ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2017 р.Справа № 922/558/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Харків
до Фізичної особи - підприємства ОСОБА_3, м. Харків
про стягнення 500 000 грн.
за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Харківської області з позовом до ФОП ОСОБА_3 (далі - відповідач) звернулась ФОП ОСОБА_2 (далі - позивач). У позові остання просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 500 000,00 грн., у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору позики від 17.02.2014.

Ухвалою суду від 16.02.2017 було порушено провадження по справі та її розгляд призначений на 06.03.2017.

Одночасно позовна заяви містила клопотання позивача про забезпечення позову, в якій позивач просить суд накласти арешт на нерухоме майно, що належить відповідачу ФОП ОСОБА_3, та розташоване за адресою: АДРЕСА_1, а саме:- квартира, загальною площею 244,3 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер: 679700. Також просить заборони державному реєстратору вчинення будь-яких дій щодо внесення змін стосовно власника вказаного нерухомого майна в державному реєстрі прав на нерухоме майно.

Ухвалою суду від 16 лютого 2017 року було задоволено заяву позивача.

Представник позивача у судовому засіданні 06.03.2017 позовні вимоги підтримував в повному обсязі. Також заявив клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача.

Розгляд справи було відкладено на 21 березня 2017 року.

Позивач в судове засідання свого представника не направив.

Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав відзив на позов (вх. №9497 від 21.03.2017), який було досліджено судом та долучено до матеріалів справи. У своєму відзиві відповідач по суті позовних вимог не заперечує.

Приймаючи до уваги, що відповідач, з урахуванням приписів п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18, був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, та зважаючи на те, що від учасників провадження не надходило будь-яких клопотань, в тому числі, про відкладення розгляду справи, суд вважає, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі, в зв'язку з чим справа розглядається відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, - за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обов'язку по доведенню своєї правової позиції. Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. На думку суду, обставини справи свідчать про наявність у ній матеріалів достатніх для розгляду справи по суті та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

17 лютого 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір безвідсоткової позики.

Положеннями вказаного договору було передбачено, що позивач для поповнення обігових коштів відповідача надає останньому безвідсоткову позику у розмірі 700 000 (сімсот тисяч) гривень.

Позивач свої зобов'язання виконав, та передав відповідачу зазначену в п.2.1. договору грошову суму в розмірі 700 000.

Положення п. 4.1 договору передбачає, що строк надання позики позичальники - відповідачу, становить 1 рік з моменту підписання вказаного договору.

Згідно пп. 5.1 та 5.2 по закінченні строку, вказаного в п.4.1 Даного Договору, позичальник - відповідач, зобов'язується негайно, тобто 17 лютого 2015 року повернути суму позики.

Позика повертається у готівковому порядку шляхом передачі необхідних коштів кредитору - позивачу.

Як вбачається з матеріалів справи, що у визначений строк відповідач свої зобов'язання щодо повернення отриманої позики виконав неналежним чином, повернувши позивачу лише частину отриманих на умовах договору грошей, а саме грошові кошти в сумі 200 000 (двісті тисяч) гривень.

Інша частина грошових коштів у розмірі 500 000 (п'ятсот тисяч) гривень до теперішнього часу відповідачем позивачу не повернута.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір укладений (підписаний сторонами) є обов'язковим для виконання кожної із сторін.

Згідно положення статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Положення статті 611 Цивільного кодексу України передбачають, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

За таких обставин відповідач не звільнений від відповідальності за неможливість поверненні позивачу відповідної грошової суми та зобов'язаний повернути відповідну суму боргу, зокрема в даному випадку, грошову суму в розмірі 500 000 (п'ятсот тисяч) гривень.

Проте, станом на момент розгляду справи, відповідач зазначену суму грошових коштів у розмірі 500 000,00 грн. заборгованості (неповернення суми боргу за договором безвідсоткової позики від 17.02.2014 року) не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу чи підтверджували б оплату заборгованості.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання грошових зобов'язань за договором безвідсоткової позики.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, заперечення проти позову вищевказаного не спростовує, вимога позивача про стягнення 500 000,00 грн. заборгованості за договором безвідсоткової позики визнається судом належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаючи судові витрати в даній справі на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 611, 612, 625, 629, 1046, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, ст. ст. 179, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1ід. код НОМЕР_1) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (61068, АДРЕСА_2,ід. код НОМЕР_2) заборгованість за договором безвідсоткової позики від 17.02.2014 року у розмірі 500 000,00 грн. та судовий збір в сумі 7500,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 24.03.2017 р.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Суддя С.А. Прохоров