КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" березня 2017 р. Справа№ 910/10425/16
Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Пономаренка Є.Ю.
суддів: Руденко М.А.
Дідиченко М.А.
а участю представників:
від позивача представник не прибув;
від першого відповідача Тарасенко Н.В., довіреність №220/389/д від 15.11.2016;
від другого відповідача - представник не прибув,
розглянувши апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення господарського суду міста Києва від 29.08.2016 у справі №910/10425/16 (суддя Лиськов М.О.) за позовом приватного акціонерного товариства Страхова компанія Українська страхова група до Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 21 422,20 грн.
ВСТАНОВИВ:
Приватне акціонерне товариство Страхова компанія Українська страхова група звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 21 422,20 грн.
Рішенням господарського суду міста Києва від 29.08.2016 у справі №910/10425/16 позов задоволено повністю.
Приймаючи вказане рішення суд виходив з того, що оскільки Військова частина НОМЕР_1 не є суб`єктом господарювання, відповідальність за спричинену шкоду повинно нести Міністерство оборони України.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Міністерство оборони України звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 29.08.2016 у справі №910/10425/16 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Так, апелянт вказує на те, що Міністерство оборони України є неналежним відповідачем, оскільки автомобіль, водія якого було визнано винним у вчиненні ДТП, перебуває на праві оперативного управління у Військової частини НОМЕР_1 , так само як і винна особа перебуває у трудових відносинах саме із вказаною частиною.
Отже, за доводами апелянта, підстави для покладення відповідальності на Міністерство оборони України за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, яким на відповідній правовій підставі володіє інша юридична особа - Військова частина НОМЕР_1 , відсутні.
Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2017 у справі №910/10425/16 залучено до участі у справі іншого відповідача - Військову частину НОМЕР_1 .
Представник апелянта першого відповідача у справі в судовому засіданні 27.03.2017 підтримав вимоги за апеляційною скаргою.
Позивач та другий відповідач правом на участь представників у даному судовому засіданні не скористалися, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.
Від позивача будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутнім у даному судовому засіданні до суду не надійшло.
В свою чергу, від другого відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Військова частина НОМЕР_1 заперечила проти неї.
Враховуючи наведене вище, з огляду на повідомлення другим відповідачем апеляційному суду своєї позиції щодо поданої першим відповідачем скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.
Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.
Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасуванню в частині задоволення позовних вимог до Міністерства оборони України, з прийняттям нового про задоволення позову до Військової частини НОМЕР_1 , з наступних підстав.
Між приватним акціонерним товариством Страхова компанія Українська страхова група, як страховиком та товариством з обмеженою відповідальністю Зернопереробне підприємство Зерно Таврії, як страхувальником 10.11.2015 укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-2201-15-00203, за яким застраховано транспортний засіб Пежо, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .
На а/д Херсон Нова Каховка Генічевськ 13.12.2015 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля Пежо, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля ЗІЛ 131, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 .
У результаті зазначеної ДТП, автомобіль Пежо, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження, що підтверджується Довідкою ДАІ від 13.12.2015 (а.с. 17).
Постановою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 22.12.2015 у справі № 658/4596/15-п водія автомобіля ЗІЛ 131, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про Адміністративні правопорушення.
Відповідно до рахунку ТОВ АМПІР від 14.12.2015 вартість відновлювального ремонту застрахованого у позивача автомобіля становить 21 422,20 грн.
Страхувальник пошкодженого в ДТП транспортного засобу Пежо, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , звернувся до приватного акціонерного товариства Страхова компанія Українська страхова група з заявою про настання страхового випадку та про виплату страхового відшкодування.
Зазначена вище ДТП, відповідно до умов договору страхування визнана позивачем страховим випадком, про що складено страховий акт №КА-7086.
Згідно розрахунків, здійснених на підставі положень договору добровільного страхування, сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті, становить 21 422,20 грн.
На виконання умов вищезазначеного договору позивачем здійснено перерахування СТО, яка здійснювала ремонт застрахованого автомобіля, страхового відшкодування на суму 21 422,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 22710 від 16.12.2015 р.
Відповідно до довідки Національної поліції у Херсонській області транспортний засіб ЗІЛ 131, державний № НОМЕР_3 належить військовій частині НОМЕР_1 .
Позивач, враховуючи те, що транспортний засіб ЗІЛ 131, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , водія якого було визнано винним у правопорушенні, на момент виникнення ДТП належав Військовій частині НОМЕР_1 , що підпорядкована Міністерству оборони України, звернувся до суду з позовом про стягнення саме з Міністерства оборони України 21 422,20 грн. страхового відшкодування.
Судом першої інстанції позовні вимоги приватного акціонерного товариства Страхова компанія Українська страхова група про стягнення з Міністерства оборони України 21 422,20 грн. страхового відшкодування задоволено повністю.
Міністерство оборони України не погоджуючись із вказаним рішенням суду звернулось до суду апеляційної інстанції зі скаргою.
Так, апелянт вказує на те, що Міністерство оборони України є неналежним відповідачем, оскільки автомобіль, водія якого було визнано винним у вчиненні ДТП, перебуває на праві оперативного управління у Військової частини НОМЕР_1 , так само як і винна особа перебуває у трудових відносинах саме із вказаною частиною.
Отже, за доводами апелянта, підстави для покладення відповідальності на Міністерство оборони України за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, яким на відповідній правовій підставі володіє інша юридична особа - Військова частина НОМЕР_1 , відсутні.
При цьому, Міністерство оборони України посилалося на вказані обставини ще під час розгляду даної справи у суді першої інстанції. Так, відповідачем подавалося до суду клопотання про залучення до у часті у справі, як відповідача, Військової частини НОМЕР_1 .
Судом першої інстанції у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено у зв`язку з тим, що Військова частина НОМЕР_1 не є юридичною особою.
Апеляційним судом з метою з`ясування вказаних спірних обставин щодо наявності у Військової частини НОМЕР_1 статусу юридичної особи було зобов`язано її та Міністерство оборони України надати суду відповідні докази.
Так, апелянтом було надано до суду належним чином засвідчену копію довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України № 281/12 від 31.08.2012 року в якій зазначається, що Військова частина НОМЕР_1 є юридичною особою.
Судом апеляційної інстанції, з огляду на те, що Військова частина НОМЕР_1 , якій належить автомобіль ЗІЛ 131, водія якого визнано винним у ДТП, є юридичною особою, вказану частину було залучено до участі у справі, як іншого відповідача.
З огляду на встановлення судом апеляційної інстанції обставин наявності у другого відповідача - Військової частини НОМЕР_1 статусу юридичної особи, а також враховуючи належність вказаній частині автомобілю ЗІЛ 131, водія якого визнано винним у ДТП, колегія суддів дійшла висновку про те, що саме на вказану частину, а не на Міністерство оборони України, має бути покладено відповідальність за заподіяну шкоду.
Щодо доводів Військової частини НОМЕР_1 про те, що вона не є самостійним структурним підрозділом та не може відповідати матеріально, як юридична особа, слід зазначити наступне.
Так, на підтвердження вказаної позиції другий відповідач надав суду Рішення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області №537 від 01.06.2016, згідно якого Військова частина НОМЕР_1 є неприбутковою установою.
Разом з тим, вказане Рішення не спростовує факту наявності у другого відповідача статусу юридичної особи та відповідно не може бути підставою для звільнення другого відповідача від відповідальності у вигляді відшкодування шкоди.
Статтею 5 Закону України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України" передбачено, що за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, а також за шкоду і збитки, заподіяні довкіллю, правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.
Військова частина як суб`єкт господарської діяльності за своїми зобов`язаннями відповідає коштами, що надходять на її рахунок по відповідних статтях кошторису (крім захищених статей), а в разі їх недостатності відповідальність за зобов`язаннями військової частини несе Міністерство оборони України.
Отже, військові формування, відповідно до вказаних норм законодавства, відповідають за своїми зобов`язаннями лише коштами, що перебувають у них на розпорядженні, а у разі недостатності зазначених коштів держава, в особі органу, до сфери управління якого виходить підприємство, несе повну субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями військових формувань, тобто, у даному випадку, Міністерство оборони України.
Аналогічної позиції дотримується і Вищий господарський суд України у постанові від 22 червня 2010 р. у справі № 42/432.
Позивачем, в свою чергу, не доведено того, що у Військової частини НОМЕР_1 недостатньо коштів для виконання зобов`язання з відшкодування шкоди у розмірі 21 422,20 грн., що могло бути б підставою для пред`явлення позову саме до Міністерства оборони України, як особи, яка несе відповідальність за зобов`язаннями військових формувань, у разі недостатності на їх рахунках коштів.
При цьому, слід зазначити, що у разі встановлення виконавчою службою в ході виконання судового рішення у даній справі недостатності коштів на рахунках
Військової частини НОМЕР_1 , позивач не позбавлений права звернутись до суду з позовом до Міністерства оборони України.
Проте, до встановлення обставини з недостатності коштів на рахунках Військової частини НОМЕР_1 , підстави для покладення відповідальності з відшкодування шкоди на Міністерство оборони України відсутні.
Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про стягнення з Міністерства оборони України 21 422,20 грн. шкоди.
З огляду на все вищевикладене, а також враховуючи належність Військовій частині НОМЕР_1 , що є юридичною особою, автомобілю ЗІЛ 131, водія якого визнано винним у ДТП, колегія суддів вважає обґрунтованим задоволення позовних вимог про стягнення страхового відшкодування у розмірі 21 422,20 грн. саме з вказаної Військової частини НОМЕР_1 .
При цьому, слід зазначити, що Вищий господарський суд України у постанові від 26.05.2016 по справі №901/534/14 дотримується позиції щодо можливості стягнення з військової частини грошових коштів.
Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, що визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, враховуючи положення ст. 22 Цивільного кодексу України, майновою шкодою є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Статтею 27 Закону України Про страхування та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, а замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника.
Враховуючи перебування на час скоєння ДТП у володінні другого відповідача транспортного засобу ЗІЛ 131, водія якого визнано винним у вказаному правопорушенні, Військова частина НОМЕР_1 зобов`язана відшкодувати позивачу, як особі якою було здійснено виплату страхового відшкодування, шкоду у розмірі 21 422,20 грн.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 99 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарським судом не було всебічно, повно та об`єктивно розглянуто в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, що призвело до невірних висновків в частині стягнення страхового відшкодування з неналежного відповідача.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційна інстанція має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню в частині задоволення позовних вимог до Міністерства оборони України, з прийняттям нового про задоволення позову до Військової частини НОМЕР_1 . При цьому, у задоволенні вимог до Міністерства оборони України судом відмовляється.
Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на другого відповідача.
Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 80, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення господарського суду міста Києва від 29.08.2016 у справі №910/10425/16 задовольнити повністю.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 29.08.2016 у справі №910/10425/16 скасувати.

3. Прийняти нове рішення по справі №910/10425/16, яким у задоволенні позову приватного акціонерного товариства Страхова компанія Українська страхова група до Міністерства оборони України про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 21 422,20 грн. відмовити.
Позов приватного акціонерного товариства Страхова компанія Українська страхова група до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 21 422,20 грн. задовольнити повністю.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код за ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь приватного акціонерного товариства Страхова компанія Українська страхова група (м. Київ, вулиця І. Федорова, будинок 32-А, код за ) страхове відшкодування у розмірі 21 422 грн. 20 коп. та судовий збір в сумі 1 378 грн. 00 коп.

4. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код за ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь Міністерства оборони України (м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6, код за ) 1 515 грн. 80 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

6. Матеріали справи №910/10425/16 повернути до господарського суду міста Києва.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко