ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року Справа № 915/40/17

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.,

представника позивача: не з'явився,

представників відповідача: Нефедова Г.А. - директора;

Різноокого В.М., дов.- №6 від 30.01.2017,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Колос»

(67640, Одеська обл., Біляївський р-н, с.Градениці, вул.Леніна, 87),

до відповідача: Приватного підприємства «Агроторговий дім Ріко»

(54001, м.Миколаїв, вул.Інженерна, 18/1),

про: стягнення 115324,42 грн. збитків у вигляді додатково понесених витрат, -

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Колос» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з Приватного підприємства «Агроторговий дім Ріко» 115324,42 грн. збитків у вигляді додатково понесених витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне.

01.02.2015 між ТОВ «Колос» та ПП «Агроторговий дім Ріко» був укладений договір постачання №24. На виконання умов договору ПП «Агроторговий дім Ріко» поставило ТОВ «Колос» просо Миронівське 51 Еліта у кількості 4900 кг на загальну вартість 55419,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №79 від 19.02.2015. За поставлений товар покупцем було сплачено його вартість згідно виставленого рахунку №43 від 13.02.2015, що підтверджується платіжним дорученням №25 від 13.02.2015. На придбане насіння постачальником було видане свідоцтво про насіння №17 від 19.02.2015. У травні 2015 року позивач на полі №29 площею 102 га на території Граденицької сільської ради та на полі №7 площею 30 га на території Секретарівської сільської ради висіяв отримане у відповідача насіння у кількості 3600 кг, про що свідчить акт №3 витрати насіння і садибного матеріалу за травень 2015 року. Протягом травня та червня 2015 року підприємством були використані мінеральні, органічні і бактеріальні добрива та засоби хімічного захисту рослин для обробки полів та посівів. Позивач зазначає, що загальна вартість використаних добрив та засобів захисту рослин на площу засіяну просом складає 139956,98 грн. Крім того, на процеси, пов'язані з вирощуванням проса, була використано дизельне пальне, вартість якого складає 81380,48 грн. Таким чином, ТОВ «Колос» понесло витрати пов'язані з придбанням, вирощуванням та збиранням проса на загальну суму 276756,46 грн. (55419,00 грн.+139956,98 +81380,48). В порядку господарського судочинства розглядався позов ТОВ «Колос» до ПП «Агроторговий дім Ріко» про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди в сумі 756846,30 грн. (справа №915/405/16). Постановою Одеського апеляційного господарського суду по вказаній справі встановлено, що відповідач поставив позивачу неякісне та заражене насіння, внаслідок чого ТОВ «Колос» недоотримав прибуток від реалізації проса. Підставою для відмови в задоволенні позову була недоведеність розміру упущеної вигоди. Оскільки врожай проса 2015 року виявився ураженим сажкою та непридатним, яке неможливо продати, ТОВ «Колос» позбавлений отримати прибуток від його реалізації як продукції належної якості, яка була зазначена у свідоцтві про насіння. Кількість врожаю, який було зібрано на площі 132 га складає 539,597 тон, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю за серпень 2015 року та за весь 2015 рік та звіту 37-сг «Сівба та збирання врожаю сільськогосподарських культур, проведення польових робіт». Вартість проса, на момент його продажу - 19.11.2015 складає 3500 - 3700 грн. за тону, що підтверджується Довідкою Одеської регіональної торгово-промислової палати від 08.12.2016. Отже, середня ціна проса на час його продажу складає 3600 грн. ТОВ «Колос» були понесені додаткові витрати на вирощування проса, оскільки собівартість вирощеного врожаю була значно більшою у відношенні суми його фактичної реалізації до суми можливої реалізації, яку би міг отримати позивач, якщо б його право не було порушено іншою особою, тобто у разі належного виконання зобов'язання іншою особою. Якщо б не було порушено зобов'язань постачальника та було поставлено насіння належної якості, то ТОВ «Колос» зміг би отримати прибуток від реалізації продукції належної якості за ціною 3600 грн. за тону на загальну суму 1942549,20 грн. Враховуючи зараженість врожаю проса, ТОВ «Колос» вимушений був погодитися на пропозицію ТОВ «Еллана» та продати просо за значно нищу ціну, а саме 1750,00 грн. за тону, уклавши договір поставки №36/11-15 від 19.11.2015. За вказаним договором було продано 539,597 тон проса на загальну суму 1133153,70 грн. Таким чином, ТОВ «Колос» отримало 58,33% можливого прибутку від реалізації проса, оскільки 58,33% - це відсоток суми фактично реалізованого товару (1133153,70 грн.) від суми його можливої реалізації за середніми цінами на момент продажу (1942549,20 грн.). Отже, справедливим в такому аспекті буде віднесення понесених витрат на купівлю насіння, його посів, обробку, вирощування та збирання врожаю до відсотка фактично одержаного прибутку. Тобто, збитки у вигляді додатково понесених витрат на купівлю насіння, його посів, вирощування та збирання проса становлять 41,67% від всіх понесених витрат, а отже дорівнюють 276756,46 грн. х 41,67 % = 115324,42 грн.

Відповідач у відзиві (а.с.81-82) проти позовних вимог заперечує, посилаючись на наступне:

- згідно договору постачання №24 від 01.02.2015 ПП «АТД Ріко» як постачальник поставило покупцю ТОВ «Колос» насіння проса Миронівське 51 Еліта в маркерованих Державною інспекцією сільського господарства Миколаївській області мішках, в кількості 4,9 тон, що підтверджується видатковою накладною №76 від 19.02.2015, якість якого підтверджена сертифікатом Серії НН №0002109 від 12.12.2014, виданим Державною інспекцією сільського господарства Миколаївській області. Тобто зобов'язання по договору постачання №24 були виконані повністю;

- вище вказане насіння проса Миронівське 51 Еліта в маркерованих Державною інспекцією сільського господарства Миколаївській області, мішках придбане згідно накладної №1 від 17.02.2015 у ДП ДГ «Зелені Кошари», факт придбання насіння підтверджується «Інформаційним поясненням ДП ДГ «Зелені Кошари» від 16.08.2016, видача сертифікату на насіння проса Миронівське 51 Еліта Серії НН №0002109 від 12.12.2014 підтверджується листом Державної інспекції сільського господарства в Миколаївській області №618/4-12 від 07.06.2016, те що саме насіння проса Миронівське 51 Еліта, яке поставлено ТОВ «Колос» в кількості 4,9т придбане саме у ДП ДГ «Зелені Кошари», підтверджується Карткою з рахунку 281 за лютий 2015 року;

- згідно п.п.6.2 Договору постачання №24 у випадку, якщо в момент поставки товару буде виявлено не відповідальність його по кількості та якості умовам договору, постачальник, ПП «АТД Ріко», повинен усунути недоліки протягом 10 календарних днів з моменту складання відповідного акту;

- за термін дії договору постачання №24 до 31.12.2015 ТОВ «Колос» не заявляло про недоліки поставленого товару; жодних претензій не було пред'явлено;

- покупець ТОВ «Колос» у позовній заяві посилається на висновок державної ветеринарної та фітосанітарної служби України Л15-006400-В від 25.08.2015 про наявність сажки у зразках проса, начебто придбаного у ПП «АТД Ріко», але у висновку фітосанітарної служби України Л15-006400-В ні слова не йдеться про номер партії UА-15-08-0190/065 яку поставило ПП «АТД Ріко», тобто не зрозуміло яке насіння надане на експертизу, а також не вказано відсоток зараження сажкою проса врожаю одержаного ТОВ «Колос» (вказано сажка просяна в масі);

- ТОВ «Колос» у позовній заяві посилається на постанову Одеського апеляційного суду про те, що суд встановив наявність поставки неякісного та зараженого насіння ПП «АТД Ріко», це не відповідає дійсності, тому що Одеський апеляційний суд встановив що ПП «АТД Ріко» не надав належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.33, 34, 36 ГПК України про поставку ТОВ «Колос» насіння придбаного саме у ДП ДГ «Зелені Кошари»;

- ТОВ «Колос» у позовній заяві стверджує, що поніс витрати пов'язані з придбанням, вирощуванням та збиранням проса на загальну суму 276576,46 грн., площа посіву дорівнює 132га, зібрано 539,597т проса, тобто витрати на 1га дорівнюють: 276576,46:132= 2095,28 грн., зібрали врожай з площі 132 га 539,597т проса, з 1га - 4,088т, продали просо ТОВ «Еллана» по ціні 2100грн./т, ТОВ «Колос» отримав рентабельність вирощування проса: (4,088 х 2100-2095,28): 2095,28 х 100% = 309,72% це рекордна рентабельність і не зрозуміло про які збитки може йти мова;

- крім того ТОВ «Колос» у позовній заяві посилається на те, що протягом травня 2015 року вони використовували засоби хімічного захисту рослин, але не зрозуміло: де зберігалося насіння два з половиною місяця, з моменту придбання до моменту протравлення насіння, яким чином і на якому протравлювачу здійснювалося протравлення, яким чином вівся контроль за якістю протравлення, бо якщо хімічні засоби якісні та протравлення здійснювалося на протравлювачі з додержанням контролю якості протравлювання, то ці засоби унеможливлюють зараження посівів сажкою, якщо не заражене поле або виконуються засоби при вирощуванні посівів тобто, сівозміни, розміщувати посіви проса не ближче 1000 м від посівів кукурудзи, сорго, а також минулорічних посівів проса; проводити сівбу в оптимальні стислі строки, проводити якісний і своєчасний обробіток ґрунту;

- проти сажки, кореневих гнилей перед сівбою насіння протруюють препаратами: Фундазол, ЗП(2,0кг/т), Сульфокарботізон-К, 90-95%п., 0,5-1 кг/т у своїй позовній заяві ТОВ «Колос» підтверджує факт застосування препаратів тільки проти шкідників;

- посилання ТОВ «Колос» на ст.ст.611, 614 ЦК України, є безпідставним, бо підприємством відповідача не порушені зобов'язання по Договору постачання №24 від 01.02.2015;

- посилання на ст.ст.623, 22 ЦК України та ст.ст.224, 225 ГК України по відношенню збитків є безпідставним бо згідно п.п.1, 2 ст.14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства;

15.03.2017 від позивача на адресу суду надійшла заява, в якій він просить розглядати справу без участі його представника за наявними у справі доказами, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідно до ст.77 ГПК України в судових засіданнях 08.02.2017 та 22.02.2017 розгляд справи відкладався.

Під час розгляду справи, представники сторін підтримали доводи, викладені у позові та запереченнях проти позову.

У судовому засіданні 16.03.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При прийнятті рішення судом взято до уваги наступне.

01.02.2015 між Приватним підприємством «Агроторговий дім Ріко» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Колос» (покупець) було укладено Договір постачання №24 (надалі - Договір №24), згідно розділу 1 якого, постачальник зобов'язується поставити і передавати у власність покупцю визначений цим договором товар (надалі іменується «товар»), а покупець зобов'язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату. Поставка товару здійснюється за переліком, цінами та вартістю, визначеним у рахунках до сплати і є невід'ємною частиною цього договору (а.с.8-9).

Пунктами 3.1., 3.2. Договору №24, сторони погодили, що поставка товару здійснюється на підставі рахунку оплаченого покупцем. Покупець здійснює оплату за Договором у безготівковій формі за наданим постачальником рахунком на умовах передоплати у розмірі 100% вартості замовленого товару, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Відповідно до п.п.4.1., 4.2. Договору №24, базисні умови поставки ЕХW - франко-склад м.Миколаїв, згідно правил Інкотермс в редакції 2000р. Товар повинен бути поставлений покупцю протягом 10 календарних днів з моменту надходження коштів на поточний рахунок постачальника.

Згідно п.5.1. Договору №24, якість товару, що поставляється за цим Договором, регламентується діючими на території України вимогами ГОСТу, ДСТУ, ТУ, та іншими нормативними документами.

Строк договору сторонами визначено з 01.02.2015 по 31.12.2015.

На виконання умов договору ПП «Агроторговий дім Ріко» поставило ТОВ «Колос» просо Миронівське 51 Еліта у кількості 4900 кг на загальну вартість 55419,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №79 від 19.02.2015 (а.с.16).

За поставлений товар покупцем було сплачено його вартість згідно виставленого рахунку №43 від 13.02.2015, що підтверджується платіжним дорученням №25 від 13.02.2015 (а.с.14, 15).

Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, відповідач свої зобов'язання за договором постачання виконав та передав продукцію у строки та кількості, передбачені умовами договору.

На придбане насіння постачальником було видане свідоцтво на насіння №17 від 19.02.2015 із зазначенням номеру партії - UA 15-08-019/065-15 (а.с.29).

В матеріалах справи міститься сертифікат на насіння Серії НН №0002109, реєстраційний номер UA-15-08-1170-14 від 12.12.2014, виданий Державною інспекцією сільського господарства в Миколаївській області ДП ДГ «Зелені кошари» та дійсний до 12.04.2015. Із зазначеного сертифікату вбачається, що останній виданий на партію насіння: просо Миронівське-51, вагою 10 тонн, затароване в мішки, забезпечене етикетками встановленої форми згідно ДСТУ 4138-2002, показники зараженості хворобами та заселеності шкідниками не виявлено (а.с.91).

Згідно накладної №1 від 17.02.2015 вбачається, що ПП «Агроторговий дім Ріко» отримало від ДП ДГ «Зелені кошари» просо Миронівське 51, вагою 4900 кг (а.с.90).

Сторонами не заперечується той факт, що саме вказане насіння проса і було передане позивачу згідно договору постачання №24 від 01.02.2015.

Позивач зазначає, що у травні 2015 року на полі загальною площею 132 га він висіяв просо Миронівське Еліта у кількості 3600 кг, про що свідчить акт №3 «Витрати насіння і садибного матеріалу за травень 2015 року» (а.с.23).

Протягом травня та червня 2015 року позивачем були використані мінеральні, органічні і бактеріальні добрива та засоби хімічного захисту рослин для обробки полів та посівів, що підтверджується актами №2 за травень 2015 року, №3 за травень 2015 року, №4 за травень 2015 року та №5 за червень 2015 року (а.с.19-22).

Як зазначено позивачем, в серпні 2015 року під час обстеження полів, на яких було засіяно отриманий від відповідача товар, візуально було виявлено зараження посіву сажкою.

31.07.2015 комісією у складі начальника відділу по забезпеченню виробництва, переробки та реалізації сільськогосподарської продукції управління агропромислового розвитку райдержадміністрації Прус С.А., керівника ТОВ «Колос» Разумова В.В., начальника дільниці Кохана М.П., головного агронома господарства Гончарук В.А., головного бухгалтера Добриднівої Т.Д. та депутата Граденицької сільської ради Кожухарь Д.П. було проведено обстеження посівів проса в період викидання волотей, які знаходяться на полі №29 площею 102 га Граденицької сільської ради та на полі №7 площею 30 га Секретарівської сільської ради.

В результаті обстеження комісія встановила, що посіви проса на всій площі 132 га уражені сажкою, рослини відстали в рості, на уражених рослинах суцвіття має вигляд чорного жовна вкритого сірувато-брудною тонкою оболонкою, яка легко розривається. Вміст жовна складається з чорної маси теліоспор і решток органів волоті. Комісія прийшла до висновку що посіви проса на площі 132 га, уражені на 23% сажкою, про що складено відповідний акт (а.с.18).

Як зазначено позивачем, ТОВ "Колос" звернулось до Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України для проведення експертизи зразків насіння, які були придбані у відповідача.

Згідно висновку Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України №Л15/006400-В від 25.08.2015, у наданому ПФК Біляївський Дигуляр В.В. зразку проса від партії 0,8 т, власником якого є ТОВ «Колос», виявлено шкідливі організми, а саме альтернаріоз та сажка просяна в масі (а.с.17).

Відповідно до висновку Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України №Л15/007477-В від 29.09.2015, у наданому ПФК Біляївський Дигуляр В.В. зразку проса від партії 500 т, власником якого є ТОВ «Колос», виявлено шкідливі організми, а саме альтернаріоз, оливкова плісень, стеблова сажка та сажка просяна в масі (а.с.26).

Згідно статистичного звіту ТОВ «Колос» за формою №37-сг «Сівба та збирання врожаю сільськогосподарських культур, проведення інших польових робіт» від 01.10.2015, кількість врожаю, який було зібрано на площі 132 га складає 5400 центнер (а.с.27-28). В підтвердження вказаної врожайності позивачем також надані оборотно-сальдові відомості за серпень 2015 року та за весь 2015 рік (а.с.24, 25).

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо стягнення збитків у вигляді додатково понесених витрат в сумі 115324,42 грн. позивач зазначає, причиною зараження посівів та врожаю проса стало неякісне насіння, яке було придбане у відповідача. Вартість проса, на момент його продажу - 19.02.2015, складала 3500-3700 грн. за тону, що підтверджується довідкою Одеської регіональної торгово-промислової палати від 08.12.2016. Отже, середня ціна проса на час його продажу складає 3600 грн. Таким чином, ТОВ «Колос» були понесені додаткові витрати на вирощування проса, оскільки собівартість вирощеного врожаю була значно більшою у відношенні суми його фактичної реалізації до суми можливої реалізації, яку би міг отримати позивач, якщо б його право не було порушено іншою особою, тобто у разі належного виконання зобов'язань іншою особою.

На думку позивача, якщо б не було порушено зобов'язань відповідачем та було поставлено насіння належної якості, то позивач зміг би отримати прибуток від реалізації продукції належної якості за ціною 3600,00 грн. за тону на загальну суму 1942549,20 грн.

Позивач вказує на те, що ТОВ «Колос» вимушений був погодитися на пропозицію ТОВ «Еллана» та продати просо за значно нищу ціну, а саме 1750,00 грн. за тону, уклавши договір поставки №36/11-15 від 19.11.2015. За вказаним договором було продано 539,597 тон проса на загальну суму 1133153,70 грн.

Таким чином, за розрахунком позивача, загальна сума збитків у вигляді додатково понесених витрат на купівлю насіння, його посів, вирощування та збирання проса становить 115324,42 грн.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч.1 ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч.1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Приписами п.4) ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

У відповідності до ст.224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ч.1 ст.225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.22 Цивільного кодексу України, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ч.1, 2 ст.623 Цивільного кодексу України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

При цьому, ст.614 Цивільного кодексу України визначає вину як обов'язкову підставу відповідальності за завдані збитки.

Обов'язок відшкодування збитків є загальною формою цивільно-правової відповідальності, яка настає для боржника внаслідок порушення ним зобов'язання.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст.623 ЦК України.

Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок неналежного виконання зобов'язання за договором, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв'язку між неправомірними діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

При цьому, обов'язковими умовами покладання відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Не доведення хоч би одного із них виключає можливість задоволення вимоги про стягнення збитків.

Приписами ст.34 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з умови п.6.2. Договору №24, у випадку, якщо момент поставки товару буде виявлено не відповідність його по кількості та якості умовам цього Договору та додатковими угодами до нього, постачальник повинен усунути недоліки протягом 10 календарних днів з моменту складання відповідного акту.

Проте, позивач не надав суду доказів дотримання умов договору у цій частині, а також взагалі не надав будь-яких доказів, які б свідчили про поставку відповідачем товару неналежної якості з моменту отримання ним товару до його посіву, акти з цього приводу не складались.

У відповідності до ч.1 ст.678 Цивільного кодексу України, покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які свідчать про звернення позивача до відповідача з вимогами відносно поставки товару за Договором постачання №24 від 01.02.2015 неналежної якості у відповідності до приписів ч.1 ст.678 Цивільного кодексу України.

В обґрунтування свого твердження стосовно понесення збитків, внаслідок придбання у відповідача неякісного (зараженого) насіння ТОВ «Колос» посилається на акт обстеження посівів від 31.07.2015 та висновок державної ветеринарної та фітосанітарної служби України Л15-006400-В від 25.08.2015 про наявність сажки у зразках проса, начебто придбаного у ПП «АТД Ріко».

Вказаний висновок фітосанітарної служби України Л15-006400-В не містить відомостей, які б надали можливість ідентифікувати обстежене насіння, з насінням придбаним у ПП «АТД Ріко», що робить його неналежним доказом по справі.

Крім того, як вбачається з наукової літератури ос нов ними дже ре лами інфекції зви чай ної (ле тю чої) саж ки є за спо ре не насіння і теліос по ри, які збері гають ся у не зруй но ва них жов нах у ґрунті до двох років («Хворби проса», І.Мар ков, про фе сор, НУБіП України, ©Пропозиція - Головний журнал з питань агробізнесу http://propozitsiya.com/ua/hvorobi-prosa).

Таким чином, твердження позивача про те, що ураження його посівів сажкою відбулось виключно внаслідок висіву зараженого насіння придбаного у ПП «АТД Ріко», не є беззаперечним.

Що стосується посилання позивача на те, що поставлене ПП «АТД Ріко» насіння не мало належного сертифікату якості, оскільки сертифікат Серії НН №0002109 від 12.12.2014 було видано Державною інспекцією сільського господарства Миколаївській області на партію насіння UА-15-08-019/065-14, в той час, як ПП «АТД Ріко» видане свідоцтво на насіння №17 від 19.02.2015 на партію товару UА-15-08-019/065-15, слід зазначити наступне.

Згідно п.13.4.1 ДСТУ 4138-2002, у разі перепродажу товару посередник виписує нові супровідні документи на якість насіння (під свою відповідальність). На підставі сертифікату на партію товару UА-15-08-019/065-14 відповідачем було виписано свідоцтво на партію насіння UА-15-08-019/065-15, де останні цифри вказують на рік збирання врожаю.

Суд погоджується з позицією відповідача з приводу того, що зазначення ним у свідоцтві партії товару UА-15-08-019/065-15, є помилковим, оскільки товар проданий на початку 2015 року (19.02.2015) не міг бути врожаю 2015 року.

В підтвердження факту продажу проса за заниженою вартістю, позивачем надано довідку Одеської регіональної торгово-промислової палати від 08.12.2016, відповідно до якої ціни на просо врожаю 2015 року станом на 2 декаду листопада 2015 року складали 3500-3700 грн. з ПДВ за 1 тону (а.с.76).

Визначаючи розмір збитків позивачем було застосовано максимальну ціну на просо в розмірі 3600,00 грн. за 1 тону.

19.11.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Еллана», як покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Колос», як постачальником, був укладений договір поставки №36/11-15 (а.с.10-11), відповідно до умов якого постачальник поставив покупцю просо в загальній кількості 539,597 тон за ціною 2100,00 грн. з ПДВ (1750,00 грн. без ПДВ) на загальну суму 1133153,70 грн. (539,597 тон. х 2100,00 грн.), що підтверджується специфікаціями №1 від 23.11.2015 та №2 від 24.11.2015 (а.с.12, 13), а також видатковими накладними №РН-0000139 від 23.11.2015 та №РН-0000140 від 24.11.2015 (а.с.30, 31).

При цьому, зазначений договір поставки №36/11-15 від 19.11.2015 не містить посилань на те, що поставляється товар неналежної якості, а тому ціна на нього нижче за звичайну.

Згідно наданої суду відповідачем довідки про надання статистичної інформації Головного управління статистики у Миколаївській області №103/8-17 від 24.02.2017, врожайність проса в сільськогосподарських підприємствах Миколаївської області у 2015 році, яка становила 22,5 центнера з 1 га зібраної площі, а собівартість виробництва проса в сільськогосподарських підприємствах Миколаївської області у 2015 році склала 1753,30 грн. за 1 тону.

Згідно статистичного звіту ТОВ «Колос» за формою №37-сг «Сівба та збирання врожаю сільськогосподарських культур, проведення інших польових робіт» від 01.10.2015 та оборотно-сальдових відомостей за серпень 2015 року та за весь 2015 рік, кількість врожаю, який було зібрано на площі 132 га складає 5400 центнер, тобто 40,91 центнер на 1 га.

Виходячи з даної інформації, середня врожайність проса на полях засіяних ТОВ «Колос» була значно вищою, ніж середня врожайність по Миколаївській області у 2015 році, а продавши просо ТОВ «Еллана» за ціною 2100,00 грн. з ПДВ (1750,00 грн. без ПДВ) позивач мав значну рентабельність вирощування проса, яке за його твердженнями було придбане у ПП «Агроторговий дім «Ріко» та мало суттєві недоліки по якості.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено виникнення збитків та причинний зв'язок між поведінкою відповідача і виникненням збитків.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підтверджуються належними та допустимими доказами, а відтак задоволенню не підлягають.

Відповідно до приписів ст.49 ГПК України, у разі відмови у позові, судовий збір підлягає покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82, 821, 84, 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду, у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Згідно ст.ст.91, 93 Господарського процесуального кодексу України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення оформлено у відповідності до ст.84 ГПК України

та підписано суддею 21 березня 2017 року.

Суддя М.В.Мавродієва