ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2017 Справа № 917/192/17

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_2

про стягнення 85 956,72 грн.

Суддя Мацко О.С.

Представники :

від позивача : ОСОБА_3, довіреність № 948 від 20.02.2017 року;

від відповідача: не з'явилися.

21.03.2017 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, залучено її до матеріалів справи та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна заява Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення 85 956,72 грн., з яких : 72 485,00 грн. основного боргу за договором поставки № 05/08/2016/01 від 05.08.2016 р., 8 136,93 грн. пені, 4 509,34 грн. інфляційних, 825,45 грн. - 3% річних.

Відповідач представництво у судове засідання вдруге не забезпечив, вимог суду не виконав, причин щодо цього суду не повідомив. Останній відповідно до 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" був належним чином та завчасно повідомлений про дату, час і місце проведення судових засідань, а також про покладені на нього обов'язки, про що свідчать матеріали справи.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право особі на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку, що кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не оцінює вказані обставини як підставу для подальшого відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Представник позивача на задоволенні позову наполягає за мотивами позовної заяви та пояснень вх. № 3894 віл 21.03.2017 р. На підтвердження факту того, що відповідачем не було проведено сплати 10 000,00 грн (як зроблено помітку на одній з видаткових накладених), позивач надав суду Довідку № 06/03/17 від 06.03.2017 р. та банківську виписку по рахунку.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, оцінивши надані докази, суд встановив:

05.08.2016р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (постачальник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (покупець) було укладено Договір поставки №05/08/2016/01 (а.с. 10-11, далі - Договір).

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне :

- Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця повнораціонні комбікорми, білково-мінерально-вітамінні добавки (БМВД), повнораціонні комбікорми, премікси, інший товар партіями у відповідності до замовлень Покупця (далі по тексту - товар), а Покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його на умовах, передбачених цим Договором (п. 1.1 Договору);

- поставка товару здійснюється окремими партіями протягом терміну дії Договору на підставі прийнятих до виконання замовлень Покупця (п. 3.1 Договору);

- ціна товару, що поставляється відповідно до Договору, визначається Сторонами у рахунках-фактурах. У вартість товару включаються усі витрати Постачальника згідно з базисом поставки. Загальна вартість Договору визначається як вартість товару, поставка якого здійснюється відповідно до видаткових накладних Постачальника. Зміна загальної вартості Договору здійснюється також у разі поставки додаткових партій і підписання уповноваженими представниками сторін додаткових угод на поставку таких партій товару (п. 4.1 та п. 4.2 Договору);

- Оплата товару покупцем здійснюється в порядку 100% оплати вартості даної партії товару (відповідно до видаткової накладної) з відтермінуванням платежу 2 тижні від дати поставки конкретної партії товару. Датою поставки конкретної партії товару є дата видаткової накладної Постачальника (п. 5.1 Договору);

- у разі прострочення здійснення плати за партію товарів, що поставляється, Покупець сплачує Постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої у момент нарахування пені, від простроченої до оплати суми за кожен день прострочення, а також 10% річних від простроченої до оплати суми (п. 8.3 Договору);

- цей Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2016 р., а в частині розрахунків за поставлений товар - до повного виконання зобов'язань щодо його сплати Договору (п. 10.11 Договору).

На виконання умов Договору позивачем було поставлено відповідачеві товар (корм для бройлерів) на суму 72 485,00 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями видаткових накладних (а.с. 12-16), а саме : видаткова накладна № 57 від 05.08.2016 р. на суму 5 075 грн., видаткова накладна № 59 від 09.08.2016 р. на суму 10 000 грн., видаткова накладна № 116 від 12.08.2016 р. на суму 7 210 грн., видаткова накладна № 117 від 12.08.2016 р. на суму 30 900 грн., видаткова накладна № 407 від 26.09.2016р. на суму 19 300 грн. (оригінали вищезазначених видаткових накладних оглянуто судом у судовому засіданні 21.03.2017 р. та встановлено, що залучені до матеріалів справи їх копії відповідають оригіналам).

В порушення умов Договору, відповідач протягом тривалого часу не проводив оплату за отриманий ним товар. З огляду на викладене, позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогою здійснити оплату поставленого товару.

За результатами вищезазначених звернень позивача до відповідача, останній 04.11.2016 р. надав гарантійного листа, в якому визнав борг перед позивачем у розмірі 72 485,00 грн. та зобов'язався його сплатити до 25.05.2017 р. (копія наявна у матеріалах справи, а.с. 17).

За даними позивача, в порушення умов Договору та наданих відповідачем гарантій на момент звернення з даним позовом до суду останній не провів жодних розрахунків за отриманий товар, заборгованість відповідача складає 72 485,00 грн..

Вважаючи свої права порушеними, не чекаючи настання вказаного у гарантійному листі строку у зв"язку з обгрунтованими підозрами, що відповідач ухилиться від виконання зобов"язань (існування ряду відкритих виконавчих проваджень, де відповідач виступає боржником, отримання інформації про ряд невиконаних зобов"язань відповідача перед іншими контрагентами), позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 85 956,72 грн., з яких : 72 485,00 грн. основного боргу за договором поставки № 05/08/2016/01 від 05.08.2016 р., 8 136,93 грн. пені, 4 509,34 грн. інфляційних, 825,45 грн. - 3% річних.

При винесенні рішення суд виходив з наступного:

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами Договору, суд дійшов до висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 Цивільного Кодексу України). Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару (ст. 692 Цивільного Кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов'язання за Договором, поставивши відповідачеві товар за вказаними вище видатковими накладними на загальну суму 72 485,00 грн..

В свою чергу, відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним Договором та приписів ст. 692 Цивільного кодексу України не оплатив вартість поставленого за вказаними видатковими накладними товару у визначені Договором строки, заборгованість останнього на момент пред'явлення даного позову до суду та розгляду справи у суді складає 72 485,00 грн.. Факт отримання товару від позивача за вказаними видатковими накладеними відповідач не спростував, борг та його розмір останній визнав у гарантійному листі № б/н від 01.11.2016 р..

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Згідно із ст. 3 Закону України від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (із змінами та доповненнями) розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

У п. 8.3 Договору сторони узгодили, що у разі прострочення здійснення плати за партію товарів, що поставляється, Покупець сплачує Постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої у момент нарахування пені, від простроченої до оплати суми за кожен день прострочення, а також 10% річних від простроченої до оплати суми.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 8 136,93 грн. пені за період з 01.09.2016 р. по 11.10.2016 р. (з урахуванням моменту виникнення у відповідача зобов'язань щодо оплати отриманого товару за кожну окрему партію), суд прийшов до висновку, що вимоги позивача в цій частині відповідно до п. 4 та п. 6 ст. 231, п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України є правомірними, а тому підлягають задоволенню (розрахунок суми пені здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3", за розрахунками суду розмір пені перевищує заявлені у позові суму).

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У даному випадку сторонами погоджено інший розмір річних - 10% від простроченої до оплати суми, що не суперечить чинному законодавству.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача 4 509,34 грн. інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 825,45 грн. за період з 11.10.2016 р. по 01.02.2017 р. (з урахуванням моменту виникнення зобов'язань щодо оплати за отриманий товар по кожній окремій партії), суд прийшов до висновку, що вимоги позивача відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є правомірними, а тому підлягають задоволенню (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3", за розрахунком суду розмір річних та інфляційних перевищує заявлену до стягнення суму).

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 72 485,00 грн. основного боргу, 8 136,93 грн. пені, 4 509,34 грн. інфляційних втрат та 825,45 грн. 10 % річних є підтвердженими документально, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.33, ст.43, ст. 75, ст. 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2), ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1), ідентифікаційний НОМЕР_2 - 72 485,00 грн. основного боргу, 8 136,93 грн. пені, 4 509,34 грн. інфляційних втрат, 825,45 грн. 3% річних.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 23.03.2017 р.

Суддя О.С.Мацко