ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року Справа № 911/2563/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіШвеця В.О.,
суддівКорсака В.А., Сибіги О.М.
розглянувши касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Планета Пластик"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 16.01.2017
у справі№911/2563/16 Господарського суду Київської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Планета Пластик"
доКомунального підприємства "Контроль благоустрою міста" Ірпінської міської ради Київської області
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачаІрпінської міської ради Київської області
провизнання недостовірною інформації та зобов'язання її спростувати

за участю представників сторін від:

позивача: Хомич І.В. (дов. від 14.12.2016),

відповідача: Короленко Т.Л. (дов. від 04.01.2017),

третьої особи: не з'явились, належно повідомлені про час та місце розгляду касаційної скарги

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Планета Пластик" звернулось з позовом до Комунального підприємства "Контроль благоустрою міста" Ірпінської міської ради Київської області, в якому просило визнати недостовірною інформацію відносно позивача, викладену в листі відповідача за вих. № 149 від 20.04.2016 та зобов`язання відповідача спростувати недостовірну інформацію, поширену в зазначеному листі шляхом його відкликання. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що поширена відповідачем інформація є недостовірною та дискредитує позивача як суб'єкта господарювання, завдаючи шкоди діловій репутації. При цьому позивач посилався на приписи статей 91, 94, 200, 277, 299 Цивільного кодексу України, статей 4, 5, 8 Закону України "Про інформацію".

Рішенням Господарського суду Київської області від 16.11.2016, ухваленим суддею Христенко О.О., у позові відмовлено. Вмотивовуючи рішення суд виходив з того, що направляючи лист за вих. № 149 від 20.04.2016 Ірпінському міському голові, якому підпорядкована інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради, яка має повноваження на проведення відповідних перевірок, відповідач реалізував своє конституційне право, передбачене статтею 40 Конституції України, що не може свідчити про поширення недостовірної інформації, а лише про повідомлення в межах своїх повноважень щодо звернення громадян на гарчу телефонну лінію. При цьому суд керувався приписами статей 94, 201, 277 Цивільного кодексу України, статей 5, 7, 30 Закону України "Про інформацію", статей 5, 8 Закону України "Про звернення громадян".

Київський апеляційний господарський суд, колегією суддів у складі: Пантелієнка В.О. - головуючого, Верховця А.А., Остапенка О.М., постановою від 16.01.2017 перевірене рішення місцевого господарського суду залишив без змін з тих же підстав.

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, Товариство з обмеженою відповідальністю "Планета Пластик" звернулось з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить їх скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, скаржник зазначає про неврахування судами того, що інформація, поширена Комунальним підприємством "Контроль благоустрою міста" Ірпінської міської ради Київської області в листі відповідача за вих. № 149 від 20.04.2016, є недостовірною, тобто такою, яка не відповідає дійсності. При цьому скаржник посилається на порушення судами приписів статей 34, 43, 84 Господарського процесуального кодексу України, статті 30 Закону України "Про інформацію".

Ухвалою від 20.03.2017 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі головуючого судді - Швеця В.О., суддів - Корсака В.А., Сибіги О.М., касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Планета Пластик" прийнято до провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 30.03.2017.

На адресу Вищого господарського суду України від Комунального підприємства "Контроль благоустрою міста" Ірпінської міської ради Київської області надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач вказав про законність та обґрунтованість оскаржуваних судових актів, у зв'язку з чим просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Вищий господарський суд України, заслухавши суддю Швеця В.О., пояснення представників сторін, переглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами приписів чинного законодавства, відзначає наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджено матеріалами справи, що предметом спору у даній справі є вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Планета Пластик" до Комунального підприємства "Контроль благоустрою міста" Ірпінської міської ради Київської області про визнання недостовірною інформацію відносно позивача, викладену в листі відповідача за вих. № 149 від 20.04.2016. Як стверджував позивач, спір у даній справі виник внаслідок поширення відповідачем у вказаному листі інформації, яка є недостовірною та дискредитує позивача як суб'єкта господарювання, завдаючи шкоди діловій репутації. Відмовляючи у задоволенні позову суди виходили з того, що спірна інформація не порушує права позивача. Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на наступне. Відповідно до статті 1 Закону України "Про інформацію" під інформацією закон визначає будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Статтею 5 Закону України "Про інформацію" унормовано, що кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Згідно з приписами статті 7 Закону України "Про інформацію" право на інформацію охороняється законом. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію. Відповідно до частини першої статті 91 Цивільного кодексу України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. За змістом статей 23 та 201 Цивільного кодексу України право на повагу до ділової репутації може за своєю природою належати будь-якому господарюючому суб'єкту. Ділову репутацію юридичної особи становить престиж її фірмового (комерційного) найменування, торговельних марок та інших належних їй нематеріальних активів серед кола споживачів її товарів та послуг. Згідно з статтею 94 Цивільного кодексу України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Згідно з частиною 2 статті 34 Господарського кодексу України дискредитацією суб'єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов'язаних із особою чи діяльністю суб'єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб'єкта господарювання. За приписами частини 1 статті 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. За своєю правовою природою право на спростування недостовірної інформації, передбачене статтею 277 Цивільного Кодексу України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам, оскільки це право може бути використано господарюючим суб'єктом (підприємцем) як спосіб судового захисту щодо поширення інформації, яка шкодить його діловій репутації. Відтак кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу способом, передбаченим у законі, в тому числі припинення дії, що порушує право, та відновлення становища, яке існувало до порушення. Як зазначено у пункті 15 постанови пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто, містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті, тощо), і, яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. В абзаці 1 пункту 15 цієї постанови пленуму також зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Суди попередніх інстанцій установили, що направляючи лист № 149 від 20.04.2016 Ірпінському міському голові, якому підпорядкована інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради, яка має повноваження на проведення відповідних перевірок, відповідач реалізував своє конституційне право, передбачене статтею 40 Конституції України, а тому не поширював недостовірну інформацію, а лише повідомив про звернення громадян на гарчу телефонну лінію в межах своїх повноважень. Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Колегія суддів зазначає, що в даному випадку саме позивач мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами. Разом з тим, ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції позивач не надав належних та допустимих доказів того, що відповідач вчинив дії щодо поширення недостовірної (в розумінні вищезазначених приписів законодавства) інформації стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю "Планета Пластик". Також скаржником не було доведено причинно-наслідкового зв'язку між зазначеною відповідачем у спірному листі інформацією та будь-якими негативними наслідками, які настали для позивача (зокрема, завдання матеріальної або нематеріальної шкоди, перешкоджання особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право), що також унеможливлює задоволення позовних вимог. З таких обставин, висновок судів попередніх інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог визнається колегією суддів правомірним. Доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування постанови у справі, оскільки спростовуються встановленими судами обставинами. Колегія суддів також зазначає, що скаржник в касаційній скарзі вказує і на питання, які стосуються оцінки доказів. Згідно з частиною другою статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. Таким чином, підстав для скасування переглянутої постанови апеляційної інстанції та задоволення касаційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Планета Пластик" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2017 у справі №911/2563/16 Господарського суду Київської області залишити без змін.

Головуючий суддя: В. Швець

Судді: В. Корсак

О. Сибіга