РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2017Справа №910/4453/16
За позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

До Приватного акціонерного товариства "Спільне укрїнсько-казахтансько-російське підприємство з виробництва ядерного палива"

про стягнення коштів

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача: Слівінський М.О., довіреність №24/10 від 22.02.2017

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Спільне українсько-казахстансько-російське підприємство з виробництва ядерного палива " про стягнення 6 434 079, 29 грн., з яких 3 932 027,47грн. пені, 1 8555 691,13грн. інфляційних втрат та 646 360,69Грн. -3% річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань по оплаті вартості за поставлений товар за контрактом від 26.12.2014 № 64-020- SD-14-00183 на постачання комплектуючих ТВЗ (головок та/чи хвостовиків), що використовуватимуться при виготовленні ядерного палива для АЕС України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.07.2016 позовна заява задоволена повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Спільне українсько-казахстансько-російське підприємство з виробництва ядерного палива" (юридична адреса: 04071, м. Київ, вул. Костянтинівська, б. 31; фактична адреса: 02140, м. Київ, вул. Є. Чавдар, 2, офіс 201, ідентифікаційний код: 31725693) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ідентифікаційний код: 24584661) 3 752 283 (три мільйона сімсот п'ятдесят дві тисячі двісті вісімдесят три) грн. 94 коп. пені, 1 855 691,13 (один мільйон вісімсот п'ятдесят п'ять тисяч шістсот дев'яносто одну) грн. 13 коп. інфляційних втрат, 616 813 (шістсот шістнадцять тисяч вісімсоттринадцять) грн.80 коп. 3% річних та 96 511 (дев'яносто шість тисяч п'ятсот одинадцять) грн. 19 коп. судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2016 у справі №910/4453/16 рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2016 у справі №910/4453/16 залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.02.2017 касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Спільне українсько-казахстансько - російське підприємство з виробництва ядерного палива" задоволено частково. Постанову

Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2016 у справі №910/4453/16 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2016 скасовано. Матеріали справи скеровано для нового розгляду до Господарського суду міста Києва.

13.02.2017 відділом діловодства суду отримано матеріали справи №910/4453/16.

Розпорядженням № 04-23/2660 від 22.12.2016 було призначено повторний автоматичний розподіл справи 910/8582/16.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2017 для нового розгляду справи визначено суддю Мельник В.І.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2017 суддя Мельник В.І, прийняв справу до свого провадження та призначив розгляд справи на 13.03.2017.

06.03.2017 відділом діловодства суду від представника позивача отримано письмові пояснення у справі.

13.03.2017 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 13.03.2017представник позивача з'явився, надав суду усні пояснення у справі, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти задоволення клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи заперечив.

Клопотання відповідача не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 ГПК України, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Суд приходить до висновку, що наявні матеріали справи дають можливість вирішити спір по суті за наявними матеріалами справи в даному судовому засіданні.

Крім того, суд зазначає, що викладені у зазначеному вище клопотанні відповідача про відкладення розгляду справи обставини, не є поважними, оскільки юридична особа не позбавлена можливості направити в судове засідання іншого поважного представника для участі в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 28 ГПК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні Господарського суду міста Києва, про час і місце його проведення. Неможливість присутності представника відповідача в судовому засіданні не позбавляє права відповідача направити в судове засідання будь-якого іншого представника відповідача.

Згідно ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір в судовому засіданні 13.03.2017 судом встановлено не було.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 13.03.2017 без участі представника відповідача, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та з огляду на встановлений статтею 69 ГПК України строк вирішення спору.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 13.03.2017 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

Між ДП "НАЕК "Енергоатом" та АТ "СП УКРТВЗ" укладено контракт від 26.12.2014 № 64-020-SD-14-00183 на постачання комплектуючих ТВЗ (головок та/чи хвостовиків), що використовуватимуться при виготовленні ядерного палива для АЕС України. (далі - Контракт-1).

Відповідно до п. 1.1. Контракту-1 позивач, як продавець зобов'язується поставляти окремими партіями, а відповідач, як покупець зобов'язується приймати та оплачувати головки та/чи хвостовики (Комплектуючі), з метою їх використання як комплектуючих вузлів для виготовлення тепло виділяючих збірок (ядерне паливо), призначених для поставки на українські АЕС по контракту між продавцем та виробником палива (AT "TBEJI").

Відповідно до п.2.1 Контракту-1 загальна кількість та строки поставки комплектуючих вказані в додатку № 1 до цього Контракту - Специфікації.

Також у специфікації (з урахуванням внесених змін) визначено, що з комплектуючих має бути виготовлено 7 партій ТВ С (ядерного палива).

Додаткового угодою № 1 від 13.03.2015 змінено специфікацію та передбачено, що до 16.03.2015 має бути поставлено 4 партії комплектуючих (№ 1-4) на загальну суму 61 351 032,00 грн, які будуть використані для виготовлення чотирьох партій ядерного палива.

Додатковою угодою № 3 від 14.04.2015 сторони змінили специфікацію на наступні партії поставки та передбачили, що до 20.04.2015 має відбутися поставка однієї партії комплектуючих (№ 5) на суму 25 257 388,80 грн, які мали бути використані для виготовлення двох партій ядерного палива.

Додатковими угодами № 5 від 10.07.2015 та № 6 від 20.08.2015 змінено специфікацію на наступні партії поставки, та передбачено, що до 20.07.2015 має відбутися поставка однієї партії комплектуючих (№ 6) на суму 23 965 804,80 грн, які мали бути використані для виготовлення однієї партії ядерного палива.

Відповідно до змісту додаткової угоди № 6 від 20.08.2015, по Контракту-1 мало бути поставлено 6 партій комплектуючих на загальну суму 110 574 225,60 грн, які мали бути використані для виготовлення 7 партій ядерного палива.

Як вбачається із матеріалів справи, ДП "НАЕК "Енергоатом на виконання своїх зобов'язань по Контракту поставило АТ "СП УКРТВЗ" шість партій комплектуючих ТВЗ на загальну суму 110 574 225,60 грн, що підтверджується підписаними між сторонами актами приймання-передачі № 1 від 13.03.2015 (партії №№ 1-4), №2 від 22.04.2015 (партія № 5) та № 3 від 16.07.2015 (партія № 6).

Відповідно до п. 7 Контракту-1 між сторонами також підписані Акти відповідності головок та хвостовиків, що підтверджують належну кількість та якість товару - від № 1/C-64-020-SD-14-00183, від 09.07.2015 № 2/C-64-020-SD-14-00183, від 09.07.2015 № 3/C-64-020-SD-14-00183, від 31.08.2015 № 4/C-64-020-SD-14-00183.

Матеріали справи свідчать, що позивачем виставлені відповідні рахунки на оплату № 1, №2, №3 та передані відповідачу при передачі партій комплектуючих ТВЗ як це передбачено п. 6.7 Контракту-1.

Крім того сторонами підписувалися акти звірки розрахунків, у яких відображені дати передачі товару та наявна сума заборгованості (з 31.01.2015 по 29.02.2016).

Відповідно до п. 8.2 Контракту-1 покупець має сплатити продавцю на підставі виставленого рахунку вартість партій комплектуючих протягом 120 календарних днів від дати підписання Акта приймання-передачі партії Комплектуючих.

Як вбачається із матеріалів справи комплектуючі по акту приймання-передачі № 1 (партії №№ 1-4) від 13.03.2015 мали бути оплачені не пізніше 11.07.2015, по акту № 2 від 22.04.2015 (партія № 5) - не пізніше 20.08.2015 та № 3 від 16.07.2015 (партія № 6) - не пізніше 13.11.2015.

Однак, у порушення вказаних вище умов Контракту-1, АТ "СП УКРТВЗ" (Відповідач) несвоєчасно розраховувалося за Комплектуючі, що підтверджується відповідними банківськими виписками з рахунків позивача.

При цьому пунктом 9.2 Контракту-1 передбачено, що відповідач звільняється від відповідальності за порушення строків оплати у випадку затримки позивачем оплати відповідних партій ТВЗ по контракту між позивачем та виробником палива (AT "ТВЕЛ").

Як вбачається із матеріалів справи, включення цього пункту до Контракту зумовлено сутністю відносин між усіма вказаними сторонами, а саме між ДП "НАЕК "Енергоатом" та AT "ТВЕЛ" укладено контракт на поставку ядерного палива (ТВЗ) від 01.06.2010 № 804/45046040/080806 (далі - Контракт-2).

Пунктами 2.3, 2.5, 4.8, 12.1.2 Контракту-2 передбачено можливість використання для виробництва ядерного палива комплектуючих, що виробляються ДП "НАЕК "Енергоатом". Умови поставки таких комплектуючих визначаються окремим контрактом.

У даному випадку умови постачання комплектуючих визначені у Контракті-1 між позивачем та відповідачем.

Умови постачання ядерного палива, виготовленого AT "ТВЕЛ" з використанням таких комплектуючих, визначаються доповненнями до Контракту-2.

Зокрема умови постачання ядерного палива, виготовленого з використанням комплектуючих, що поставлялися по умовам Контакту-1, визначені у доповненні № 5 від 17.09.2014 до Контракту-2, які містять зазначення партій палива та технічних умов (креслень) комплектуючих, що також зазначені у Специфікації до Контракту-1.

При цьому оплата за ядерне паливо по Контракту-2 здійснюється авансом відповідно до п. 10.1 Контракту.

Також з метою реалізації п. 1 Контракту-1 (щодо використання Комплектуючих для виробництва ядерного палива по Контракт-2) між відповідачем як продавцем та AT "ТВЕЛ" як покупцем укладено контракт від 02.02.2015 № 4/4122-Д (далі -Контракт-3).

Відповідно до п. 1.1 Контракту-3 відповідач зобов'язується поставляти окремими партіями, а AT "ТВЕЛ" зобов'язується приймати та оплачувати головки та/чи хвостовики (комплектуючі), які виготовляються позивачем, з метою їх використання як комплектуючих вузлів для виробництва тепловиділяючих збірок (ядерне паливо), які призначені для поставок по Доповненню № 5 від 17.09.2014 до контракту від 01.06.2010 № 804/45046040/080806, який укладено між AT "ТВЕЛ" та ДП "НАЕК "Енергоатом".

Тобто, по Контракту-3 відповідач продавав AT "ТВЕЛ" ті самі комплектуючі, що купував у позивача по Контракту-1.

Специфікації по контрактам 1 та 3 ідентичні за виключенням ціни та строків поставки.

Також у специфікації до Контракту-3 вказано конкретні партії ядерного палива, для виготовлення яких мали використовуватися партії комплектуючих (останній стовпчик специфікації), що співпадають із партіями ЯП, зазначеними у доповненні № 5 до Контракту-2.

Пунктом 8.2 Контракту-3 передбачено, що AT "ТВЕЛ" здійснює оплату відповідачу за комплектуючі не раніше 7 днів, ніж позивач розрахується із AT "ТВЕЛ" за ядерне паливо.

Таким чином Комплектуючі, які є предметом Контрактів 1 та 3, є одними й тими ж комплектуючим та мають передаватися по ланцюгу позивач-відповідач-АТ "ТВЕЛ". Останній у свою чергу виготовляє з їх використанням ядерне паливо та поставляє його позивачу по Контракту-2.

Відповідно, оплата здійснюється у зворотному порядку (оплата за ядерне паливо здійснюється авансом до початку його виготовлення відповідно до п. 10.1 Контракту- 2). Отже, у випадку затримки оплати позивачем вартості палива на користь AT "ТВЕЛ" після настання строків оплати у відповідача, виникає прострочення кредитора (позивача) щодо зобов'язань відповідача з оплати комплектуючих.

У зв'язку з вищевказаним пунктом 9.2 Контракту-1 передбачено, що відповідач звільняється від відповідальності за порушення строків оплати у випадку затримки позивачем оплати відповідних партій ТВЗ по контракту між позивачем та виробником палива (AT "ТВЕЛ").

Аналогічний за змістом пункт 9.2 міститься також у Контракті-3.

Тобто, виходячи з умов п. 9.2 Контракту-1 та п. 8.2 Контракту-3, якщо у відповідача настали строки оплати комплектуючих, але позивач до цього моменту не сплатив AT "ТВЕЛ" вартість відповідної партії палива, відповідач звільняється від свого обов'язку оплати на користь позивача до моменту перерахування позивачем коштів AT "ТВЕЛ" - оскільки відповідач має перерахувати позивачу ті самі кошти, що позивач перерахував AT "ТВЕЛ".

Дати здійснення оплати за ядерне паливо зі сторони позивача на адресу AT "ТВЕЛ" підтверджуються платіжними дорученнями та рахунками на оплату ядернсго палива, виставленими AT "ТВЕЛ".

При цьому матеріалами справи доведено, що сплата коштів на користь AT "ТВЕЛ" після дати виникнення у відповідача обов'язку сплатити кошти позивачу (прострочення кредитора) мала місце лише щодо партій ТВЗ (ядерного палива) № 6 (партія комплектуючих № 4) та № 9 (партія комплектуючих № 5 частково), що дає підстави для застосування п. 9.2 Контракту-1.

Разом з цим, партії ТВЗ (ядерного палива) № 1, №2, №5, №7, №10 були оплачені до моменту виникнення у відповідача обов'язку оплати комплектуючих на користь позивача, що виключає можливість звільнення відповідача від відповідальності за порушення строків оплати партій комплектуючих № 1, №2, №3, №5 (частково) та №6 відповідно п. 9.2 Контракту-1.

Як вбачається із розрахунків позивача, останній здійснював що нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних з урахуванням договірних положень. Крім того,довів суду, що за період, коли позивач несвоєчасно розрахувався із AT "ТВЕЛ", штрафні санкції не нараховувалися. Тобто, якщо дата платежів ДП "НАЕК "Енергоатом" на користь AT "ТВЕЛ" буде пізніше, ніж закінчиться договірний строк для оплати зі сторони АТ "СП УКРТВЗ", то у розрахунку пені першим днем прострочення зазначено наступний день, після здійснення платежів на користь AT "ТВЕЛ".

Якщо платежі на користь AT "ТВЕЛ" здійснювалися у декілька етапів, то датою початку нарахування штрафних санкцій у розрахунку зазначено дату останнього платежу на адресу AT "ТВЕЛ", що повністю враховує можливість відповідача розрахуватися з позивачем.

Відповідач не надав жодних доказів відсутності своєї вини у простроченні оплати та не довів, що після припинення прострочення позивача (оплати позивачем партій ядерного палива на адресу AT "ТВЕЛ") відповідач не міг виконати свій обов'язок щодо оплати комплектуючих позивачу.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, Господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав:

За своєю правовою природою, контракт від 26.12.2014 № 64-020-SD-14-00183, укладений між позивачем та відповідачем є Договором поставки та є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 2 ст. 712 Цивільного кодексу України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов контракту, позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар за видатковими накладними загалом на суму 110 574 225,60 грн., та який оплачено відповідачем повністю в сумі 110 574 225,60 грн.

Однак, у порушення вказаних вище умов Контракту, відповідач несвоєчасно розрахувався за комплектуючі, що підтверджується відповідними виписками з розрахунків позивача, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору щодо своєчасного виконання зобов'язання по оплаті отриманого товару, а також положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Пунктом 1 статті 216 ГК України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з п. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Пунктом 9.2 Контракту передбачено, що за порушення строків оплати Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,05% за кожен день прострочення платежу, але не більше 5% від суми простроченого платежу.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Приймаючи до уваги, що наявність простроченої заборгованості відповідача перед позивачем у досліджуваний період підтверджується матеріалами справи, розмір заявленої до стягнення пені не перевищує встановленого статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" граничного розміру, а період стягнення визначений із урахуванням меж, передбачених частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України суд, перевіривши арифметичних розрахунок в цій частині позовних вимог, відповідно до розрахунку позивача, дійшов висновку про задоволення стягнення пені (з врахуванням заяви про зменшення) повністю у розмірі 3 752 283,93грн.

Оскільки відповідач у встановлені строки не виконав свого обов'язку щодо оплати отриманого товару, позивачем також заявлено до стягнення (з врахуванням зменшення) 3% річних у розмірі 616 813,80грн. та 1 855 691,13 грн. інфляційних втрат.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіряючи наданий розрахунок 3% річних, дійшов висновку про обґрунтованість суми заявленої до стягнення. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних в розмірі 616 813,80 грн.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Суд зазначає, що інфляція є девальвацією грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, що збільшує суму основного боргу, який повинен існувати протягом місячного періоду прострочення виконання відповідачем його грошового зобов'язання.

Перевіривши наданий суду розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 1 855 691,13 грн. інфляційних втрат.

Отже, за встановлених обставин справи позов підлягає задоволенню судом повністю.

За приписами статті 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити .

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Спільне українсько-казахстансько-російське підприємство з виробництва ядерного палива" (04071, м. Київ, вул. Констянтинівська, 31, ідентифікаційний код 31725693) на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ідентифікаційний код: 24584661) 3 752 283 (три мільйона сімсот п'ятдесят дві тисячі двісті вісімдесят три) грн. 94 коп. пені, 1 855 691,13 (один мільйон вісімсот п'ятдесят п'ять тисяч шістсот дев'яносто одну) грн. 13 коп. інфляційних втрат, 616 813 (шістсот шістнадцять тисяч вісімсоттринадцять) грн.80 коп. 3% річних та 96 511 (дев'яносто шість тисяч п'ятсот одинадцять) грн. 19 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.03.2017

Суддя Мельник В.І.