УХВАЛА

27.03.2017Справа № 18/113-53/81
За скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі № 18/113-53/81

за позовом Закритого акціонерного товариства Спільного українсько-американського підприємства з іноземними інвестиціями "Укрелектроват"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

за участю Прокуратури м. Києва

про стягнення 154268280,35 грн.

Головуючий суддя: Грєхова О.А.

Судді: Ярмак О.М.

Пукшин Л.Г.

Представники сторін:

від скаржника: Свиреденко І.А. (дов. № 34/10 від 02.03.2017); Майданович Д.В. (дов. № 29/10 від 02.03.2017);

від стягувача: не з'явилися;

від ВДВС: Бойченко С.В. (дов. № 785/20.3-03 від 29.12.2016);

від прокуратури: не з'явилися.

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 2 563 047,90 грн. основного боргу, 1 735 602,41 грн. інфляційних втрат, 459 679,96 грн. 3% річних.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 04.08.2011 у справі № 18/113-53/81 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Закритого акціонерного товариства Спільного українсько-американського підприємства з іноземними інвестиціями "Укрелектроват" 2562101,36 грн. основного боргу, 1207585,52 грн. 52 курсової різниці при зміні валютних курсів, 118209236,00 грн. компенсації за відстрочення кінцевого розрахунку згідно з договором № 1331 від 24.11.1997 і додаткової угоди № 1 від 02.03.1998 та угоди № 1 від 19.05.1998, 1283659,85 грн. три проценти річних від простроченої суми, 4020411,84 грн. комісійної винагороди згідно з договором доручення № 1348А від 02.03.1998 і угодою № 1 від 19.05.1998, 25500,00 грн. витрат по сплаті державного мита та 194,71 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2011, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 31.01.2012, рішення Господарського суду м. Києва від 04.08.2011 у справі № 18/113-53/81 залишено без змін.

08.02.2012 на виконання рішення Господарського суду м. Києва від 04.08.2011, постанови Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2011 та постанови Вищого господарського суду України від 31.01.2012 видано наказ по справі № 18/113-53/81.

15.02.2017 від Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" до суду надійшла скарга №2272/10 на дії відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при виконанні наказу по справі №18/113-53/81, згідно з якою заявник просить суд:

- визнати незаконними дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 04.02.2013 ВП №34029225 про стягнення з боржника виконавчого збору;

- визнати недійсною постанову відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04.02.2013 ВП №34029225 про стягнення з боржника виконавчого збору.

В обґрунтування поданої скарги скаржник посилається на те, що стягнення виконавчого збору можливе лише у випадку, коли було розпочато примусове виконання рішення майнового характеру. А у даному випадку примусове виконання рішення суду не розпочиналось та здійснене не було. Виконавчий збір стягується лише якщо державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання. Закон України, яким передбачено, що виконавчий збір стягується незалежно від вчинення дій державним виконавцем, набрав законної сили лише 05.04.2015 року.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 15.02.2017 скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Грєхова О.А. (головуючий), Пукшин Л.Г., Ярмак О.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2017 поновлено Державному підприємству "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" строк на подання скарги на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Розгляд скарги призначено на 27.03.17 об 11:00 год.

Представники скаржника (боржника) в судовому засіданні 27.03.2017 підтримали подану скаргу у повному обсязі та просили її задовольнити.

Представник відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судовому засіданні 27.03.2017 надав копію матеріалів виконавчого провадження, проти задоволення скарги заперечив.

Стягувач та прокуратура м. Києва в засідання господарського суду своїх представників не направили, втім їх неявка відповідно до статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає розгляду скарги.

Розглянувши подану ДП "НАЕК "Енергоатом" скаргу, заслухавши пояснення представників скаржника та відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, дослідивши подані документи та матеріали справи, господарський суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.08.2011 у справі №18/113-53/81 позовні вимоги Закритого акціонерного товариства Спільного українсько-американського підприємства з іноземними інвестиціями "Укрелектроват" задоволено частково. Вирішено стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь ЗАТ СУАП з ІІ "Укрелектроват" 2562101,36 грн. основного боргу, 1207585,52 грн. курсової різниці при зміні валютних курсів, 118209236,00 грн. компенсації за відстрочення кінцевого розрахунку згідно з договором №1331 від 24.11.1997 і додаткової угоди №1 від 02.03.1998 та угоди №1 від 19.05.1998, 1283659,85 грн. 3% річних від простроченої суми, 4020411,84 грн. комісійної винагороди згідно з договором доручення №1348А від 02.03.1998 і угодою №1 від 19.05.1998, 25500,00 грн. витрат по сплаті державного мита та 194,71 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2011 та постановою Вищого господарського суду України від 31.01.2012, рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2011 у справі №18/113-53/81 залишено без змін.

08.02.2012 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2011 видано наказ №18/113-53/81.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 28.08.2012 відкрито виконавче провадження з виконання наказу №18/113-53/81, виданого 08.02.2012 Господарським судом міста Києва.

Пунктом 2 резолютивної частини вказаної постанови боржнику запропоновано добровільно виконати рішення суду у семиденний строк з моменту винесення (отримання) постанови про відкриття виконавчого провадження.

У пункті 3 резолютивної частини постанови зазначено, що при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк та у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочато примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених Законом України "Про виконавче провадження".

06.09.2012 року постановою відділу примусового виконання рішень ДВС України виконавче провадження №34029225 зупинено на підставі пункту 15 частини 1 статей 37 та 39 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку з внесенням ДП НАЕК Енергоатом до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

04.01.2013 року постановою відділу примусового виконання рішень ДВС України виконавче провадження №34029225 поновлено на підставі частини 5 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Зазначена постанова супровідним листом від 04.01.2013 року №12-0-36-4098/5-593/12 була направлена на адресу позивача.

04.02.2013 року постановою відділу примусового виконання рішень ДВС України ВП №34029225 на підставі ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" з позивача стягнуто виконавчий збір у розмірі 12730868,93 грн. у зв'язку з тим, що в наданий для добровільного виконання строк рішення суду боржником виконано не було.

Предметом скарги є визнання незаконними дій відділу примусового виконання рішень ДВС України та визнання недійсною постанови державного виконавця від 04.02.2013р. ВП №34029225 про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до статті 124 Конституції України та статті 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

Частиною 1 статті 116 Господарського процесуального кодексу України визначено, що виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження" (в редакції, яка була чинна на момент спірних відносин, а саме на момент винесення оскаржуваної постанови державного виконавця від 04.02.2013р. ВП №34029225).

Відповідно до положень ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції закону, яка була чинна на момент винесення оскаржуваної постанови) рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Згідно статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції закону, яка була чинна на момент винесення оскаржуваної постанови) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. За змістом статті 17 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, у тому числі наказів господарських судів.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції закону, яка була чинна на момент винесення оскаржуваної постанови) державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно та повно вчиняти виконавчі дії.

Статтею 7 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Приписами статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції закону, яка була чинна на момент винесення оскаржуваної постанови) визначено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначені в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим законом.

Відповідно до ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішення є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника передбачений ст.52 Закону України "Про виконавче провадження".

Так, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця (ст.52 Закону України "Про виконавче провадження").

Як встановлено, у пункті 2 постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.08.2012 року ВП №34029225 було зазначено про надання скаржнику семиденного строку з моменту винесення (отримання) постанови для самостійного виконання рішення суду.

Постанова про відкриття виконавчого провадження від 28.08.2012 р. була отримана ДП "НАЕК" Енергоатом" (скаржником, боржником) 03.09.2012 р.

Таким чином сім днів від дня винесення постанови, враховуючи, що обчислення строку починається з наступного дня, минули 05.09.2012 року; а від дня отримання постанови 10.09.2012 року. (Виконавче провадження було зупинено 06.09.2012 року).

Докази добровільного виконання боржником наказу у встановлений строк у матеріалах справи відсутні.

Постановою відділу примусового виконання рішень ДВС України від 06.09.2012 року виконавче провадження №34029225 було зупинено на підставі пункту 15 частини 1 статей 37 та 39 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку з внесенням ДП "НАЕК "Енергоатом" до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

Постанова про поновлення виконавчого провадження ВП №34029225 була винесена державним виконавцем 04.01.2013 року, направлена скаржнику супровідним листом від 04.01.2013р. та, як стверджує скаржник, отримана ним 14.01.2013р.

21.01.2013 ДП "НАЕК" Енергоатом" звернувся до відділу примусового виконання рішень ДВС України із заявою щодо строку на самостійне виконання рішення. На доказ направлення вказаної заяви відділу примусового виконання рішень ДВС України заявник надав копії опису вкалдення у цінний лист та фіскального чеку № 2982 від 21.01.2013р.

01.02.2013 Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулося до суду із заявою про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2011 у справі № 18/113-53/81, мотивуючи її тим, що підприємство перебуває у складному фінансовому становищі, що значно ускладнює виконання рішення шляхом здійснення разової сплати суми, вказаної у виконавчих документах.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2013 призначено розгляд заяви про відстрочку виконання судового рішення на 11.02.2013.

21.03.2012 ухвалою Господарського суду міста Києва відмовлено Державному підприємству "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва.

Надалі, 04.02.2013 року органом ДВС винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

Отже, як встановлено, у матеріалах справи відсутні докази добровільного виконання боржником ДП «Національна атомна енергогенеруюча Компанія Енергоатом» рішення суду про стягнення коштів у строк, встановлений як у постанові про відкриття виконавчого провадження (сім днів з моменти винесення (отримання) постанови), так і у ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції закону, яка була чинна на момент винесення оскаржуваної постанови) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Згідно із п.3.7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 28 Закону України "Про виконавче провадження".

У даному контексті суд звертає увагу, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)" № 191-VІІІ від 12.02.2015 року статті 28, 41 та 46 Закону України "Про виконавче провадження" були викладені в новій редакції.

Так, Закон України № 191-VII від 12.02.2015 року, яким було встановлено, що виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом, набрав чинність 05.04.2015 року. В цьому Законі не вказано про надання йому зворотної сили в часі, тому положення ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" (з вищезазначеними змінами) застосовується лише до виконавчих проваджень, розпочатих після 05.04.2015 року.

Таким чином, стягнення виконавчого збору у виконавчих провадженнях, у яких примусове виконання рішення розпочалося до зазначеної дати, повинно здійснюватися відповідно до вимог законодавства, яке було чинним на цей момент.

Отже, законодавець у вищезазначеній редакції ст. 28 Закону чітко передбачив стягнення виконавчого збору незалежно від здійснення заходів (дій) з примусового виконання рішення суду.

Проте за даних обставин, керуючись редакцією Закону України до внесення змін Законом № 191-VІІІ від 12.02.2015 року, та виходячи з вищенаведеного, для прийняття правильного рішення за результатами розгляду скарги на постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору необхідним є встановлення наступних обставин:

- дати відкриття виконавчого провадження;

- дати закінчення строку, наданого для добровільного виконання;

- моменту, з якого розпочалось примусове виконання;

- чи вчинялись державним виконавцем якісь дії з примусового виконання (Постанова Вищого господарського суду України від 14 вересня 2016 року Справа № 922/4354/14).

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 06.07.2015 р. у справі №6-785цс15 та від 28.01.2015 р. у справі №3-217гс14, а згідно ст. 111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Вчинення державним виконавцем примусових дій може свідчити про початок примусового виконання судового рішення, а можливість стягнення з боржника виконавчого збору у разі невиконання останнім рішення майнового характеру у строк, встановлений для самостійного його виконання, з'являється лише у разі вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання рішення, передбачених ст. ст. 32, 52 Закону України "Про виконавче провадження".

З матеріалів справи вбачається, що сума боргу, стягнута на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2011 у справі №18/113-53/81, не була повернута боржником на момент винесення спірної постанови про стягнення виконавчого збору.

Також, з аналізу матеріалів справи та матеріалів скарги на дії державного виконавця не вбачається вчинення державним виконавцем дій та заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду, а також не вбачається доказів повернення боржником боргу саме у зв'язку з примусовими діями державного виконавця. Орган ДВС не надав доказів вчинення будь яких дій з примусового виконання рішення у даній справі.

Згідно п.9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р., за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Враховуючи наведене, суд вважає, що у матеріалах справи наявні підстави для задоволення скарги на дії державного виконавця, визнання незаконними дій відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, та визнання постанови відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 04.02.2013 року ВП №34029225 про стягнення з боржника виконавчого збору недійсною.

Керуючись ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на дії державного виконавця ДВС України від 15.02.2017 року у справі №18/113-53/81 - задовольнити.

2. Визнати дії відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України щодо винесення постанови від 04.02.2013 року ВП №34029225 про стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» виконавчого збору незаконними.

3. Визнати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 04.02.2013 року ВП № 34029225 про стягнення з боржника виконавчого збору недійсною.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Головуючий суддя Грєхова О.А.

Судді Пукшин Л.Г.

Ярмак О.М.