ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2017 року Справа № 904/11110/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Євстигнеєва О.С.- доповідача,

суддів: Кощеєва І.М., Чус О.В.

при секретарі: Ковзикові В.Ю.

за участю представників :

позивача: Бузінський А.В.- предст., дов.№506/2016 від 03.01.2017 року

відповідача: не явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхуваня» (м. Київ) на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2017р. у справі № 904/11110/16

за позовом: приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» (м. Київ)

до: товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСАГРОСЕРВІС» (м. Кривий Ріг Дніпропетровської області)

про: стягнення 47077,72 грн. затрат по виплаті страхового відшкодування

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 30 січня 2017 року (підписано 03.02.2017р.) у справі №904/11110/16 (суддя Кеся Н.Б) відмовлено в позові приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» (м. Київ) до товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСАГРОСЕРВІС» (м. Кривий Ріг Дніпропетровської області) про стягнення 47077,72 грн. затрат по виплаті страхового відшкодування.

Позивач - приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування», не погодившись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати зазначене рішення господарського суду Дніпропетровської області і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Скаржник вважає, що місцевим господарським судом неправильно застосовані норми матеріального права. Замість п. 1 ст.1188 ЦК України, яким визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, позивач вважає, що застосуванню підлягала ст.1172 ЦК України. Згідно ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання ним трудових (службових) обов'язків.

Відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «ТРАНСАГРОСЕРВІС», відзив на апеляційну скаргу не надав, представник відповідача у судове засідання не явився. Беручи до уваги, що неявка представника відповідача не перешкоджає перегляду справи по суті, матеріали справи є достатніми для її розгляду у судовому засіданні, справа переглядалася без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Вислухавши представника позивача, переглянувши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд встановив, що 04.10.2014р. в м. Києві на перехресті вулиць Бальзака-Каштанова відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «AUDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та забезпеченим транспортним засобом «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3.

Постановою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 25.11.2014р. у справі №576/2649/14-п встановлено, що ОСОБА_3 порушив п. 23(б), п.10.1, п. 10.3., п. 13.1, п.11.10 Правил дорожнього руху України, у зв'язку з чим визнано винним у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді накладення штрафу.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 26.09.2014р. між приватним акціонерним товариством «ПРОСТО-страхування» та ОСОБА_4 був укладений поліс №АІ/4011343 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_1. Розмір франшизи встановлений у сумі 510 грн.

Пошкоджений транспортний засіб автомобіль «AUDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить на праві власності ОСОБА_5.

10.09.2014р. між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (Страховик) та ОСОБА_5 (Страхувальник) був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів АМ 091365, яким застраховано транспортний засіб «AUDI A6 Allroad Quattro», реєстраційний номер НОМЕР_2.

Сума відновлювального ремонту автомобіля «AUDI A6 Allroad Quattro» виконаного ТОВ «Порше Інтер Авто Україна» склала відповідно до актів виконаних робіт від 26.11.2014р. 47587,72 грн.

На підставі актів виконаних робіт приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» виплатило страхове відшкодування у сумі 47587,72 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень №27321 від 17.10.2014р., №28392 від 26.11.2014р. та №28657 від 09.12.2014р.

ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» 25.12.2014р. звернулась до ПАТ «ПРОСТО-страхування» з вимогою в порядку суброгації №475/2014 відшкодувати вищезазначену суму.

Вищенаведені обставини визнані позивачем страховим випадком, про що зафіксовано в страховому акті №104953 від 21.09.2015р. Платіжним дорученням №14867 від 21.09.2015р. позивачем виплачено ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» з урахуванням франшизи 47077,72 грн. страхового відшкодування.

18.05.2016р. листом за №04-2094 звернувся з регресною вимогою на суму 47077,72 грн. до ТОВ «ТРАНСАГРОСЕРВІС», де зазначив, що винна у ДТП особа ОСОБА_3, на момент ДТП знаходився в трудових відносинах з товариством. Докази направлення вимоги в матеріалах справи відсутні.

Вимога акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» залишилась без виконання.

Керуючись п.п. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з неповідомленням ОСОБА_3 та представника ТОВ «ТРАНСАГРОСЕРВІС» про настання дорожньо-транспортної пригоди, позивач після виплати страхового відшкодування звернувся з регресним позовом до відповідача. Позивач вважає, що у даному випадку застосуванню підлягає ст. 1172 Цивільного кодексу України, згідно якої майнова шкода, завдана працівником під час виконання ним своїх трудових обов'язків відшкодовується юридичною особою. Свою позицію скаржник обґрунтовує посиланням на рішення апеляційного суду Сумської області від 23.03.2016р. у справі №576/2616/15-ц за позовом ПАТ

«ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди. Судом зроблено висновок, що оскільки сторонами визнається факт перебування ОСОБА_3 при виконанні трудових обов'язків з ТОВ «ТРАНСАГРОСЕРВІС» під час вчинення ДТП, заявлені позовні вимоги до працівника підприємства, як до винної особи, не ґрунтуються на положенні ст. 1172 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, доводи апеляційної скарги такими, що не підлягають задоволенню та не скасовують прийнятого місцевим господарським судом рішення в силу наступного:

Згідно ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 6 Закону України від 01.07.2004р. № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (із змінами і доповненнями) визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Підпунктом 33.1.4. п. 33.1. ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Докази повідомлення позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди в матеріалах справи відсутні, як і відсутні докази неможливості такого повідомлення. Таким чином, після виплати страхового відшкодування у позивача виникло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Частиною 1 ст.1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону ( г) підп..38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до загальних підстав відповідальності за завдану майнову шкоду, наведених в ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги ч. 1 ст. 1172 ЦК України: «Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків».

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ п. 6 постанови від 01.03.2013р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснив, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК).

Як вбачається з відомостей №9446159 про дорожньо-транспортну пригоду винний водій ОСОБА_3 мав лише посвідчення водія: НОМЕР_3.

Докази наявності у водія реєстраційного документа на транспортний засіб в матеріалах справи відсутні. З полісу ж №АІ/4011343 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що власником транспортного засобу є ОСОБА_4

На підставі наданих водієм усних пояснень апеляційним судом Сумської області зроблено висновок про перебування водія під час вчинення ДТП при виконанні трудових обов'язків з ТОВ «ТРАНСАГРОСЕРВІС». В той же час судом звернуто увагу на те, що в матеріалах цивільної справи відсутні належні докази обставин правового користування вантажним транспортним засобом марки ««MAN», реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_4, ТОВ «ТРАНСАГРОСЕРВІС».

Не надано позивачем доказів того, що застрахований автомобіль знаходився у відповідача на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) і на вимогу господарського суду (ухвала суду від 18.01.2017р.).

Крім того, факт наявності між володільцем (товариством) та особою, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки трудових відносин також має бути підтверджений належними доказами. В матеріалах справи відсутні відповідні докази. На виникнення обов'язку володільця джерела підвищеної небезпеки щодо відшкодування заподіяної ним шкоди впливають такі обставини: в який час було заподіяно шкоду (службовий чи неслужбовий); чи було джерело підвищеної небезпеки ввірено працівникові в процесі виконання ним трудових обов'язків чи він самовільно, неправомірно використав його в особистих цілях.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи, що викладені позивачем в апеляційній скарзі не підтверджені належними доказами, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду не вбачає.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що Верховний Суд України 23.12.2015р., розглядаючи справу №6-2587цс15 про стягнення страхового відшкодування з винної у ДТП особи на питання визначення кола відповідачів, щодо пред'явлення позову до страхувальника або винної у ДТП особи зробив висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Тобто, визнав обґрунтованими вимоги як до відповідача - страхувальника так і до винної у ДТП особи.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 103-105 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхуваня» (м. Київ) залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2017р. у справі №904/11110/16 залишити без зміни.

(постанова виготовлена у повному обсязі 27.03.2017 року)

Головуючий О.С.Євстигнеєв

Судді: І.М.Кощеєв

О.В.Чус