ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2017 р. Справа № 922/5729/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Барбашова С.В. , суддя Істоміна О.А.

при секретарі Кладько А.С.

за участю представників:

позивача - Мецгер Ю.Ю., за довіреністю від 05.09.2016 р., Красінського І.С., за довіреністю від 05.12.2016 р.

першого відповідача - не з'явився;

другого відповідача - не з'явився;

третього відповідача - не з'явився;

ТОВ "Менеджмент логістик компані" - не з'явився;

ПАТ "Сбербанк" - Аксьоненко Т.В., за довіреністю від 30.01.2017р. б/н, Пелепецького В.Д., за довіреністю від 27.04.2016 р. № 100;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ "Сбербанк" (вх. № 3450 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 05.12.2016 р. у справі № 922/5729/15

за позовом Приватного акціонерного товариства "Термолайф", м. Харків

до 1) Публічного акціонерного товариства "Дочірній Банк Сбербанку Росії" в о. відділення "Харківське відділення № 3 "АТ "Сбербанк Росії", м. Харків,

2) Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод", м. Харків

3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд" м. Київ

про визнання поруки такою, що припинена

за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю "Менеджмент логістик компані", м. Київ

до 1) Публічного акціонерного товариства "Сбербанк", м. Київ

2) Приватного акціонерного товариства "Термолайф", м. Харків

про визнання поруки припиненою

ВСТАНОВИЛА:

Приватне акціонерне товариство "Термолайф" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до ПАТ "Сбербанк", ПАТ "Харківський коксовий завод", ТОВ "Коксотрейд" в якому просило:

- визнати припиненим договір поруки від 04.09.2012 р., укладений між ПАТ "Термолайф" та ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" (далі - ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії");

- визнати припиненими солідарні зобов'язання ПАТ "Термолайф" за договорами про відкриття кредитної лінії № 28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 р. та № 29-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 р., укладеними між ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" та ТОВ "Коксотрейд", що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012 р.;

- визнати припиненими солідарні зобов'язання ПАТ "Термолайф" за договорами про відкриття кредитної лінії № 26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 р. та № 27-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 р., укладеними між ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" та ПАТ "Харківський коксовий завод", що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012 р.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Менеджмент логістик компані" звернулось до господарського суду Харківської області як трятя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору з позовом до Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" та Приватного акціонерного товариства "Термолайф" про визнання припиненим договору поруки від 04.09.20012 р., укладеного між Приватним акціонерним товариством "Термолайф" та Публічним акціонерним товариством "Дочірінй банк Сбербанку Росії" та визнання припиненими солідарних зобов'язань Приватного акціонерного товариства "Термолайф" перед Публічним акціонерним товариством "Сбербанк", що випливають із зазначеного Договору поруки .

Рішенням господарського суду Харківської області від 14.04.2016 р. у справі № 922/5729/15 (суддя Светлічний Ю.В.) позов ПАТ "Термолайф" задоволено. Визнано припиненим договір поруки від 04.09.2012 р., укладений між ПАТ "Термолайф" та ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії". Визнано припиненими солідарні зобов'язання ПАТ "Термолайф" за договором про відкриття кредитної лінії № 28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 р., укладеним між ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" та ТОВ "Коксотрейд", що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012 р. Визнано припиненими солідарні зобов'язання ПрАТ "Термолайф" за договором про відкриття кредитної лінії № 29-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 р., укладеним між ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" та ТОВ "Коксотрейд", що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012 р. Визнано припиненими солідарні зобов'язання ПрАТ "Термолайф" за договором про відкриття кредитної лінії № 26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 р., укладеним між ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" та ПАТ "Харківський коксовий завод", що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012 р. Визнано припиненими солідарні зобов'язання ПрАТ "Термолайф" за договором про відкриття кредитної лінії № 27-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 р., укладеним між ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" та ПАТ "Харківський коксовий завод", що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012 р.

У задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю "Менеджмент логістик компані" - відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.06.2016 р. у справі № 922/5729/15 (колегія суддів у складі: Тихий П.В., Гетьман Р.А., Россолов В.В.) рішення господарського суду Харківської області від 14.04.2016 р. у справі № 922/5729/15 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.09.2016 р. постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.06.2016 р. та рішення господарського суду Харківської області від 14.04.2016 р. у справі № 922/5729/15 скасовано, справу № 922/5729/15 передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Рішенням господарського суду Харківської області від 05.12.2016 р. у справі № 922/5729/15 (суддя Шарко Л.В.) позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Термолайф" задоволено.

Визнано припиненим договір поруки від 04.09.2012 р. укладений між Приватним акціонерним товариством "ТЕРМОЛАЙФ" (ід. код 34015182) та Публічним акціонерним товариством "ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ" (ід. код 25959784).

Визнано припиненими солідарні зобов'язання Приватного акціонерного товариства "ТЕРМОЛАЙФ" (ід. код 34015182) за договором про відкриття кредитної лінії № 28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 р., укладеним між Публічним акціонерним товариством "ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ" (ід. код 25959784) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КОКСОТРЕЙД" (ід. код 30962083), що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012 р.

Визнано припиненими солідарні зобов'язання Приватного акціонерного товариства "ТЕРМОЛАЙФ" (ід. код 34015182) за договором про відкриття кредитної лінії № 29-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 р., укладеним між Публічним акціонерним товариством "ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ" (ід. код 25959784) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КОКСОТРЕЙД" (ід. код 30962083), що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012 р.

Визнано припиненими солідарні зобов'язання Приватного акціонерного товариства "ТЕРМОЛАЙФ" (ід. код 34015182) за договором про відкриття кредитної лінії № 26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 р., укладеним між Публічним акціонерним товариством "ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ" (ід. код 25959784) та Приватним акціонерним товариством "ХАРКІВСЬКИЙ КОКСОВИЙ ЗАВОД" (ід. код 24481702), що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012 р.

Визнано припиненими солідарні зобов'язання Приватного акціонерного товариства "ТЕРМОЛАЙФ" (ід. код 34015182) за договором про відкриття кредитної лінії № 27-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 р., укладеним між Публічним акціонерним товариством "ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ" (ід. код 25959784) та Приватним акціонерним товариством "ХАРКІВСЬКИЙ КОКСОВИЙ ЗАВОД" (ід. код 24481702), що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012 р.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" (01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 46, код 25959784) на користь Приватного акціонерного товариства "Термолайф" (61071, м. Харків, Шосе Карачівське, буд. 44, код 34015182, п/р 5873 в ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" м. Київ, МФО 320627) витрати по сплаті судового збору у розмірі 406,00 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" (61010, м. Харків, набережна Червоношкільна, буд. 24, код 24481702) на користь Приватного акціонерного товариства "Термолайф" (61071, м. Харків, Шосе Карачівське, буд. 44, код 34015182, п/р 5873 в ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" м. Київ, МФО 320627) витрати по сплаті судового збору у розмірі 406,00 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд" (01021, м. Київ, вул. Липська, буд. 10, код 30962083) на користь Приватного акціонерного товариства "Термолайф" (61071, м. Харків, Шосе Карачівське, буд. 44, код 34015182, п/р 5873 в ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" м. Київ, МФО 320627) витрати по сплаті судового збору у розмірі 406,00 грн.

У задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю "Менеджмент логістик компані" - відмовлено.

Рішення мотивовано з тих підстав, що внаслідок внесення відповідачами певних змін до кредитних договорів, в забезпечення зобов'язань за якими укладено спірний Договір поруки, відбулася зміна обсягу відповідальності позивача (поручителя) за цим Договором у бік збільшення, без його згоди, у зв'язку з чим порука є припиненою відповідно до положень ч.1 статті 559 Цивільного кодексу України, і т. ін.

Перший відповідач -Публічне акціонерне товариство "Сбербанк" подав на зазначене рішення до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить це рішення в частині задоволення позовних вимог ПАТ "Термолайф" скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, і т. ін.

В обгрунтування апеляційної скарги перший відповідач посилається, зокрема на необґрунтованість висновку господарського суду першої інстанції, що зміни до Основних кредитних договорів внесено без згоди позивача, оскільки в п. 3.1. спірного Договору поруки позивач висловив свою згоду на внесення в майбутньому відповідних змін до Основних кредитних договорів, а в абз. 5 пп. 2.1.1.1., абз. 5 п п. 2.1.1.2., абз 5. п.2.1.3., абз. 5 п п. 2.1.1.4. сторони погодили, що зміна розміру змінюваної процентної ставки внаслідок її перегляду на умовах та в порядку, визначеному в п. 1.3., п. 6.6. Основних кредитних договорів та в Додатку № 1 до них, відбувається автоматично і не потребує укладення між сторонами будь-якої додаткової угоди/договору про внесення змін до Договору поруки і така зміна є погодженою поручителем.

Також перший відповідач зазначає про те, що господарський суд першої інстанції, наголошуючи про збільшення обсягу відповідальності поручителя у зв'язку із розширенням переліку підстав для нарахування підвищеного розміру процентної ставки, не дослідив цю обставину у логічному та юридичному взаємозв'язку з обмеженням максимального розміру змінюваної процентної ставки, який складає 20% , що погоджено поручителем в абз. 6 пп. 2.1.1.1., абз. 3 пп. 2.1.1.2., абз. 3 пп. 2.1.1.3., абз.3 пп. 2.1.1.4 Договору поруки.

Окрім цього, перший відповідач зазначає про необґрунтованість висновку господарського суду першої інстанції щодо збільшення обсягу відповідальності позивача як поручителя за спірним Договором поруки внаслідок відтермінування Договорами про зміну Основних кредитних договорів строків сплати кредитних платежів та встановлення комісії за управління коштами кредитної заборгованості, оскільки пунктом 6.2. Договору поруки сторони погодили, що поручитель дає згоду на пролонгацію Основних договорів, яка може бути здійснена кредитором та боржниками і при цьому дія Договору поруки автоматично продовжується на строк такої пролонгації, а зазначена комісія не є борговою сумою, оскільки сплачена боржником під час підписання Додаткових угод до основних Договорів і т. ін.

Представники першого відповідача в судовому засіданні підтримують апеляційну скаргу.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 1839 від 20.02.2017 р., вх 2970 20.03.2017 р.) вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з підстав, наведених у відзиві. Представники позивача в судовому засіданні підтримуть викладені у відзиві доводи.

Другий та третій відповідачі та третя особа, які належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не скористались своїм правом на участь в ньому, у зв'язку з чим справа розглядається за відсутністю їх представників.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, заслухавши пояснення представників позивача та першого відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, встановлено наступне.

04.09.2012р. між ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" (нове найменування - Публічне акціонерне товариство "Сбербанк") та ПрАТ "Харківський коксовий завод" укладені Договори про відкриття кредитної лінії:

№ 26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. (надалі - Кредитний договір 1), яким передбачено надання ПрАТ "Харківський коксовий завод" кредиту у розмірі 7280000,00 доларів США у вигляді кредитної лінії (п.1.2) з остаточним строком повернення кредиту 01.09.2017р. (п.1.4.).;

№ 27-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. (надалі - Кредитний договір 2), яким передбачено надання ПрАТ "Харківський коксовий завод" кредиту у розмірі 10874000,00 доларів США у вигляді кредитної лінії (п.1.2) з остаточним строком повернення кредиту 01.09.2017р. (п.1.4).

Крім того, 04.09.2012р. між ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" (нове найменування - Публічне акціонерне товариство "Сбербанк") та ТОВ "Коксотрейд" укладені договори про відкриття кредитної лінії:

№ 28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. (надалі - Кредитний договір 3), яким передбачено надання ТОВ "Коксотрейд" кредиту у розмірі 4 466 000,00 доларів США у вигляді кредитної лінії (п.1.2) з остаточним строком повернення кредиту 01.09.2017р. (п.1.4);

№ 29-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. (надалі - Кредитний договір 4), яким передбачено надання ТОВ "Коксотрейд" кредиту у розмірі 400000,00 доларів США у вигляді кредитної лінії (п.1.2) з остаточним строком повернення кредиту 01.09.2017р. (п.1.4).

За змістом умов, окрім сум, зазначені Кредитні договори є тотожніми.

При цьому, пунктами 1.3. Кредитних договорів 1,2,3,4, встановлено змінювану процентну ставку та підпунктами 1.3.1. - 1.3.8. встановлено, що розмір процентної ставки визначається як сума погодженого кредитодавцем та позичальником індексу (базова процентна ставка) та маржі кредитодавця та розраховується за наступною формулою: R=LIBOR6M+M. Де R - розмір змінюваної процентної ставки за кредитом у відсотках річних; LIBOR6M (Лондонська міжбанківська ставка пропозиції) - базова процентна ставка, яка визначається на підставі даних інформаційних систем Thomson REUTERS та/або BLOMBERG; М - маржа кредитодавця - 11%, яка є незмінною протягом дії кредитних договорів 1,2,3,4. На дату укладення кредитних договорів - 1,2,3,4 розмір змінюваної процентної ставки становив 11,75% річних (пп.1.3.2 п. 1.3 кредитних договорів - 1,2,3,4), який був зафіксований cторонами як мінімальний розмір змінюваної процентної ставки (пп.1.3.5 п.1.3 Кредитних договорів - 1,2,3,4). Також, сторонами встановлено максимальний розмір змінюваної процентної ставки на рівні 20% річних (п.п.1.3.3. п. 1.3 Кредитних договорів - 1,2,3,4). Сторонами Кредитних договорів 1,2,3,4 погоджено, що зміна розміру змінюваної процентної ставки відбувається автоматично, не потребує внесення змін до Кредитних договорів 1,2,3,4, але потребує письмового повідомлення позичальника не пізніш ніж за 15 календарних днів до дати застосування нового розміру змінюваної процентної ставки (пп. 1.3.8 п. 1.3 Кредитних договорів 1,2,3,4).

Згідно з умовами Кредитних договорів 1,2,3,4, у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов'язань за Кредитними договорами 1,2,3,4, змінювана процентна ставка за кредитом збільшується на 2 процентних пункта. Після цього розмір змінюваної процентної ставки розраховується за формулою: R=LIBOR6M+M+2% (два проценти річних). Сторонами Кредитних договорів 1,2,3,4 погоджено, що така зміна розміру змінюваної процентної ставки відбувається автоматично, не потребує внесення змін до Кредитних договорів 1,2,3,4, але потребує письмового повідомлення позичальника не пізніш ніж за 15 календарних днів до дати застосування нового розміру змінюваної процентної ставки (п. 6.6 Кредитних договорів 1,2,3,4).

Додатками № 1 до Кредитних договорів 1,2,3,4 (надалі Додатки № 1) є "Порядок визначення процентної ставки за кредитним договором". Додатки № 1 набирають чинності з дати їх підписання сторонами кредитних договорів - 1,2,3,4 та діють до дати припинення Кредитних договорів 1,2,3,4 (п. 8 Додатків № 1), а з моменту набуття чинності додатків № 1 Кредитні договори 1,2,3,4 діють в частині, що не змінені додатками № 1 (п.9 Додатків № 1).

У забезпечення зобов'язань позичальників за Кредитними договорами 1,2,3,4 між ПрАТ "Термолайф" та ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" (нове найменування - ПАТ "Сбербанк") укладено договір поруки від "04" вересня 2012р. (надалі - Договір поруки), відповідно до умов якого ПрАТ "Термолайф" поручилося за виконання ПрАТ "Харківський коксовий завод" та ТОВ "Коксотрейд" їх кредитних зобов'язань перед ПАТ "Сбербанк" за Кредитними договорами 1,2 та Кредитними договорами 3,4 відповідно.

Стаття 2 Договору поруки передбачає забезпечення зобов'язань, які невиконані одним з позичальників або обома позичальниками, та які передбачені Кредитними договорами 1,2,3,4, зокрема, але не обмежуючись зобов'язаннями переліченими у п. 2.1.1 статті 2 Договору поруки. При цьому, сторонами договору поруки погоджено, що зміна розміру процентної ставки внаслідок її перегляду на умовах та в порядку визначеному п. 1.3., 6.6 Кредитних договорів 1,2,3,4 та додатків № 1 не потребують внесення змін до договору поруки.

Таким чином, як правомірно зазначив господарський суд першої інстанції, з урахуванням приписів частини 2 статті 553 та частини 2 статті 554 Цивільного кодексу України на дату укладення Договору поруки (04.09.2012р.) порукою за Договором поруки забезпечено виконання зобов'язань ПрАТ "Харківський коксовий завод" та ТОВ "Коксотрейд" за Основники кредитними договорами 1, 2, 3, 4 в повному обсязі.

В подальшому 30.12.2013 р. між ПрАТ "Термолайф" та ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" (нове найменування - ПАТ "Сбербанк") укладено договір про внесення змін № 1 від 30.12.2013р. до Договору поруки (надалі - договір про внесення змін №1).

Як вбачається з п. 3 договору про внесення змін №1, сторонами окрім іншого внесені зміни та доповнення до п. 2.1.1 п. 2.1 статті 2 Договору поруки "Обсяг відповідальності поручителя". З урахуванням зазначених змін відповідальність поручителя перед кредитодавцем включає зобов'язання передбачені:

- Кредитним договором 1, з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, у т.ч. договорів про внесення змін № 1 від 22.01.2013, № 2 від 27.03.2013, №3 від 30.12.2013 до договору про відкриття кредитної лінії № 26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, зокрема, але не обмежуючись;

- Кредитним договором 2, з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, у т.ч. договорів про внесення змін № 5 від 22.01.2013 р., №6 від 27.03.2013 р., № 40 від 30.12.2013 р. до договору про відкриття кредитної лінії № 27-В/12/66/ЮО від 04.09.2012;

- Кредитним договором 3, з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, у т.ч. договорів про внесення змін № 1 від 22.01.2013 р., № 2 від 27.03.2013 р., № 3 від 19.04.2013 р., № 4 від 30.12.2013 р. до договору про відкриття кредитної лінії №28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 р.;

- Кредитним договором 4 з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, у т.ч. договорів про внесення змін № 3 від 22.01.2013 р., № 4 від 27.03.2013 р., № 5 від 19.04.2013 р., № 8 від 30.12.2013 р.. до договору про відкриття кредитної лінії №29-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 р..

Також п. 5 Договору про внесення змін № 1 від 30.12.2013 р. до Договору поруки визначено, що підписанням цього договору поручитель підтверджує, що він ознайомлений та погоджується зі змістом вище перелічених договорів про внесення змін до Кредитних договорів 1, 2, 3, 4 та не має заперечень щодо їх змісту.

З матеріалів справи, також вбачається, що вже після укладення договору про внесення змін № 1 від 30.12.2013р. до Договору поруки додатково мали місце зміни умов Кредитних договорів 1, 2, 3, 4 шляхом укладення відповідних додаткових угод та договорів про внесення змін між ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" (нове найменування - ПАТ "Сбербанк") та позичальниками, а саме:

- до Кредитного договору1 (№26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р.): договори про внесення змін №6 від 30.09.2014р. та №5 від 14.05.2014р.;

- до Кредитного договору 2 (№27-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р.): договори про внесення змін №87 від 30.09.2014р., №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №29 від 30.08.2013р.; №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №30 від 02.09.2013р.; №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №31 від 02.09.2013р.; №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №32 від 04.09.2013р.; №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №33 від 04.09.2013р.; №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №34 від 05.09.2013р.; №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №35 від 05.09.2013р.; №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №36 від 05.09.2013р.; №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №37 від 17.10.2013р.; №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №38 від 17.10.2013р.; №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №39 від 23.12.2013р.;

- до Кредитного договору 3 (№28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р.): договори про внесення змін № 6 від 14.05.2014р. та № 7 від 30.09.2014р.;

- до Кредитного договору 4 (№29-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р.): договори про внесення змін №11 від 29.07.2014р. та №12 від 31.07.2014р.

Договором про внесення змін № 6 від 14.05.2014р. до Договору поруки узгоджено з ПрАТ "Термолайф" зміну умов Кредитного договору 3 (№28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р.), внесених договором про внесення змін №6 від 14.05.2014р.

До Кредитних договорів 1, 2, 3, 4 додатково укладенні договори про внесення змін:

- № 8 від 20 січня 2015р. до Кредитного договору № 1;

- № 9 від 20 січня 2015р. до Кредитного договору № 2;

- № 9 від 20 січня 2015р. до Кредитного договору № 3;

- № 15 від 20 січня 2015р. до кредитного договору № 4.

В обґрунтування позову позивач посилається зокрема на те, що перший відповідач як кредитор за Кредитними договорами, протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язань за ними, не пред'явив до позивача як до поручителя позовної вимоги щодо стягнення заборгованості за цими Договорами та внаслідок внесених до них змін збільшився обсяг його відповідальності як поручителя за спірним Договором поруки в бік збільшення, за відсутності його згоди, що відповідно до частин 1,4 статті 559 Цивільного кодексу України має наслідком припинення поруки.

На думку позивача, строк виконання зобов'язань за Кредитними договорами 1,2,3,4 почався з дат прострочення ним виконання зобов'язань(за Кредитними договорами 1,2,4,-з 18.11.2014 р., а за Кредитним Договором 3 -з 07.10.2014 р.) враховуючи передбачене п. 8.3. Договорів право кредитора в такому випадку вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості.

Відповідно датами припинення поруки на підставі ч. 4 статті 559 Цивільного кодексу України позивач важає:

-за Кредитним договором 1 -з 15.04.2015 р.;

-за Кредитним договором 2 -з 15.04.2015 р.;

-за Кредитним договором 3 -з 05.04.2015 р.;

-за Кредитним договором 4 -з 16.05.2015 р.

Також позивач в обгрунтування позову зазначає, що обумовленість збільшення обсягу його відповідальності за спірним Договором поруки укладенням зазначених Договорів про внесення змін до Основних Кредитних договорів полягає в наступному:

Зміни до Кредитного договору 1 (№ 26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 р.):

- за договором про внесення змін №5 від 14.05.2014р.- збільшення в абсолютному вираженні суми процентів до сплати за користування кредитом на 20950,00 доларів США;

- за договором про внесення змін №6 від 30.09.2014р.-збільшення в абсолютному вираженні суми процентів до сплати за користування кредитом на 757220,00 доларів США;

- за договором про внесення змін №8 від 20 січня 2015 р.- зміна основного зобов'язання шляхом встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки за кредитом в бік її збільшення, що полягає у встановлення такої додаткової підстави для застосування підвищеної змінюваної процентної ставки за кредитом як недотримання групою компаній показників їх кредитового обороту в іноземній валюті та національних валютах. Зазначений Порядок доповнено додатковими підставами для застосування звичайної та підвищеної змінюваної процентної ставки за кредитом: порядок визначення звичайної змінюваної процентної ставки, що визначається за формулою: R=(LIBOR6M+M) був доповнений положеннями згідно з якими, застосування визначеного розміру змінюваної процентної ставки за кредитом було обумовлено дотриманням групою компаній певних показників: кредитовий оборот компаній групи в іноземній валюті (щоквартально) з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року або більше ніж 75 % від кредитового обороту компаній групи в іноземній валюті та кредитового обороту компаній групи дорівнює або більш 80% від загального кредитового обороту компаній групи у національній валюті при одночасному виконанні обох умов; кредитовий оборот компаній групи в іноземній валюті (щоквартально) з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року або більше ніж 75 % від кредитового обороту компаній групи в іноземній валюті та кредитового обороту компаній групи дорівнює або більш 80% від загального кредитового обороту компаній групи у національній валюти при одночасному виконанні обох умов;

Зміни до Кредитного договору 2 (№ 27-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 р.)

- договір про внесення змін №87 від 30.09.2014р.;

- договір про внесення змін №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №29 від 30.08.2013р.;

- договір про внесення змін №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №30 від 02.09.2013р.;

- договір про внесення змін №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №31 від 02.09.2013р.;

- договір про внесення змін №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №32 від 04.09.2013р.;

- договір про внесення змін №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №33 від 04.09.2013р.;

- договір про внесення змін №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №34 від 05.09.2013р.;

- договір про внесення змін №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №35 від 05.09.2013р.;

- договір про внесення змін №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №36 від 05.09.2013р.;

- договір про внесення змін №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №37 від 17.10.2013р.;

-договір про внесення змін №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №38 від 17.10.2013р.;

- договір про внесення змін №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №39 від 23.12.2013р.; № 9 від 20 січня 2015р.;

За цими Договорами мало місце розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту внаслідок зміни строків повернення траншів, в результаті чого мало місце зростання фінансового навантаження по окремим періодам у зв'язку з необхідністю дострокового повернення траншів кредиту (у вигляді збільшення фінансового навантаження на ПрАТ "Термолайф" з 1295440,00 доларів США до 11705990,00 доларів США, що у абсолютному вираженні склало 10410550,00 доларів США).Встановлення додаткової комісії за управління коштами кредитної заборгованості);

Зміни до Кредитного договору 3 (№ 28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 р.):

- за договором про внесення змін №7 від 30.09.2014р. -збільшення обсягу відповідальності ПрАТ "Термолайф" за процентами, що підлягають сплаті, на загальну суму 154 600, 00 доларів США;

- за договором про внесення змін та №9 від 20 січня 2015р. -встановлення комісії за управління коштами кредитної заборгованості в частині внесення змін до Кредитного Договору,зміна основного зобов'язання шляхом встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки за кредитом в бік її збільшення, що полягає у встановлення такої додаткової підстави для застосування підвищеної змінюваної процентної ставки за кредитом як недотримання групою компаній показників їх кредитового обороту в іноземній валюті та національних валютах.Зазначений Порядок доповнено додатковими підставами для застосування звичайної та підвищеної змінюваної процентної ставки за кредитом: порядок визначення звичайної змінюваної процентної ставки, що визначається за формулою: R=(LIBOR6M+M) був доповнений положеннями згідно з якими, застосування визначеного розміру змінюваної процентної ставки за кредитом було обумовлено дотриманням групою компаній певних показників: кредитовий оборот компаній групи в іноземній валюті (щоквартально) з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року або більше ніж 75 % від кредитового обороту компаній групи в іноземній валюті та кредитового обороту компаній групи дорівнює або більш 80% від загального кредитового обороту компаній групи у національній валюті при одночасному виконанні обох умов; кредитовий оборот компаній групи в іноземній валюті (щоквартально) з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року або більше ніж 75 % від кредитового обороту компаній групи в іноземній валюті та кредитового обороту компаній групи дорівнює або більш 80% від загального кредитового обороту компаній групи у національній валюти при одночасному виконанні обох умов.

Відповідно до ч. 4 статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Пунктом 8.3. Кредитних договорів передбачено право кредитора (першого відповідача) в односторонньому порядку вимагати від позивальника дострокового повернення повної суми заборгованості за цими Договорами, а п. 8.4 цих Договорів -обов'язок кредитора, у випадку використання права щодо вимоги дострокового повернення повної суми заборгованості, в письмовій формі повідомити позивальника.

Таким чином, обов'язок боржника за Кредитними договорами з дострокового погашення заборгованості настає лише в разі наявності у нього прострочення та реалізації кредитором (першим відповідачем) права вимоги з дострокового повернення повної суми боргу. А тому сама лише наявність у боржника простроченої заборгованості не є підставою для початку перебігу встановленого ч. 4 статті 559 Цивільного кодексу України шестимісячного строку дії поруки.

З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку із невиконанням боржниками зобов'язань за Кредитними договорами 1,2,3,4, першим відповідачем 06.11.2015 р. їм надсилалися відповідні вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості протягом 10 днів з моменту відправлення вимоги:

-за Кредитним договором 1-№ 10294/4/28-2 від 05.11.2015 р. ;

-за Кредитним договором 2-№ 10295/4/28-2 від 05.11.2015 р. ;

-за Кредитним договором 3-№ 10329/4/28-2 від 06.11.2015 р. ;

-за Кредитним договором 4-№ 10326/4/28-2 від 06.11.2015 р. ;

Зважаючи на це, шестимісячний строк дії поруки почався з 16.10.2015 р. та на час подання позовної заяви (19.10.2015 р.) не закінчився.

Згідно з ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Як правомірно зазначив господарський суд першої інстанції, за змістом наведеної норми, юридичним складом, для припинення поруки є поєднання зміни основного зобов'язання, забезпеченого порукою з відсутністю згоди поручителя на таку зміну та із збільшенням обсягу відповідальності поручителя внаслідок такої зміни.

Господарський суд першої інстанції правомірно встановив відсутність окремого письмового узгодження з ПрАТ "Термолайф" на внесення певних змін до Основних договорів та збільшення відповідальності позивача як поручителя за спірним Договором поруки внаслідок таких змін, що виразалося в наступному:

- у збільшенні в абсолютному вираженні суми процентів до сплати за користування кредитом на 757 220,00 доларів США у зв'язку з укладенням договору про внсення змін №6 від 30.09.2014р. до договору про відкриття кредитної лінії №26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р.;

- у збільшенні в абсолютному вираженні суми процентів до сплати за користування кредитом на 20 950,00 доларів США у зв'язку з укладенням договору про внсення змін №5 від 14.05.2014р. до договору про відкриття кредитної лінії №26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р.;

- у розширенні змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту (додаткові договори №1 від 30.09.2014р. до ДУ №29 від 30.08.2013р., №1 від 30.09.2014р. до ДУ №30 від 02.09.2013р., №1 від 30.09.2014р. до ДУ №31 від 02.09.2013р., №1 від 30.09.2014р. до ДУ №32 від 04.09.2013р., №1 від 30.09.2014р. до ДУ №33 від 04.09.2013р., №1 від 30.09.2014р. до ДУ №34 від 05.09.2013р., №1 від 30.09.2014р. до ДУ №35 від 05.09.2013р., №1 від 30.09.2014р. до ДУ №36 від 05.09.2013р., №1 від 30.09.2014р. до ДУ №37 від 17.10.2013р., №1 від 30.09.2014р. до ДУ №38 від 17.10.2013р., №1 від 30.09.2014р. до ДУ №39 від 23.12.2013р.) до договору про відкриття кредитної лінії №27-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. у вигляді збільшення фінансового навантаження на ПрАТ "Термолайф" з 1295440,00 доларів США до 11705990,00 доларів США, що у абсолютному вираженні склало 10410550,00 доларів США;

- у збільшенні обсягу відповідальності ПрАТ "Термолайф" за процентами, що підлягають сплаті, на загальну суму 154600,00 доларів США внаслідок укладення договору про внесення змін №7 від 30.09.2014р. до договору про відкриття кредитної лінії №28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р.;

- у збільшенні обсягу відповідальності ПрАТ "Термолайф" внаслідок скорочення строку повернення двох траншів кредиту в сумі по 100000,00 доларів США кожен та встановлено новий строк - "не пізніше 28 липня 2015 року" та "не пізніше 30 липня 2015 року" згідно з додатковими угодами №11 від 29.07.2014р. та №12 від 31.07.2014р. до договору про відкриття кредитної лінії №29-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р.;

Крім того, після укладення договору поруки між ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" та 1-м і 2-м відповідачами до Кредитних договорів 1, 2, 3, 4 додатково укладенні договори про внесення змін: № 8 від 20.01.2015 до кредитного договору 1, № 89 від 20.01.2015 до Кредитного договору 2, № 9 від 20.01.2015 до Кредитного договору 3, № 15 від 20.01.2015 до Кредитного договору4, що також призвели до збільшення обсягу відповідальності ПрАТ"Термолайф", як поручителя, а саме :

Сторонами Кредитних договорів 1, 2, 3, 4, змінений "Порядок визначення процентної ставки за Кредитним договором".

На відміну від Порядків визначення процентної ставки за Кредитними договорами 1, 2, 3, 4, що діяли на дату укладення договору поруки, вищезазначеними договорами про внесення змін, на думку позивача, зазначений Порядок було доповнено додатковими підставами для застосування звичайної та підвищеної змінюваної процентної ставки за кредитом.

Так, порядок визначення звичайної змінюваної процентної ставки за формулою: R=(LIBOR6M+M) був доповнений положеннями згідно з якими, застосування визначеного розміру змінюваної процентної ставки за кредитом було обумовлено дотриманням групою компаній певних показників: кредитовий оборот компаній групи в іноземній валюті (щоквартально) з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року або більше ніж 75 % від кредитового обороту компаній групи в іноземній валюті та кредитового обороту компаній групи дорівнює або більш 80% від загального кредитового обороту компаній групи у національній валюті при одночасному виконанні обох умов; кредитовий оборот компаній групи в іноземній валюті (щоквартально) з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року або більше ніж 75 % від кредитового обороту компаній групи в іноземній валюті та кредитового обороту компаній групи дорівнює або більш 80% від загального кредитового обороту компаній групи у національній валюти при одночасному виконанні обох умов.

"Порядок визначення процентної ставки за Кредитним договором" також було доповнено такою додатковою підставою для застосування підвищеного розміру процентної ставки за кредитом, що визначається за формулою: R=(LIBOR6M+M)+2 % (два процента річних), як недотримання групою компаній показників їх кредитового обороту в іноземній валюті (щоквартально) з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року або більше ніж 75 % від кредитового обороту компаній групи в іноземній валюті та кредитового обороту компаній групи дорівнює або більш 80% від загального кредитового обороту компаній групи у національній валюти при одночасному виконанні обох умов.

Господарський суд першої інстанції правомірно відхилив посилання першого відповідача на відсутність необхідності погоджувати з ПрАТ "Термолайф" зміну умов Кредитних договорів 1, 2, 3, 4 внаслідок їх погодження умовами Договору поруки та Договору про внесення змін № 1 від 30.12.2013р. до Договору поруки, зважаючи на наступне.

Пунктом 6.2 статті 6 Договору поруки поручителем надано згоду на можливе продовження терміну дії Кредитних договорів 1, 2, 3, 4, при якому строк дії Договору поруки буде автоматично продовжуватись на строк продовження терміну дії Кредитних договорів 1, 2, 3, 4. Також, п. 3.1 ст. 3 Договору поруки поручитель надав свою згоду на забезпечення порукою виконання зобов'язань боржників за Кредитними договорами 1, 2, 3, 4 з усіма можливими змінами та доповненнями до нього, включаючи і ті, що можуть бути укладені у майбутньому.

Проте, сама по собі така згода поручителя не є конкретизованою, у зв'язку з чим доводи ПАТ "Сбербанк", що при погодженні умов Договору поруки на майбутнє положеннями самого Договору поруки, в укладенні ним договорів про внесення змін

№ 1 від 30.12.2013р. та №6 від 14.05.2014р. до Договору поруки не було необхідності, так само, як і не було необхідності встановлювати в п. 6.2. Договору поруки окрему згоду поручителя на внесення змін до Кредитних договорів 1, 2, 3, 4 щодо їх можливої пролонгації, не можуть бути прийняті до уваги.

Таким чином, оскільки Договором поруки не конкретизовано, на які саме зміни Кредитних договорів 1, 2, 3, 4 погодився поручитель, то наявні підстави щодо визнання поруки припиненою відповідно до ч. 1 статті 559 Цивільного кодексу України. Аналогічну за змістом правову позицію наведено Верховним судом України в постанові від 21.10.2015р. у справі № 6-1161цс15.

Вищим господарським судом України в постанові від 22.04.2014р. у справі № 33/215 зроблено, зокрема, такий висновок, що положення договору поруки щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника за кредитним договором зі всіма змінами та доповненнями, не слід розуміти, як заздалегідь надану згоду на будь-які зміни та доповнення до умов кредитного договору його сторонами у майбутньому.

Відтак, п. 3.1 Договору поруки, не слід розуміти, як згоду поручителя на внесення у майбутньому будь-яких змін до Кредитних договорів 1, 2, 3, 4, включно з тими, що збільшують обсяг відповідальності поручителя.

В п. 4.1.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014р. №1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" роз'яснено, що згода поручителя на зміну основного зобов'язання надається в порядок та спосіб встановлений договором поруки. Якщо договором поруки передбачено змiну його умов за письмової згоди сторiн, то у такому разi саме лише повiдомлення кредитором або боржником поручителя про змiну умов договору не є доказом надання поручителем згоди.

В той же час п. 6.9 статті 6 Договору поруки передбачено, що договір може бути змінений тільки за взаємною згодою сторін (крім випадків, передбачених цим договором та/або чинним законодавством України) за умови, що такі зміни викладені у письмовій формі.

Оскільки чинним законодавством та Договором, в тому числі пунктами 6.2. та 3.1. з цього приводу окремих випадків не передбачено, згода поручителя на внесення будь-яких змін до Кредитних договорів 1, 2, 3, 4, включно з тими, що збільшують обсяг відповідальності поручителя, мала надаватися письмово, шляхом укладення відповідних додаткових угод.

У постанові від 06.09.2016 р. у даній справі Вищий господарський суд України зазначив, що судами попередніх інстанцій залишено поза увагою посилання ПАТ "Сбербанк", викладені у додаткових поясненнях та апеляційні скарзі, на положення абз. 5 пп. 2.1.1.1, абз. 5 пп. 2.1.1.2, абз. 5 пп. 2.1.1.3, абз. 5 пп. 2.1.1.4 Договору поруки, де, як зазначив Банк, сторони погодили, що зміна розміру змінюваної процентної ставки внаслідок її перегляду на умовах та в порядку, зазначеному в п. 1.3, п. 6.6 Кредитних договорів - 1, 2. 3. 4 та в Додатку № 1 до Кредитних договорів - 1, 2, 3, 4, відбувається автоматично і не потребує укладання між сторонами будь-якої додаткової угоди/договору про внесення змін до цього договору, та така зміна є погодженою поручителем.

В своїх додаткових поясненнях та апеляційній скарзі перший відповідач посилається на відсутність збільшення обсягу відповідальності позивача, як поручителя, внаслідок зміни процентної ставки за кредитними договорами і при цьому зазначає на п.п. 2.1.1.1. - 2.1.1.4. Договору поруки, якими позивачем погоджено зміну розміру процентної ставки за Кредитними договорами у порядку, визначеному цими ж кредитними угодами. І на підставі цього робить висновок про відсутність необхідності отримувати згоду поручителя щодо зміни процентної ставки, визначеної умовами пунктів 3 додатків 1 до Кредитних договорів.

Як вже зазначалося, сторонами Кредитних договорів 1,2,3,4 в п.п.1.3.3. п. 1.3 цих Договорів встановлено максимальний розмір змінюваної процентної ставки на рівні 20% річних, а тому таке збільшення є погодженим поручителем при укладенні Договору поруки .

Представники першого відповідача пояснили, що зміна процентної ставки додатковими угодами до Кредитних договорів 1,2,3,4 не перевищувала 14,75%, тобто не перевищувала встановлену Основними договорами максимальну зміну, а тому відбувалась в межах того обсягу відповідальності, який погодив поручитель-позивач при укладанні Договору поруки.

Крім того, перший відповідач також посилається на підпункт к) пункту 3.1. договору поруки, відповідно до якого позивач, як поручитель, на думку першого відповідача, надав свою згоду на забезпечення порукою виконання зобов'язань боржників з усіма можливими змінами та доповненнями до нього, включаючи й ті, що можуть бути укладені в майбутньому.

Проте, як правомірно зазначив господарський суд першої інстанції та не заперечується першим відповідачем, збільшення обсягу відповідальності поручителя, які мали місце у спірних правовідносинах, включає в себе не тільки випадки збільшення розміру самої відсоткової ставки, але й серед іншого, встановлення додаткових підстав для застосування збільшеної процентної ставки, що є окремим від збільшення розміру самої процентної ставки випадком збільшення відповідальності поручителя.

При встановленні додаткових підстав для застосування збільшеної, навіть в передбаченому п.п.п.1.3.3. п. 1.3 Кредитних Договорів розмірі процентної ставки, відбувається розширення обсягу відповідальності поручителя за рахунок збільшення кількості випадків для застосування такої ставки.

Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; встановлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, тощо (постанова ВСУ від 24.06.2015).

Збільшення відповідальності, також може відбутися внаслідок зміни забезпеченого порукою зобов'язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя (Постанова ВСУ від 20.04.2016 № 6-2662цс15).

Таким чином, застосування правила, передбаченого ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України, є підставою для висновку про те, що в разі допущення збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди, він не залишається зобов'язаний навіть на умовах, які були на початку, оскільки порука повністю припиняється на підставі закону.

З огляду на вищенаведене, господарський суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що внаслідок зміни умов пункту 3 Додатку 1 до кредитних договорів відбулася зміна обсягу відповідальності у бік збільшення без згоди поручителя не тільки у зв'язку зі збільшенням розміру відсоткової ставки.

Внесення сторонами кредитних договорів змін та доповнень до Порядків визначення процентної ставки за цими договорами на рівні з іншими обставинами свідчить про зміну основного зобов'язання (за кредитними договорами) шляхом встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки за кредитом, у тому числі в бік її збільшення. Зазначенні нові умови встановлюють додаткову підставу для застосування підвищеної змінюваної процентної ставки за кредитом, як "Недотримання групою компаній показників їх кредитового обороту в іноземній валюті та національних валютах".

Втім, першим відповідачем документально не підтверджено отримання письмової згоди позивача, як поручителя, на внесення до умов Кредитних договорів такої підстави для застосування підвищеної процентної ставки за кредитом, як "Недотримання групою компаній показників їх кредитового обороту в іноземній валюті та національних валютах".

Частина 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, не допускає в межах реалізації принципу свободи договору можливості відступлення від актів цивільного законодавства, у тому числі у випадку, якщо обов'язковість для сторін таких актів випливає із їх змісту або суті відносин між сторонами.

Як правильно послався господарський суд першої інстанції, зазначення в Договорі поруки про те, що поручитель поручається за належне та своєчасне виконання Кредитного договору, включаючи можливі зміни, що можуть бути внесені в майбутньому, не звільняє сторони основного зобов'язання від узгодження цих змін із поручителем у порядку, визначеному цим же Договором поруки. Тому, положення (умова) Договору поруки, підпункт к) пункту 3.1 не усуває необхідності отримання письмової згоди поручителя на збільшення обсягу його відповідальності і не має сприйматися, як надання такої згоди.

Таким чином, погодження на майбутнє будь-яких змін щодо обсягу відповідальності поручителя, без письмового підтвердження цих змін, є недостатнім. Тобто, згода поручителя, на зміну умов Кредитних договорів 1, 2, 3, 4 мала б бути очевидною, і мала певно зазначати, на яке саме збільшення обсягу відповідальності її надано. Таку само позицію наведено у постанові Верховного суду України від 21.10.2015р. у справі № 6-1161цс15.

Таким чином, як правомірно зазначив господарський суд першої інстанції, положення підпункту к) пункту 3.1. Договору поруки ( а. с. № 26 том 1) щодо надання згоди на забезпечені порукою виконання зобов'язань боржника, з усіма можливими змінами та доповненнями до нього, включаючи й ті, що можуть бути укладені в майбутньому, не спростовують, при цьому, необхідності укладання в письмовому вигляді такої згоди.

Згідно з висновками Верховного Суду України, наведеними в Постанові від 26.09.2012 у справі №6-100цс12, зазначення в договорі поруки про можливість збільшення обсягів відповідальності поручителя за основним зобов'язанням не звільняє сторони основного зобов'язання від узгодження цих змін із поручителем, оскільки договором не передбачено, що такі зміни проводяться без їх узгодження (додаткового повідомлення), і докази такого узгодження відсутні.

Також господарський суд першої інстанції правомірно відхилив доводи першого відповідача щодо відсутності збільшення обсягу відповідальності позивача, як поручителя, внаслідок відтермінування строків сплати окремих платежів, в обґрунтування яких він посилається на . 6.2. Договору поруки ( а.с. № 28 том 1) щодо згоди позивача на пролонгацію Кредитних договорів та автоматичне продовження строку дії договору поруки на термін пролонгації, оскільки така згода поручителя, зазначена в п. 6.2. Договору поруки, сама по собі не є конкретизованою та не наповнена детальним змістом.

Про необхідність конкретизації - чіткого встановлення умов кредитних договорів, на які погодився поручитель, підписавши договір поруки, зазначено в постанові Верховного суду України від 21.10.2015р. № 6-1161цс15, зокрема установивши, що додатковою угодою до кредитного договору, укладеною без згоди поручителя, встановлено збільшений розмір процентної ставки, тобто змінено зобов'язання, забезпечене порукою, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, та що останній не давав згоди на таку зміну забезпеченого порукою зобов'язання, оскільки пункт 1.1 кредитного договору не конкретизував, на які саме зміни кредитного договору погодився поручитель, суд першої інстанції правильно застосував норми частини першої статті 559 Цивільного кодексу України та дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання поруки припиненою.

Про те, що згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності повинна бути очевидною й наданою у спосіб, передбачений договором поруки, зазначено також в Постанові Верховного Суду України від 5.06.2013 р. № 6-43цс13.

Крім того, в пункті 6.9 Договору поруки зазначено, що цей Договір може бути змінений тільки за взаємною згодою сторін за умови, що такі зміни викладені в письмовій формі.

При цьому, згідно з висновками постанови Верховного суду України від 21.10.2015р. у справі № 6-1161цс15, відповідно до ч.1 ст. 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно з висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 21.05.2012 р. у справі № 6-20цс11, збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо. В цій постанові Верховний суд України зазначив, що збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в сторону збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним.

Втім, ПАТ "Сбербанк" доказів, які б спростовували наявність збільшення обсягів відповідальності позивача, як поручителя, до суду не надав.

Зважаючи на наведене, господарський суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позивачем доведено факт збільшення обсягу відповідальності ПрАТ "Термолайф", як поручителя, що виражається у розширенні змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту внаслідок зміни строків повернення траншів, в результаті чого мало місце зростання фінансового навантаження по окремим періодам у зв'язку з необхідністю дострокового повернення траншів кредиту, а також у встановленні додаткових підстав для застосування підвищеної змінюваної процентної ставки за кредитом.

У постанові від 06.09.2016 р. у даній справі Вищий господарський суд України зазначив, що під час розгляду справи не було надано правової оцінки спірним правовідносинам з урахуванням правової позиції Верховного Суду України щодо встановлення комісії, викладеної у постановах від 05.02.2014 у справі № 6-160цс13 та від 27.06.2015 у справі № 6-701цс15, на які посилався Банк у додаткових поясненнях та апеляційній скарзі.

На виконання зазначених вказівок, господарський суд першої інстанції обґрунтовано зазначив на безпідставність доводів ПАТ "Сбербанк", що запроваджені додаткові комісії не є борговими сумами, оскільки сплачуються боржником під час підписання додаткових угод, не збільшують обсягу зобов'язання основного боржника та обсягу відповідальності поручителя відповідно і, у зв'язку з цим, не є підставою для припинення поруки.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит-будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Комісія з управління кредитною лінією по суті є зобов'язанням зі сплати інших зборів з суми кредиту, а тому в будь-якому випадку є складовою суми боргу, яка змінює (розширює) обсяг відповідальності позивача як поручителя та в разі її несплати перетворюється в боргове зобов'язання, солідарну відповідальність за яким разом із боржником несе поручитель.

При цьому господарський суд першої інстанції правомірно відхилив посилання першого відповідача на позиції, викладені в Постановах Верховного суду України від 27.06.2015р. № 6-701цс15 та від 05.02.2014 № 6-160цс13, оскільки висновки Верховного суду України у зазначених справах стосуються інших видів комісії - комісійних, що сплачує боржник у разі внесення змін до кредитного договору.

ПАТ "Сбербанк" не доведено та не надано доказів, зокрема, копій платіжних доручень або банківських виписок на підтвердження тієї обставини, що сплата відповідачами комісій за управління кредитною лінією відбувалася одночасно з підписанням додаткових договорів (угод), якими вони встановлювалися. Також, ПАТ "Сбербанк" не доведено та не надано відповідних доказів, які б підтверджували ті обставини, що сплата відповідачами комісій за управління кредитною лінією відбувалася одноразово, і в подальшому комісії за управління кредитною лінією не нараховувалися та не сплачувалися.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд першої інстанції правомірно визнав вимоги ПАТ "Термолайф" до ПАТ "Сбербанк", ПАТ "Харківський коксовий завод", ТОВ "Коксотрейд" про визнання поруки такою, що припинена законними та обґрунтованими.

Щодо позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, господарський суд першої інстанції правомірно відмовив в їх задоволенні з наступних підстав.

В обґрунтування свого права на позов третя особа посилається на Рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 (справа про "охоронюваний законом інтерес"), яким визначено, що акціонер може захищати свої безпосередні права чи охоронювані законом інтереси шляхом звернення до суду у випадку їх порушення, оскарження чи невизнання самим акціонерним товариством, учасником якого він є, органами чи іншими акціонерами цього товариства. Як випливає із зазначеного рішення, порядок судового захисту порушених будь-ким, зокрема третіми особами, прав чи охоронюваних законом інтересів акціонерного товариства, які не можуть вважатися тотожними простій сукупності індивідуальних охоронюваних законом інтересів його акціонерів, визначається законом.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.08 №13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів", акціонери (учасники) господарського товариства не вправі звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших акціонерів (учасників) господарського товариства та самого товариства поза відносинами представництва, а також обґрунтовувати свої вимоги порушенням прав інших акціонерів (учасників) товариства.

Окрім того, ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування певного способу захисту цивільного права залежить, як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Зважаючи на характер оспорюваних третьою особою правовідносин між сторонами договору поруки (предмет та підставу позову), характер порушеного права третьої особи із самостійними вимогами та можливість його захисту в обраний ним спосіб, Договір поруки не порушує права третьої особи саме, як акціонера.

Натомість, під час розгляду судом справи третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору не надала до суду будь-яких додаткових доказів порушення її прав, як третьої особи (без врахування її статусу мажоритарного акціонера ПрАТ "Термолайф"), внаслідок укладення та чинності Договору поруки.

Виходячи з наведеного, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін як законне та обґрунтоване, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 33, 43, 49, 99, 101, п. 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Харківської області від 05.12.2016 р. у справі № 922/5729/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу-без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційній інстанції Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Пушай В.І.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Істоміна О.А.