ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року Справа № 915/1855/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:Нєсвєтової Н.М. (доповідач), Бондаря С.В., Кондратової І.Д.
розглянувши касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
на ухвалуГосподарського суду Миколаївської області від 04.07.2016
та на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 03.10.2016
за скаргою комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство"
проскасування постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 19.04.2016, ВП № 50663862 в частині стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 823 447,20 грн
у справі№ 915/1855/15 Господарського суду Миколаївської області
за позовомдержавного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі ВП "Южно - Українська АЕС"
докомунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача -
Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг
простягнення 12 179 720,92 грн основного боргу, 480 169,31 грн збитків від інфляції, 146 681,74 грн - 3 % річних, 880 844,35 грн штрафу та 1 784 627,93 грн пені
за участю відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

за участю представників сторін:

ВДВС: не з'явився,

позивача: не з'явився,

відповідача: не з'явився,

третя особа: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

16.05.2016 комунальне підприємство "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" звернулося до господарського суду Миколаївської області зі скаргою про скасування постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 19.04.2016 (ВП № 50663862) в частині стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 823 447,20 грн.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 04.07.2016, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 03.10.2016 у справі № 915/1855/15, скаргу КП "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" задоволено частково. Визнано недійсною постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 19.04.2016 в частині стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 205 353,97 грн у виконавчому провадженні ВП №50663862 з виконання наказу Господарського суду Миколаївської області від 17.03.2016 у справі №915/1855/15. В решті скарги відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить постанову Одеського апеляційного господарського суду від 03.10.2016 та ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 04.07.2016 скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги повністю.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права при ухваленні зазначених судових рішень, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 01.02.2016 у справі №915/1855/15 позовні вимоги ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі ВП "Южно-Українська АЕС" до КП "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 12 179 720,92 грн боргу, 480 169,31 грн збитків від інфляції, 146 681,74 грн 3% річних, 535 388,38 грн пені та 264 253,32 грн штрафу; в решті позовних вимог відмовлено.

17.03.2016 на виконання рішення господарського суду Миколаївської області від 01.02.2016 у справі №915/1855/15 було видано наказ.

Як встановлено судами попередніх судових інстанцій, 31.03.2016 відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 50663862 на виконання судового наказу №915/1855/15 від 17.03.2016 та надано боржнику семиденний термін для добровільного виконання зазначеного рішення суду.

19.04.2016 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 823 447,20 грн.

Винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 19.04.2016 ВП №50663862 стала підставою для звернення до господарського суду Миколаївської області зі скаргою на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Звертаючись зі скаргою до господарського суду Миколаївської області на дії державного виконавця, відповідач зазначив, що при її винесенні державний виконавець не правильно розрахував суму виконавчого збору, а саме, оскільки залишок боргу відповідача на дату винесення оскаржуваної постанови становив не 8 234 471,98 грн, а 6 142 527,22 грн, про що державний виконавець був повідомлений листом № 03/591 від 14.04.2016 з наданням відповідних доказів, сума виконавчого збору повинна становити 614 252,72 грн.

Задовольняючи частково скаргу на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та визнаючи недійсною постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 19.04.2016 в частині стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 205 353,97 грн (ВП №50663862) з виконання наказу Господарського суду Миколаївської області від 17.03.2016 у справі №915/1855/15 місцевий господарський суд, з яким також погодився й апеляційний, вказав на те, що розмір виконавчого збору мав бути розрахований державним виконавцем, виходячи саме з суми, не сплаченої боржником самостійно, - 6 180 932,25 грн, а не з суми боргу, зазначеної у виконавчому документі, відтак сума виконавчого збору має становити 618 093,23 грн (10 відсотків суми, яка не була сплачена боржником самостійно), а не 823 447,2 грн, як було вказано в оскаржуваній постанові державного виконавця. Крім того, суди попередніх інстанцій задовольняючи скаргу частково, виходили з того, що оскільки безпідставним є стягнення за оскарженою постановою з боржника виконавчого збору лише у сумі 205 353,97 грн, тому підстави для повного визнання постанови державного виконавця від 19.04.2016 недійсною відсутні.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною 1 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Частиною 1 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

За приписами ч. 1 ст. 28 вказаного Закону у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Пунктом 3.7.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012, передбачено, що у разі, якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до початку його примусового виконання, виконавчий збір стягується з суми, яка не була сплачена боржником самостійно.

Листом від 14.04.2016 № 03/591 відповідач повідомив відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про сплату частини заборгованості на загальну суму 7 460 453,80 грн з доданням до нього відповідних доказів.

З акту проведеної сторонами звірки взаєморозрахунків від 23.06.2016 вбачається, що станом на дату початку примусового виконання рішення суду та винесення постанови про стягнення виконавчого збору - 19.04.2016, розмір самостійно непогашеної заборгованості відповідача становив 6 180 932,25 грн.

В даному випадку, судами попередніх інстанцій вірно встановлено, що розмір виконавчого збору мав бути розрахований державним виконавцем, виходячи саме з суми, яка несплачена боржником самостійно, - 6 180 932,25 грн, а не з суми боргу, зазначеної у виконавчому документі, та мав становити відповідно 618 093,23 грн (10 відсотків суми, яка не була сплачена боржником самостійно), а не 823 447,2 грн.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суди попередніх судових інстанцій правомірно та обґрунтовано дійшли до висновку про часткове задоволення скарги відповідача та визнано недійсною постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 19.04.2016 в частині стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 205 353,97 грн з виконання наказу Господарського суду Миколаївської області від 17.03.2016 у справі №915/1855/15.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного господарського суду та не впливають на них, а тому підстави для їх задоволення і скасування постанови Одеського апеляційного господарського суду від 03.10.2016, прийнятої з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального законодавства, відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 03.10.2016 у справі № 916/1855/15- без змін.

ГоловуючийН. Нєсвєтова
Судді:С. Бондар
І. Кондратова