УХВАЛА

21.03.2017Справа № 910/22720/14

За скаргою Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"

на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві

у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до відповідача Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"

про стягнення 217 942,62 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

від позивача (стягувача) не з'явився

від відповідача (скаржника) Кльоц С.І. (представник за довіреністю)

від ВДВС не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням від 19.11.2014 Господарського суду міста Києва по справі №910/22720/14 задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Київенерго" до Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" та стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 174 095,97 грн., 3% річних в розмірі 18 601,51 грн. та інфляційні втрати в розмірі 25 245,14 грн., а також судовий збір в сумі 4358,86 грн.

05.12.2014 на виконання вказаного рішення видано наказ.

Через відділ діловодства суду від Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" надійшла скарга № 1490 від 28.12.2016 на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в якій скаржник просить суд:

- визнати неправомірною та скасувати постанову Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 01.12.2016 ВП № 52464061 про стягнення виконавчого збору;

- визнання неправомірною та скасувати постанову Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 12.12.2016 ВП № 53093666 про відкриття виконавчого провадження.

Скарга обґрунтована тим, що 04.10.2016 головним державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження № 52464675. 01.12.2016 відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі заяви стягувача про повернення виконавчого документа без виконання. При цьому, 01.12.2016 в рамках виконавчого провадження № 52464061 винесено постанову про стягнення виконавчого збору, яку скаржник не отримував. Скаржник зазначає, що про постанову № 52464061 від 01.12.2016 скаржник дізнався з отриманої постанови від 12.12.2016 ВП № 53093666 про відкриття виконавчого провадження, а виконавчий документ повернуто без виконання за заявою стягувача, тобто рішення органом державної виконавчої служби не було примусово виконано. Виконавчі дії по виконавчому документу № 910/22720/14 від 05.12.2014 взагалі не проводились. Заборгованість по даному виконавчому документу погашена поза межами виконавчого провадження за рахунок бюджетних субвенцій виділених з бюджету м. Києва відповідно до рішення Київської міської ради від 27.10.2016 № 310/1314.

Скаржник вважає безпідставним винесення постанови про стягнення виконавчого збору, оскільки виконання рішення суду в порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження» не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2017 скаргу прийнято до розгляду та призначено її розгляд на 21.02.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2017 розгляд скарги відкладено на 07.03.2017.

22.02.2017 року через відділ діловодства суду від Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві надійшли заперечення, в яких зазначено, що 04.10.2016 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/22720/14 від 05.12.2014, проте в строк наданий боржнику для добровільного виконання виконавчий документ виконано не було (постанову про відкриття виконавчого провадження боржником отримано 18.10.2016), у зв'язку з чим державним виконавцем 01.12.2016 винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 17 761,59 грн. Крім того, 01.12.2016 до відділу надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документа без виконання, на підставі чого 01.12.2016 державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Також, державний виконавець зазначає, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено обов'язкового вчинення державним виконавцем виконавчих дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду, як на підставу стягнення з боржника виконавчого збору, тому просить в задоволені скарги відмовити, справу розглянути за відсутності представника ВДВС.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.03.2017 розгляд скарги відкладено на 21.03.2017.

В судовому засіданні 21.03.2016 представник відповідача (скаржника) підтримав доводи скарги та дав пояснення по суті скарги.

Представники позивача (стягувача) та органу державної виконавчої служби в судове засідання 21.03.2017 не з'явились.

Приписами ч. 2 ст. 121-2 ГПК України встановлено, що скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Розглянувши відповідну скаргу та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про відмову в задоволені скарги Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), незалежно від того, якою саме особою подано скаргу, і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають об'єктивні обставини, як-от звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо).

Законодавцем передбачено, що у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження", який є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби та регламентує порядок і особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Як зазначалось вище, рішенням від 19.11.2014 Господарського суду міста Києва по справі №910/22720/14 задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Київенерго" до Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" та стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 174 095,97 грн., 3% річних в розмірі 18 601,51 грн. та інфляційні втрати в розмірі 25 245,14 грн., а також судовий збір в сумі 4358,86 грн.

05.12.2014 на виконання вказаного рішення видано наказ.

04.10.2016 державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 52464061 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/22720/14 від 05.12.2014 про стягнення з Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району м. Києва на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» боргу в сумі 177 615,98 грн.

05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-ІІІV від 02.06.2016, відповідно до п. 7. Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» якого виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Оскільки виконавче провадження з примусового виконання наказу суду розпочато до набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-ІІІV від 02.06.2016, отже має застосовуватись положення Закону, який діяв на час проведення виконавчих дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України „Про виконавче провадження" примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" визначено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень господарських судів.

Акт державного органу - це юридична форма рішень цього органу, які спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин, породжують певні правові наслідки і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Зокрема, згідно положень Закону України "Про виконавче провадження" юридичним оформленням сукупності дій уповноваженої особи, направлених на виконання рішення суду, є постанова державного виконавця.

Частинами 1, 2 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом. Отже, оскарженню підлягають дії (бездіяльність) державного виконавця оформлені відповідною постановою. Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Положеннями ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом і Законом (ч. 2 ст. 11 Закону).

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Згідно з п. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Частиною 2 статті 30 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Частиною 8 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до п. 3.12. Інструкції з організації примусового виконання рішень організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Так, 01.12.2016 державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві при примусовому виконанні наказу Господарського суду міста Києва № 910/22720/14 від 05.12.2014 винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 52446475 в сумі 17 761,59 грн.

При цьому, 01.12.2016 позивач (стягувач) звернувся до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві з заявою про повернення наказу Господарського суду міста Києва № 910/22720/14 від 05.12.2014 без виконання.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" у разі, якщо є письмова заява стягувача виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу.

01.12.2016 державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві при примусовому виконанні наказу Господарського суду міста Києва № 910/22720/14 від 05.12.2014 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Відповідно до п. 6 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

12.12.2016 державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві при примусовому виконанні постанови ВП № 52464061 від 01.12.2016 про стягнення виконавчого збору в сумі 17 761,59 грн. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 53093666.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що скаржником належними засобами доказування не доведено що постанова ВП № 52464061 від 01.12.2016 про стягнення з боржника виконавчого збору винесена з порушенням норм чинного законодавства України, тому доводи скаржника щодо неправомірності дій при винесенні постанови ВП № 52464061 від 01.12.2016 про стягнення з боржника виконавчого збору та відповідно постанови ВП № 53093666 від 12.12.2016 про відкриття виконавчого провадження не відповідають дійсності, у зв'язку з чим у суду відсутні підстави для визнання зазначених постанов неправомірними, а рівно і підстави для їх скасування.

Пунктом 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

В п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" визначено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому, господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Таким чином, скарга № 1490 від 28.12.2016 Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

В задоволені скарги № 1490 від 28.12.2016 Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві відмовити.

Суддя І.І.Борисенко