КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2017 р. Справа№ 910/21580/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Корсакової Г.В.

Гончарова С.А.

при секретарі судового засідання Вага В.В.

за участю представників:

від позивача: Шестакова Ю.В.,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будгарант Плюс" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2017р. у справі №910/21580/16 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Дніпровського району м. Києва

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будгарант Плюс"

про стягнення 111457,76 грн,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Відповідача за договором №81-В від 16.05.2016р. заборгованості у розмірі 111638,34 грн, з яких: 106605,20 грн - сума основного боргу, 4561,29 грн - пеня, 471,85 грн - 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.01.2017р. у справі №910/21580/16 позов задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 106605,20 грн заборгованості, 3518,55 грн пені, 368,01 грн 3% річних, а також 1657,38 грн. судового збору.

Рішення мотивовано тим, що наявність у Відповідача вищевказаної не погашеної заборгованості Позивачем належним чином відповідно до ст.525, 526, 530, 837, 854 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України доведена, документально підтверджена і Відповідачем не спростована, тому позовні вимоги про стягнення 106605,20 грн. заборгованості визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також, виходячи з положень ст.610, 611, 612 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.193 Господарського кодексу України, Відповідач є порушником грошового зобов'язання, у зв'язку з чим до стягнення підлягає пеня у розмірі 3518,55 грн (після перерахунку місцевим судом) на підставі п.8.5 договору, ст.546, 549 Цивільного кодексу України, з урахуванням ч.6 ст.232 Господарського кодексу України та 3% річних у розмірі 368,01 грн (після перерахунку місцевим судом) за ст. 625 ЦК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2017р скасувати частково та прийняти нове, яким зменшити розмір пені в сумі 3518,55 грн. на 50% до 1759,28 грн. та розстрочити виконання рішення суду строком на 6 місяців із щомісячним погашенням заборгованості у розмірі 18139,38 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим судом невірно застосовано норма матеріального та процесуального права при вирішенні питання щодо зменшення штрафних санкцій та розстрочення виконання рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2017р. апеляційну скаргу Позивача прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 14.03.2017р.

Розпорядженням від 13.03.2017р. у зв'язку з участю судді Тищенко О.В. у підготовці для підтримання кваліфікації, яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) призначено повторний автоматизований розподіл справи, відповідно до якого апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Власова Ю.Л., суддів Гончаров С.А., Корсакова Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2017р. апеляційну скаргу Відповідача прийнято до провадження визначеним складом суду.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, заслухавши пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд встановив.

16.05.2016р. між Позивачем та Відповідачем укладено договір субпідряду №81-В по об'єкту: «Капітальний ремонт парку на Дніпровській набережній «Вербовий гай» у Дніпровському районі міста Києва».

Відповідно до п.1.1 договору Відповідач доручає, а Позивач на свій ризик, власними силами і засобами, з використанням власного обладнання, техніки та інших ресурсів, зобов'язується виконати роботи по озелененню об'єкта, виконання якого передбачено даним договором у відповідності до затвердженої проектно-кошторисної документації.

Згідно з п.4.4 договору розрахунки за виконані роботи здійснюються Відповідачем протягом 7 робочих днів після підписання акта виконаних робіт та надходження бюджетних коштів від замовника.

Відповідно до п.8.1 договору за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків за цим договором сторони несуть відповідальність відповідно до цього договору та чинного законодавства України.

Згідно з п.8.5 договору за порушення строків перерахування платежів за виконані роботи, після отримання бюджетних коштів від розпорядника, Відповідач сплачує Позивачу за кожен день прострочення платежу, пеню від суми простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який стягується пеня.

30.09.2016р. Позивачем та Відповідачем було підписано та скріпленими їх печатками акт виконаних робіт форми КБ-2в та довідку про вартість виконаних робіт форми КБ-3 за вересень 2016 року на суму 106605,20 грн, що підтверджує виконання Позивачем обумовлених договором робіт на вказану суму.

Заборгованість Відповідача перед Позивачем за виконані роботи складає 106605,20 грн, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується Сторонами.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга Відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст.837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст.854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк.

Згідно з ст.875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Як встановлено судом між Позивачем та Відповідачем був укладений договір субпідряду №81-В від 16.05.2016р., відповідно до якого Позивач у вересні 2016р. виконав роботи на загальну суму 106605,20 грн. Докази оплати вказаних робіт матеріали справи не містять, а тому заборгованість Відповідача перед Позивачем за виконані роботи складає 106605,20 грн., що не заперечується Сторонами.

Виходячи з викладеного апеляційний суд вважає, що місцевий суд обґрунтовано задовольнив вимоги Позивача про стягнення 106605,20 грн основного боргу, оскільки наявність у Відповідача вищевказаної не погашеної заборгованості Позивачем належним чином відповідно до ст.525, 526, 530, 837, 854 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України доведена, документально підтверджена і Відповідачем не спростована.

Крім того, Позивачем заявлена до стягнення з Відповідача пеня у розмірі 4561,29 грн за період з 02.10.2016р. по 22.11.2016р.

Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Враховуючи вказані норми права та умови п.8.5 договору, апеляційний суд вважає, що вимоги Позивача у цій частині підлягають частковому задоволенню, оскільки Позивачем невірно визначено період нарахування штрафних санкцій.

Також апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду, що враховуючи умови п.4.4 договору та дату підписання акту (30.09.2016р.), першим днем прострочення виконання зобов'язання є 12.10.2016р.

Таким чином, здійснивши перерахунок пені, апеляційний суд погоджується з місцевим судом, що до стягнення з Відповідача підлягає пеня у розмірі 3518,55 грн.

Крім того, у зв'язку з простроченням грошового зобов'язання Позивачем заявлено до стягнення з Відповідача 471,85 грн 3% річних за період з 02.10.2016р. по 24.11.2016р.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Апеляційний суд погоджується з місцевим судом, що стягненню з Відповідача підлягають 3% річних у розмірі 368,01 грн. Тобто позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню у зв'язку із невірним визначенням Позивачем початку прострочення виконання зобов'язання.

Відповідач стверджує, що місцевий суд неправомірно відмовив у зменшенні штрафних санкцій.

З приводу зазначеного апеляційний суд звертає увагу на те, що відмовляючи в зменшенні штрафних санкцій, місцевий суд вірно виходив з того, що Відповідачем не було погашено суму основної заборгованості, тобто належні до виконання перед Позивачем зобов'язання Відповідач не виконав у повному обсязі, і при цьому порушення Відповідачем зобов'язання завдало збитків Позивачу у вигляді знецінення грошових коштів за час прострочення, а тому відсутні підстави для зменшення розміру пені на 50% у порядку ст.233 Господарського кодексу України.

Крім того, місцевий суд вірно зазначив, що відповідно до ст.233 Господарського кодексу України не може бути зменшено розміру 3% річних, оскільки вказана стаття визначає можливість зменшення штрафних санкцій, до яких 3% річних не відносяться в розумінні ст.230 Господарського кодексу України.

Також Відповідач заявив клопотання про розстрочення виконання рішення суду на 6 місяців наступним чином: часткове погашення заборгованості в сумі по 18139,38 грн до 28.02.2017р., до 31.03.2017р., до 30.04.2017р., до 31.05.2017р., 30.06.2017р., та в сумі 18139,43 грн до 31.07.2017р. В обґрунтування заявленого клопотання Відповідач вказує на скрутне фінансове становище, порушення зобов'язань контрагентами Відповідача та те, що стягнення заборгованості призведе до банкрутства Відповідача, на підтвердження чого Відповідач надав довідку ПАТ «Діамантбанк», відповідно до якої залишок грошових коштів на рахунку Відповідача №5207.980 складає 424,26 грн.

На підтвердження можливості сплати заборгованості частинами Відповідач надав гарантійні листи контрагентів на оплату наданих Відповідачем послуг та фінансовий звіт станом на 30.09.2016р., з якого вбачається, що за 9 місяців 2016 р. чистий дохід Відповідача склав 324200,00 грн.

Відповідно до ст.121 Господарського процесуального кодексу України підставою розстрочки виконання рішення є наявність виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Місцевим суд вірно зазначив, що Відповідачем документально не обгрунтовано наведені у заяві твердження, що одночасне стягнення всієї присудженої рішенням суми призведе до банкрутства Відповідача, оскільки не надано доказів відсутності грошових коштів на рахунках та майна Відповідача (рухомого, нерухомого, цінних паперів тощо) відповідно у сумі та вартістю недостатньою для погашення присуджених рішенням до стягнення сум.

При цьому, баланс Відповідача за 9 місяців 2016 року тверджень Відповідача не доводить, як і не доводить довідка банку про залишок грошових коштів на рахунку Відповідача №5207.980, оскільки Відповідачем не доведено, що вказаний рахунок являється єдиним рахунком, на якому обліковуються кошти Відповідача.

Стосовно гарантійних листів контрагентів, апеляційний суд зазначає, що останні не підтверджують у розумінні ст.35 Господарського процесуального кодексу України безспірне отримання Відповідачем вказаних коштів.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції згідно з ст.104 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будгарант Плюс" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2017р. у справі №910/21580/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2017р. у справі №910/21580/16 залишити без змін.

Головуючий суддя Ю.Л. Власов

Судді Г.В. Корсакова

С.А. Гончаров