ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2017 р. Справа № 918/134/17

Господарський суд Рівненської області у складі судді Войтюка В.Р.,

при секретарі судових засідань Морозу С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Клов"

до Приватного сільськогосподарського підприємства "Іванівський"

про стягнення в сумі 280 000 грн. 00 коп.

в засіданні приймали участь:

від позивача: Грицик А.В. (довіреність №53-1 від 15.02.2017 року);

від відповідача: Калістратов С.Є. (довіреність №1 від 03.03.2017 року).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В лютому 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Клов" (далі Товариство) звернулося до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Приватного сільськогосподарського підприємства "Іванівський" (далі Підприємство) про стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу №КЛВ081016/5 в сумі 288 515 грн. 17 коп., з яких 243 448,34 грн. попередньої оплати, 20 722,00 грн. пені та 24 344,83 штрафу. Крім того, позивач просив покласти на відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 327,74 грн. та витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 28 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 23 лютого 2017 року порушено провадження у справі, розгляд якої призначено на 06 березня 2017 року.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 06 березня 2017 року розгляд справи відкладено на 20 березня 2017 року.

20 березня 2017 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 20 березня 2017 року провадження у справі в частині стягнення 8 515,17 грн. основного боргу припинено у зв'язку з відсутністю предмету спору.

В судовому засіданні 20 березня 2017 року Товариство позовні вимоги підтримало з підстав зазначених в позовній заяві. Підприємство заперечило проти задоволення позовних вимог з підстав зазначених у відзиві.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 20 березня 2017 року відповідно до ст. 85 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд -

ВСТАНОВИВ:

08.10.2016 року між Товариством (покупець) та Підприємством (продавець) укладено договір купівлі-продажу №КЛВ081016/5 (далі Договір, а.с. 8-10), відповідно до умов якого продавець зобов'язався передати у власність покупця кукурудзу 3 класу для кормових потреб українського походження, врожаю 2015 року (товар), а покупець зобов'язався прийняти і оплатити його вартість у відповідності до умов договору.

Згідно з п. 2.1 Договору загальна кількість товару за даним договором 300 тонн, однак може бути збільшена за домовленістю сторін. Ціна товару складає 3 333,33 грн., разом з ПДВ - 4000,00 грн. за одну тонну. Загальна вартість товару за даним договором складає 999999,00 грн., разом з ПДВ 1199998,88 грн. (п. п. 3.2, 3.3 Договору).

Відповідно до п. 4.1 Договору оплата за товар здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок продавця, чи в інший спосіб, який не суперечить діючому законодавству України на підставі виставленого рахунку продавцем на суму передбачену в п. 3.4 даного договору на умовах 100% передоплати від розміру партії, яку має намір відвантажити покупець, протягом 5ти банківських днів, з моменту підписання сторонами даного договору та виставленого рахунку продавцем на суму передбачену п .3.4 Договору.

Остаточний розрахунок між сторонами (доплата покупцем або повернення передоплати продавцем) здійснюється протягом 5ти банківських днів після фактичного отримання товару покупцем в кількості передбаченій п. 2.1 Договору (п. 4.3 Договору).

У відповідності до п. 5.1, 5.5 Договору відвантаження товару здійснюється продавцем, окремими партіями, автомобільним транспортом продавця. Право власності на товар переходить від продавця до покупця з моменту відвантаження товару продавцем про що покупцю видається видаткова накладна, податкова накладна та товарно-транспортні накладні на кількість товару (окрема партія) за який покупцем проведено 100%передоплату товару.

За умовами п. 5.8 договору покупець бере на себе зобов'язання прийняти у власність товар у кількості вказаній у п. 2.1 Договору зі складу продавця в період з 08.10.2016 року до 18.10.2016 року включно.

Згідно з п.п. 9.1, 9.2 Договору він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін. Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 9.1 цього Договору та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

Договір підписаний повноважними представниками Товариства та Підприємства, а також скріплений печатками сторін.

На виконання умов п. 4.1 Договору Товариством 11.10.2016 року перераховано на рахунок Підприємства суму попередньої оплати за Договором в розмірі визначеному в пункті 3.2 вказаного правочину. Зазначене підтверджується платіжним дорученням №10241 на суму 1 199 998,80 грн. та випискою з рахунку позивача (а.с. 11-15).

Після проведеної повної попередньої оплати згідно з умовами Договору Підприємство передало а Товариство через уповноваженого представника отримало товар на загальну суму 956 550,46 грн., що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими їх печатками накладними, належним чином засвідчені копії яких наявні в матеріалах справи, а саме: №53 від 17.10.2016 року; №54 від 19.10.2016 року; №56 від 21.10.2016 року; №57 від 22.10.2016 року; №65 від 25.10.2016 року; №66 від 27.10.2016 року та №69 від 28.10.2016 року (а.с. 16-22). Про належне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором свідчить відсутність претензій з боку позивача стосовно кількості та якості товару. При цьому кожна накладна містить посилання на Договір.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтями 627-629 ЦК України регламентовано, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 193 Господарського кодексу України також передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 662 ЦК встановлено обов'язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 2 статті 693 ЦК передбачено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Судом встановлено, що на момент розгляду спору сторонами повністю виконані умови Договору, а саме згідно вищевказаних накладних відповідачем відвантажено, а позивачем прийнято та попередньо оплачено товар в загальній кількості 351,1 тонн, вартість якого сторони врегулювали шляхом підписання накладних, яка склала 956 550,46 грн.

Повернення передоплати сторони врегулювали в пункті 4.3 Договору, за яким остаточний розрахунок між сторонами (доплата покупцем або повернення передоплати продавцем) здійснюється протягом 5ти банківських днів після фактичного отримання товару покупцем в кількості передбаченій п. 2.1 Договору (п. 4.3 Договору).

31.01.2017 року позивачем на адресу відповідача направлялась вимога №3/17 від 30.01.2017 року про повернення суми попередньої оплати в розмірі 243 448,34 грн., яка залишена Підприємством без задоволення.

Враховуючи вищевикладене, а також добровільну сплату відповідачем 8 515,17 грн. попередньої оплати за Договором після звернення позивачем з даним позовом до суду, позовна вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Клов" до Приватного сільськогосподарського підприємства "Іванівський" про стягнення попередньої оплати за Договором підлягає до задоволення в розмірі 234 933,17 грн.

Разом з тим, Товариство за неналежне виконання умов Договору, на підставі п. 6.3, 6.4 вказаного правочину, нарахувало Підприємству 20 722,00 грн. пені та 24 344,83 штрафу.

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).

У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1. ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Укладаючи Договір, сторони врегулювали, що у випадку порушення термінів відвантаження товару визначених в п. 5.7 Договору, продавець виплачує покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день прострочення від суми не відвантаженого товару, рахуючи від дати, коли товар мав бути поставлений покупцю (п. 6.3 Договору).

За порушення терміну відвантаження товару визначених в п. 5.7 Договору понад 5 календарних днів додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 10 відсотків від вартості не поставленого/недопоставленого товару (п. 6.4 Договору).

Суд звертає увагу, що позивачем на підставі вказаних пунктів нараховано штраф та пеню на суму попередньої оплати, а не на суму не відвантаженого товару, як це передбачено умовами Договору. Позивачем не враховано, що товар в кількості вказаній у п. 2.1 Договору було поставлено відповідачем та прийнято позивачем без жодних застережень щодо його якості.

Враховуючи викладене у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Клов" до Приватного сільськогосподарського підприємства "Іванівський" в частині стягнення 20 722,00 грн. пені та 24 344,83 штрафу слід відмовити за його безпідставністю.

Крім того, позивач просив покласти на відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 327,74 грн. та витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 28 000,00 грн.

Згідно статті 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникли при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог покладається судовий збір в розмірі 3 524,00 грн. (234 933,17 грн. х 1,5%). Решта судового збору залишається за позивачем.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 28 000 грн. 00 коп. витрат на послуги адвокатів.

Частиною 6 статті 49 ГПК України зокрема передбачено, що суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до частини 3 статті 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" унормовано, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За частиною 1 статті 30 вказаного Закону формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар.

Згідно з частиною 2 вищезазначеної статті порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (частина 3 статті 30 цього Закону).

Судом встановлено, що 10.01.2017 року між ТОВ "Клов" (клієнт) та адвокатами Макаренко І.Я., Грицик А.В. було укладено угоду про надання правової допомоги відповідно до умов якої останні зобов'язалися надати правову допомогу клієнту з приводу стягнення з ПСП "Іванівський" заборгованості за договором купівлі-продажу №КЛВ081016/5 від 08.10.2016 року та штрафних санкцій.

Пунктами 3.1, 3.2 даної угоди встановлено, що загальна вартість правової допомоги, що підлягає сплаті замовником на користь виконавців визначена в розмірі 10% від ціни позову та складає 28 000,00 грн. Оплата послуг виконавців проводиться авансовим шляхом в безготівковій формі рівними частками по 50% на рахунок кожного із виконавців.

До матеріалів справи позивачем було долучено копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №468 від 16.10.2008 року, а також платіжні доручення №2238 від 16.02.2017 року та №2237 від 16.02.2017 року, що підтверджують факт сплати ТОВ "Клов" 28 000,00 грн. за правову допомогу.

Водночас, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про часткове задоволення вказаної вимоги з огляду на наступне.

Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 1 жовтня 1999 року, гонорар є єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром.

Фактори, що повинні братися до уваги при визначенні обґрунтованого розміру гонорару, включають в себе:

1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення;

2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі;

3) необхідність виїзду у відрядження;

4) важливість доручення для клієнта;

5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт;

6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт;

7) особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення;

8) характер і тривалість професійних відносин даного адвоката з клієнтом;

9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.

Жодний з названих факторів, не має самодостатнього значення; вони підлягають врахуванню в їх взаємозв'язку стосовно до обставин кожного конкретного випадку.

Водночас у відповідності до пунктів 6.3, 6.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 6-рп/2013 у справі № 1-4/2013.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Зважаючи на відсутність в матеріалах справи вартості економних транспортних послуг, вартості оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; відомостей органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; а також враховуючи здатність кожної юридичної особи бути позивачем та відповідачем у суді, отримання позивачем юридичних послуг, пов'язаних з представленням інтересів останнього, не є обов'язковими витратами, які особа має зробити для відновлення свого порушеного права, а вибір конкретного адвоката, який представлятиме його інтереси є його особистим правом; беручи до уваги ціну позову, тривалість розгляду і складність справи, суд дійшов висновку про те, що вимога про стягнення з відповідача витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 28 000 грн. 00 коп. є неспіврозмірною та завищеною.

Дослідивши матеріали справи, а також враховуючи вищезазначені приписи законодавства України, суд дійшов висновку про зменшення вищезазначеної суми до 10 000 грн. 00 коп.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства "Іванівський" (35620, Рівненська обл., Дубенський р-н, с. Іваннє, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Клов" (01133, м. Київ, вул. Кутузова, 18/7, оф. 505, ) 234 933,17 (двісті тридцять чотири тисячі дев'ятсот тридцять три) грн. попередньої оплати, 3 524,00 (три тисячі п'ятсот двадцять чотири) грн. судового збору та 10 000,00 (десять тисяч) грн. витрат на оплату послуг адвоката.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В позові в частині стягнення з Приватного сільськогосподарського підприємства "Іванівський" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Клов" 20 722,00 грн. пені та 24 344,83 грн. штрафу відмовити.

Повне рішення складено 24 березня 2017 року.

Суддя Войтюк В.Р.

Віддруковано 4 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (01133, м. Київ, вул. Кутузова, 18/7, оф. 505);

3 - позивачу рекомендованим (13101, смт. Любар, вул. Незалежності, 53;

4 - відповідачу рекомендованим (35620, Рівненська обл., Дубенський р-н, с. Іваннє).