - 8.4 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон) банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж встановлені в абзацах першому та другому цього пункту, строки виконання доручень клієнтів.

Банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку.

Банки та їх клієнти мають право обумовлювати в договорах інші, ніж встановлені в цьому пункті, строки переказу готівки.

За порушення строків, встановлених пунктами 8.1 та 8.2 цієї статті, банк, що обслуговує платника, несе відповідальність, передбачену цим Законом.

Міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів.

Внутрішньобанківський переказ виконується в строк, встановлений внутрішніми нормативними актами банку, але не може перевищувати двох операційних днів.

Банк у визначений Законом строк платіжні доручення не виконав; поважність причин невиконання документально не підтвердив.

Посилання на встановлення ліміту на кореспондентському рахунку Банку постановою правління Національного банку України від 15.02.2016 № 74/БТ не є обґрунтованим, виходячи з такого:

- по-перше, відповідач не подав суду належним чином засвідчену копію вказаного документа;

- по-друге, Банк документально не підтвердив, що встановлений ліміт на кореспондентському рахунку обмежував його у виконанні платіжних доручень позивача, тобто грошових коштів було недостатньо на його рахунку.

Позивач нарахував та просив стягнути з відповідача проценти за користування грошовими коштами у сумі 338 968,55 грн. та пеню у сумі 562 379,64 грн. (період прострочення з 25.02.2016 по 23.03.2016).

Відповідач подав суду контррозрахунок, за яким пеня складає 378 612,70 грн., а проценти за користування чужими грошовими коштами - 235 907,94 грн.

Статтею 1070 ЦК України передбачено, що за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом.

Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу.

Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Якщо договором розмір процентів не визначено договором, то має застосовуватися частина перша статті 1061 ЦК України (якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 14.03.2011 зі справи № 2-23/969-2010 та від 06.06.2011 зі справи № 2-23/970-2010.

Відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У частині першій статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до пункту 32.2 статті 32 Закону у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Так, перевіривши здійснені позивачем розрахунки, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що вони правильні.

Що ж до тверджень відповідача про необхідність вирахування вихідних днів, то слід вказати таке.

Чинним законодавством України не передбачено, що при здійсненні розрахунку пені та/або процентів за користування грошових коштів, період нарахування зменшується на кількість вихідних днів.

Крім того, стаття 32 Закону та стаття 1061 ЦК України містять вказівки на те, що нарахування здійснюється на кожен день.

Інші доводи відповідача, викладені ним у відзиві, суд вважає непереконливими та такими, що не відповідають приписам чинного законодавства України, спростовуються матеріалами та встановленими обставинами справи.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти задоволення позовних вимог.

За таких обставин, позов визнається судом доведеним, обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (01001, м. Київ, пров. Шевченка, 12; ідентифікаційний код 00039002) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь приватного підприємства «Оліяр» (81118, Львівська область, Пустомитівський район, с. Ставчани; ідентифікаційний код 32461721): 338 968 (триста тридцять вісім тисяч дев'ятсот шістдесят вісім) грн. 55 коп. процентів за користування грошовими коштами; 562 379 (п'ятсот шістдесят дві тисячі триста сімдесят дев'ять) грн. 64 коп. пені та 13 520 (тринадцять тисяч п'ятсот двадцять) грн. 22 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 24.03.2017.

Суддя І.Д. Курдельчук