РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2017Справа №910/21381/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФ-ЕКСПЕРТ К"

до Міністерства оборони України

третя особа Державне господарське об`єднання Концерн "Техвоєнсервіс"

про стягнення коштів 778 780,00 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:
від позивача Кривошей Г.В. (представник за довіреністю)

від відповідача не з`явився.

від третьої особи Гуща В.О. (представник за довіреністю)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОФ-ЕКСПЕРТ К" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України "; третя особа Державне господарське об`єднання Концерн "Техвоєнсервіс" про стягнення коштів 778 780,00 грн. за договором комісії про відчуження та реалізацію рухомого військового майна на внутрішньому ринку від 29.12.2013р. № 290/2/123-12вр.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору про відступлення права вимоги від 02.11.2016 року до нього перейшли всі права та обов`язки ОСОБА_1 , які виникли в результаті участі у відкритих торгах з продажу військового майна, оформлених протоколом засідання комісії Концерну "Техвоєнсервіс" з продажу військового майна на відкритих торгах від 10.02.2014 року № 22, які існували у останнього станом на 02.11.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2016 року порушено провадження у справі № 910/21381/16 та призначено розгляд справи на 17.01.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2017 року судом, за клопотанням представників сторін, у відповідності до положень ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк вирішення спору на 15 (п`ятнадцять) днів, розгляд справи відкладено на 07.02.2017 року.

В судових засіданнях неодноразово оголошувались перерви.

В судовому засіданні 21.03.2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав та дав пояснення по суті спору. Представник третьої особи проти позовних вимог заперечив та дав пояснення по суті спору.

Розглянувши в судовому засіданні 21.03.2017 року подане представником відповідача 28.02.2017 року клопотання про зупинення провадження у справі № 910/21381/16 до набрання законної сили рішення або іншим документом за результатом розгляду позову Міністерства оборони України від 24.02.2017 року, поданого до господарського суду міста Києва, про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, укладеного 02.11.2016 між фізичною особою ОСОБА_1 та ТОВ «ПРОФ-ЕКСПЕРТ К», суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов`язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Відповідно до п. 3.16 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції статтею 79 ГПК встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним. Зокрема, відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов`язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов`язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин. Іншим судом, про який йдеться у частині першій статті 79 ГПК, є будь-який орган, що входить до складу судової системи України згідно з статтею 3 та частиною другою статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"; іншим судом може вважатися й інший склад суду (одноособовий чи колегіальний) в тому ж самому судовому органі, в якому працює суддя (судді), що вирішує (вирішують) питання про зупинення провадження у справі.

Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Проте, представником відповідача не доведено суду, що в господарському суді міста Києва розглядається спір за позовом Міністерства оборони України про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, укладеного 02.11.2016 між фізичною особою ОСОБА_1 та ТОВ «ПРОФ-ЕКСПЕРТ К», у зв`язку з чим суд відмовляє в задоволені клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі, з підстав його недоведеності та необґрунтованості.

Представник відповідача в судове засіданні 21.03.2017 року не з`явився.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:
20 грудня 2013 року між Міністерством оборони України (надалі - комітент) та Державним господарським об`єднанням Концерн "Техвоєнсервіс" (надалі - комісіонер) було укладено договір комісії про відчуження та реалізацію рухомого військового майна (виробів військового призначення та/або виробів подвійного використання) на внутрішньому ринку № 290/2/123-13 вр, відповідно до п. 1.1. якого, комітент доручає комісіонеру, а комісіонер бере на себе зобов`язання за комісійну плату укласти на умовах, що не суперечать цьому договору та виконати від свого імені, в інтересах комітента та за рахунок останнього, договір з покупцем на реалізацію надлишкового військового майна Збройних Сип України (далі майно) на умовах EXW - військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) м. Бровари, відповідно до офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної Торгової Палати Інкотермс у редакції 2000 року на внутрішньому ринку згідно зі специфікацією (додаток 1 до цього договору).

Відповідно до п. 1.3. договору, комісіонер здійснює реалізацію майна покупцю, який визначається на конкурентних засадах відповідно до вимог Положення про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 р. № 1919 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 15.08.2011 р. № 1022-р. За результатами визначення покупця комісіонер подає комітенту завірену копію протоколу проведення торгів (конкурсів). Уповноважені Кабінетом Міністрів України на реалізацію військового майна підприємства (організації) не можуть виступати учасниками торгів (конкурсів) та визначатися покупцями цього майна. Реалізація майна проводиться серед покупців, які можуть набути права власності на майно, що відповідно до цивільного законодавства вилучені чи обмежені в цивільному.

В пункті 3.2. договору визначено, що майно, що передається за даним договором, зберігає статус державного майна та належить до сфери управління комітента до здійснення комісіонером реалізації покупцю за визначеними у п. 1.1. умовами і підписання з покупцем відповідного акта (актів) прийому-передачі майна. Момент переходу права власності на майно до покупця має бути визначено у договорі між комісіонером та покупцем і не може бути визначено раніше зарахування на рахунок комісіонера всього платежу покупця за майно.

Пунктом 5.5. договору визначено, що кошти, отримані комісіонером від реалізації покупцю майна, за виключенням комісійної плати, ПДВ, який включається до ціни реалізації майна та документально підтверджених сум витрат, понесених комісіонером при організації реалізації покупцю майна за даним договором (у розмірах, узгоджених з комітентом), протягом п`яти робочих днів з дати підписання актів прийому-передачі майна від комісіонера до покупця, але не пізніше 7 робочих днів з дати підписання актів прийому-передачі майна від комітента до комісіонера перераховуються у гривнях на рахунок комітента, зазначений у розділі 15 цього договору.

За умовами п. 5.6. договору, протягом десяти робочих днів після закінчення реалізації покупцю майна, яке є предметом даного договору та надходження в повному обсязі коштів від покупця, комісіонер направляє до Департаменту відчуження військового майна звіт комісіонера. Всі відомості, внесені до звіту комісіонера мають підтверджуватися відповідними документами, у тому числі платіжними. У разі наявності заперечень до звіту комісіонера комітент, повинен повідомити його про це протягом тридцяти днів від дня отримання звіту.

У відповідності до умов п. 6.3. договору, прийом-передача майна від комітента до комісіонера здійснюється на підставі наряду (для пунктів 1-4 специфікації наряду на передачу демілітаризованого майна) (форма 200, що наведена у наказі Міністра оборони України від 24 грудня 2010 року № 690) та наявності у повноважного представника комісіонера довіреності, виданої в установленому порядку. Наряд (форма 200) видається комітентом комісіонеру після отримання повідомлення комісіонера про перерахування покупцем на рахунок комісіонера коштів за майно.

Позивач зазначає, що відповідно до протоколу засідання комісії Концерну "Техвоєнсервіс" з продажу військового майна на відкритих торгах від 10.02.2014 року № 22 фізичну особу ОСОБА_1 визначено переможцем торгів, як такого, який запропонував найбільшу вартість за 7 (сім) одиниць майна та погодився з фіксованими умовами відкритих торгів.

У відповідності до протоколу засідання комісії Концерну "Техвоєнсервіс" з продажу військового майна на відкритих торгах від 10.02.2014 року № 22 фізична особа ОСОБА_1 на відкритих торгах придбав майно, а саме: шляхопрокладач БАТ-2 № 85120208, шляхопрокладач БАТ-2 № 88117109, інженерна машина розгородження ИМР-2М (ІМР-2М) №010ПМ2М407, інженерна машина розгородження ИМР (IMP) № 305ПМ0378, екскаватор ЕОВ-4421 № 900603, плаваючий транспортер ПТС-2 № 85110980, плаваючий транспортер ПТС-2 № 88030228, загальна вартість майна 551 100,00 грн.
З матеріалів справи вбачається, що Концерном "Техвоєнсервіс" було виставлено фізичній особі ОСОБА_1 рахунок-фактуру № 186 від 12.02.2014 року на суму 551 100,00 грн. на оплату майна, придбаного на відкритих торгах.

Як вказує позивач, рахунок-фактура № 186 від 12.02.2014 року на суму 551 100,00 грн. в повному обсязі був оплачений фізичною особою ОСОБА_1 в повному обсязі, що не заперечується Концерном "Техвоєнсервіс".

За твердженням позивача, між Концерном "Техвоєнсервіс" та фізичною особою ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу майна на суму 551 100,00 грн. у вигляді рахунок-фактуру № 186 від 12.02.2014 року.

Так, позивач зазначає, що у відповідності до протоколу засідання комісії Концерну "Техвоєнсервіс" з продажу військового майна на відкритих торгах від 10.02.2014 року № 22 фізичній особі ОСОБА_1 було передано лише інженерну машину розгородження ИМР-2М (ІМР-2М) №010ПМ2М407 вартістю 112 200,00 грн., інше майно придбане на відкритих торгах вартістю 438 800,00 грн. фізичній особі ОСОБА_1 передане на було.

З матеріалів справи вбачається, що 24.02.2014 року та 03.03.2014 року до Департаменту відчуження військового майна Міністерства оборони України надійшли довідки від Концерну "Техвоєнсервіс" за вих. № 225/К/271-7 від 19.02.2014 р. та вих. № 225/К/309-7 від 28.02.2014 р., у яких зазначалося про отримання коштів за майно (екскаватор ЕОВ-4421 № 900603, інженерна машина розгородження ИМР-2М (ІМР-2М) № 305 ПМ0378), відповідно договору комісії № 290/2/123-13 ВР від 20.12.2013 р., із зазначенням сум отриманих коштів та сум коштів, які належить перерахувати Міністерству оборони України, а також проханням видати наряди на отримання зазначеного майна з військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) м. Бровари.

Центром обліку були виписані наряди від 13.03.2014 р. №№ 181/3/62 ІМ, 181/3/63 ІМ на передачу інженерної машини розгородження ИМР-2М (ІМР-2М) та інженерної машини розгородження ИМР (ІМР).

Також, 21.03.2014 року та 24.03.2014 року до Департаменту відчуження військового майна Міністерства оборони України надійшли довідки від Концерну "Техвоєнсервіс" за вих. № 225/К/401-7 від 19.03.2014 р. та за вих. № 225/К/425-7 від 20.03.2014 р., у яких повідомлялося про отримання коштів за майно (шляхопрокладач БАТ № 85120208 (1 од), шляхопрокладач БАТ № 88117109 (1 од), плаваючий транспортер ПТС -2 № 85110980 (1 од), плаваючий транспортер ПТС-2 № 88030228 (1 од), відповідно договору комісії № 290/2/123-13 ВР від 20.12.2013 р., із зазначенням сум отриманих коштів та сум коштів, які належить перерахувати Міністерству оборони України, а також проханням видати наряди на отримання зазначеного майна з військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) м. Бровари.

Відповідно до наданих довідок Департаментом відчуження військового майна Міністерства оборони України від Центру обліку надлишкового військового майна Збройних Сил України було направлено листи за вих. № 290/2/1319 від 07.04.2014 р. та за вих. № 290/2/1318 від 07.04.2014 р. до Центру обліку надлишкового військового майна Збройних Сил України щодо видачі відповідних нарядів.

10.04.2014 року до Департаменту відчуження військового майна Міністерства оборони України від Центру обліку надлишкового військового майна Збройних Сил України надійшов лист вих. № 181/2/1409 від 09.04.2014 р., у якому зазначалося, що запити Департаменту відчуження про видачу нарядів відпрацьовано та повідомляється, що наряди на передачу 2-х одиниць шляхопрокладачів та 2-х одиниць плаваючих транспортерів не оформлялися у зв`язку з військово-політичною ситуацією, що склалася у країні, та першочерговою необхідністю забезпечення Збройних Сил України, відповідно до листа Головного управління оперативного забезпечення ЗСУ від 14.03.2014 р. № 343/1/1187 щодо надлишкового військового майна, яке необхідно передати для потреб Збройних Сил України.

30.10.2014 року від Центру обліку надлишкового військового майна Збройних Сил України на адресу Департаменту відчуження військового майна Міністерства оборони України надійшов лист від 30.10.2014 р. № 181/3/3263, в якому повідомлялось про те, що наряди на шляхопрокладачі БАТ-2 та плаваючі транспортери ПТС-2 не видавались.

11.11.2014 року від Департаменту відчуження військового майна Міністерства оборони України на адресу Концерну "Техвоєнсервіс" надійшов лист від 10.11.2014 р. за вих. № 290/2/3953 Концерну Техвоєнсервіс", в якому останнього було повідомлено, що наряди на інженерну техніку не видавалися, у зв`язку із військово-політичною ситуацією та першочерговою необхідністю забезпечення Збройних Сил України.

Позивач вказує, що фізичною особою ОСОБА_1 на адресу Концерну "Техвоєнсервіс" було направлено лист від 19.12.2014 року щодо повернення сплачених згідно рахунку-фактури № 186 від 12.02.2014 року коштів, у відповідь на який Концерн "Техвоєнсервіс" листом № 225/и/47-8 від 22.01.2015 року повідомив фізичну особу ОСОБА_1 , що Міністерство оборони України, як уповноважений орган управління майном, наряди на оплачене майно не видавало, у зв`язку із військово-політичною ситуацією, з вирішення вказаного питання запропоновано звернутися до суду за захистом порушених прав.

Також, в матеріалах справи міститься лист Центру обліку надлишкового військового майна Збройних Сил України від 06.02.2015 року № 181/3/308, в якому останній повідомляє Департамент відчуження військового майна Міністерства оборони України, що Центром обліку були виписані наряди від 13.03.2014 № 181/3/62ІМ, від 13.03.2014 № 181/3/63ІМ на передачу екскаватора ЕОВ-4421 та інженерної машини розгородження IMP, які були передані представнику ДГОК Концерн Техвоєнсервіс, про що свідчать підписи у Книзі обліку нарядів на видачу, переміщення, розбирання надлишкового військового майна спеціального призначення. Вказані наряди були особисто повернуті до Центру обліку командиром відокремленого відділу зберігання військової частини НОМЕР_1 без супровідного листа через місяць після закінчення їх терміну дії, які в подальшому анульовано, в зв`язку з відсутністю листа ДГОК Концерну Техвоєнсервіс на продовження терміну їх дії.

02 листопада 2016 між ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2 , яка діє на підставі довіреності, посвідченої 11.10.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красновською Т.В. (надалі первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОФ-ЕКСПЕРТ К" (надалі новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до п. 1.1. якого, первісний кредитор передає (відступає), а новий кредитор приймає на себе належне первісному кредитору право вимоги грошових коштів в сумі 551 100 гривень 00 коп. перерахованих первісним кредитором згідно рахунок-фактура №186 від 12.02.2014 p., виданого Державним господарським об`єднанням Концерн "Техвоєнсервіс" - (далі - комісіонер), який відповідно до умов договору комісії №290/2/123-13 ВР, діяв за дорученням та в інтересах Міністерства оборони України (далі - боржник), на підставі протоколу №22 засідання комісії Концерну "Техвоєнсервіс" з продажу військового майна на відкритих торгах від 10.02.2014 р. (далі - основне зобов`язання).
Відповідно до п.п. 1.2., 1.3. договору новий кредитор одержує право вимоги від боржника належного виконання всіх зобов`язань за основним зобов`язанням. Право вимоги за основним зобов`язанням відступається в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги.

05.11.2016 року ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2 , яка діє на підставі довіреності, посвідченої 11.10.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красновською Т.В. на адресу Міністерства оборони України та Державного господарського об`єднання Концерн "Техвоєнсервіс" було направлено повідомлення про відступлення права вимоги, що підтверджується фіскальними чеками №№ 6338, 6339 від 05.11.2016 року та описами вкладення у цінні листи від 05.11.2016 року (копії містяться в матеріалах справи).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі договору про відступлення права вимоги від 02.11.2016 року до нього перейшли всі права та обов`язки ОСОБА_1 , які виникли в результаті участі у відкритих торгах з продажу військового майна, оформлених протоколом засідання комісії Концерну "Техвоєнсервіс" з продажу військового майна на відкритих торгах від 10.02.2014 року № 22, які існували у останнього станом на 02.11.2016 року.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що кошти за реалізоване на відкрити торгах майно в сумі 551 300,00 грн. на рахунок Міністерства оборони України від Концерну "Техвоєнсервіс не надходили, що підтверджується довідкою Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 14.11.2016 року № 248/1/2/1384. В той же час, відповідач зазначив, що ОСОБА_1 звертався до Головного управління майна та ресурсів Міністерства оборони України з повідомленням про відмову від договору купівлі-продажу та повернення сплачених по рахунку-фактурі № 186 від 12.02.2014 року коштів, проте Головне управління майна та ресурсів листом повідомило ОСОБА_1 , що питання відмови від договору купівлі-продажу та повернення сплачених коштів належить до компетенції ДГО «Концерн «Техвоєнсервіс». Відповідач також зазначив, що Концерном "Техвоєнсервіс" майно не було вивезено з військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) м. Бровари, як і не було надано листів щодо продовження терміну дії нарядів на передачу майна, у зв`язку з чим вони були анульовані. Крім того, відповідач вказав, що в провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебувала справа № 760/15204/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Міноборони, Державного господарського об`єднання Концерн "Техвоєнсервіс" про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння, за результатами розгляду якої ухвалою Солом`янського райсуду м. Києва по справі від 23.12.2015 позовна заява ОСОБА_1 залишена без розгляду.

Третя особа проти позовних вимог заперечила, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, з огляду на те, що укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОФ-ЕКСПЕРТ К" договір про відступлення права вимоги є таким, що суперечить вимогам чинного законодавства, тому є нікчемним. Третя особа також вказала, що позивач не має права на пред`явлення позовних вимог до міністерства оборони України, оскільки укладений між ОСОБА_1 в та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОФ-ЕКСПЕРТ К" договір про відступлення права вимоги фактично є договором факторингу, який, на думку третьої особи, може укладатись лише банком або фінансовою установою.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Звертаючись до суду, позивач самостійно обирає спосіб захисту, передбачений ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Норми ст. 16 Цивільного кодексу України кореспондуються з положеннями ст. 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності права; визнання недійсними господарських угод; відновлення становища; припинення дій; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних і оперативно-господарських санкцій; установлення, зміни та припинення господарських правовідносин.

Відповідно до п. 1 Порядку реалізації рухомого військового майна на аукціонах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2010 р. N 118 (надалі - Порядок), порядок визначає процедуру продажу рухомого військового майна Збройних Сил (далі - майно) на внутрішньому ринку згідно з переліками, що затверджуються відповідно до Положення про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2000 р. N 1919 (1919-2000-п), крім виробів військового призначення та товарів подвійного використання.

В пункті 3 Порядку визначено, що продаж майна проводиться на підставі договору комісії, що укладається між Міноборони та організатором аукціону, в якому визначаються, зокрема, найменування, кількість та категорія майна, строк продажу та розмір витрат організатора аукціону, пов`язаних з його підготовкою, що підлягають відшкодуванню.

За умовами п. 30 Порядку переможець зобов`язаний сплатити (перерахувати на банківський рахунок організатора аукціону) в повному обсязі кошти за придбаний лот протягом десяти банківських днів після укладення договору купівлі-продажу.

Право власності на майно, яке продано на аукціоні, переходить до переможця з моменту сплати в повному обсязі коштів за придбаний лот та підписання акта приймання-передачі. Майно, яке продано на аукціоні, передається переможцеві згідно з актом приймання-передачі та документами, що підтверджують сплату коштів за придбаний лот (п. 32 Порядку).

Згідно з п. 33 Порядку, кошти, отримані від продажу лота (крім комісійної плати організаторові аукціону та витрат, пов`язаних з його підготовкою), перераховуються у п`ятиденний строк організатором аукціону до державного бюджету згідно із Законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Наказом генерального директора Концерну Техвоєнсервіс № 137 від 02.11.2010 року затверджено Положення про порядок продажу на внутрішньому ринку рухомого майна за конкурсом (надалі Положення).

Відповідно до п. 1.2. Положення його дія поширюється на продаж на внутрішньому ринку військового майна, що придатне для подальшого використання, але не може бути застосовано у повсякденній діяльності військ, і надлишкового військового майна (крім нерухомого майна, військової зброї та боєприпасів до неї, вибухових речовин), в тому числі металобрухту і інших вторинних ресурсів, що утворилися у військових формуваннях.

Згідно з п. 4.1. Положення конкурси з продажу майна проводяться безпосередньо у Концерні.

У відповідності з п. 4.6. Положення переможець конкурсу визначається на засіданні конкурсної комісії, на якій розглядаються конкурсні пропозиції учасників на основі критеріїв оцінки комерційних (цінових) пропозицій.

Відповідно до п. 4.11. Положення, якщо у термін 5 робочих днів з дня затвердження протоколу проведення конкурсу договір купівлі-продажу не укладений з вини переможця конкурсу, або у зазначений термін згідно з виставленим рахунком-фактурою не перераховані грошові кошти за майно, конкурсною комісією може бути прийняте рішення про скасування результатів цього конкурсу і проведення повторного конкурсу по даному найменуванню майна.

За приписами ст. 1011 Цивільного кодексу України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.
Частиною 1 ст. 1013 Цивільного кодексу України визначено, що комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії.
Положеннями ст. 1018 Цивільного кодексу України визначено, що майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента.
В ст. 664 Цивільного кодексу України встановлено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

У разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу (ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України).
Статтею 693 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

20 грудня 2013 року між Міністерством оборони України (надалі - комітент) та Державним господарським об`єднанням Концерн "Техвоєнсервіс" (надалі - комісіонер) було укладено договір комісії про відчуження та реалізацію рухомого військового майна (виробів військового призначення та/або виробів подвійного використання) на внутрішньому ринку № 290/2/123-13 вр, відповідно до п. 1.1. якого, комітент доручає комісіонеру, а комісіонер бере на себе зобов`язання за комісійну плату укласти на умовах, що не суперечать цьому договору та виконати від свого імені, в інтересах комітента та за рахунок останнього, договір з покупцем на реалізацію надлишкового військового майна Збройних Сип України (далі майно) на умовах EXW - військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) м. Бровари, відповідно до офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної Торгової Палати Інкотермс у редакції 2000 року на внутрішньому ринку згідно зі специфікацією (додаток 1 до цього договору).

Судом встановлено, що відповідно до протоколу засідання комісії Концерну "Техвоєнсервіс" з продажу військового майна на відкритих торгах від 10.02.2014 року № 22 фізична особа ОСОБА_1 на відкритих торгах придбав майно, а саме: шляхопрокладач БАТ-2 № 85120208, шляхопрокладач БАТ-2 № 88117109, інженерна машина розгородження ИМР-2М (ІМР-2М) №010ПМ2М407, інженерна машина розгородження ИМР (IMP) № 305ПМ0378, екскаватор ЕОВ-4421 № 900603, плаваючий транспортер ПТС-2 № 85110980, плаваючий транспортер ПТС-2 № 88030228, загальна вартість майна 551 100,00 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, Концерном "Техвоєнсервіс" було виставлено фізичній особі ОСОБА_1 рахунок-фактуру № 186 від 12.02.2014 року на суму 551 100,00 грн. на оплату майна, придбаного на відкритих торгах.

В п. 1.2. протоколу засідання комісії Концерну "Техвоєнсервіс" з продажу військового майна на відкритих торгах від 10.02.2014 року № 22 встановлено, що термін та умови оплати 100% попередня оплата протягом п`яти банківських днів з дати виставлення рахунку-фактури на оплату майна.

Вказаний рахунок-фактура № 186 від 12.02.2014 року на суму 551 100,00 грн. в повному обсязі був оплачений фізичною особою ОСОБА_1 в повному обсязі, про що зазначив позивач в позовній заяві, та що не заперечується Концерном "Техвоєнсервіс".

Як зазначив позивач, у відповідності до протоколу засідання комісії Концерну "Техвоєнсервіс" з продажу військового майна на відкритих торгах від 10.02.2014 року № 22 фізичній особі ОСОБА_1 було передано лише інженерну машину розгородження ИМР-2М (ІМР-2М) №010ПМ2М407 вартістю 112 200,00 грн., інше майно придбане на відкритих торгах вартістю 438 800,00 грн. фізичній особі ОСОБА_1 передане на було.

Так, 24.02.2014 року та 03.03.2014 року до Департаменту відчуження військового майна Міністерства оборони України надійшли довідки від Концерну "Техвоєнсервіс" за вих. № 225/К/271-7 від 19.02.2014 р. та вих. № 225/К/309-7 від 28.02.2014 р., у яких зазначалося про отримання коштів за майно (екскаватор ЕОВ-4421 № 900603, інженерна машина розгородження ИМР-2М (ІМР-2М) № 305 ПМ0378), відповідно договору комісії № 290/2/123-13 ВР від 20.12.2013 р., із зазначенням сум отриманих коштів та сум коштів, які належить перерахувати Міністерству оборони України, а також проханням видати наряди на отримання зазначеного майна з військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) м. Бровари.

Центром обліку були виписані наряди від 13.03.2014 р. №№ 181/3/62 ІМ, 181/3/63 ІМ на передачу інженерної машини розгородження ИМР-2М (ІМР-2М) та інженерної машини розгородження ИМР (ІМР), які були повернуті до Центру обліку командиром відокремленого відділу зберігання військової частини НОМЕР_1 без супровідного листа через місяць після закінчення їх терміну дії, які в подальшому анульовано, в зв`язку з відсутністю листа ДГОК Концерну Техвоєнсервіс на продовження терміну їх дії.

Крім того, 21.03.2014 року та 24.03.2014 року до Департаменту відчуження військового майна Міністерства оборони України надійшли довідки від Концерну "Техвоєнсервіс" за вих. № 225/К/401-7 від 19.03.2014 р. та за вих. № 225/К/425-7 від 20.03.2014 р., у яких повідомлялося про отримання коштів за майно (шляхопрокладач БАТ № 85120208 (1 од), шляхопрокладач БАТ № 88117109 (1 од), плаваючий транспортер ПТС -2 № 85110980 (1 од), плаваючий транспортер ПТС-2 № 88030228 (1 од), відповідно договору комісії № 290/2/123-13 ВР від 20.12.2013 р., із зазначенням сум отриманих коштів та сум коштів, які належить перерахувати Міністерству оборони України, а також проханням видати наряди на отримання зазначеного майна з військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) м. Бровари.

Так, відповідно до наданих довідок Департаментом відчуження військового майна Міністерства оборони України від Центру обліку надлишкового військового майна Збройних Сил України було направлено листи за вих. № 290/2/1319 від 07.04.2014 р. та за вих. № 290/2/1318 від 07.04.2014 р. до Центру обліку надлишкового військового майна Збройних Сил України щодо видачі відповідних нарядів.

10.04.2014 року до Департаменту відчуження військового майна Міністерства оборони України від Центру обліку надлишкового військового майна Збройних Сил України надійшов лист вих. № 181/2/1409 від 09.04.2014 р., у якому зазначалося, що запити Департаменту відчуження про видачу нарядів відпрацьовано та повідомляється, що наряди на передачу 2-х одиниць шляхопрокладачів та 2-х одиниць плаваючих транспортерів не оформлялися у зв`язку з військово-політичною ситуацією, що склалася у країні, та першочерговою необхідністю забезпечення Збройних Сил України, відповідно до листа Головного управління оперативного забезпечення ЗСУ від 14.03.2014 р. № 343/1/1187 щодо надлишкового військового майна, яке необхідно передати для потреб Збройних Сил України.

30.10.2014 року від Центру обліку надлишкового військового майна Збройних Сил України на адресу Департаменту відчуження військового майна Міністерства оборони України надійшов лист від 30.10.2014 р. № 181/3/3263, в якому повідомлялось про те, що наряди на шляхопрокладачі БАТ-2 та плаваючі транспортери ПТС-2 не видавались.

11.11.2014 року від Департаменту відчуження військового майна Міністерства оборони України на адресу Концерну "Техвоєнсервіс" надійшов лист від 10.11.2014 р. за вих. № 290/2/3953 Концерну Техвоєнсервіс", в якому останнього було повідомлено, що наряди на інженерну техніку не видавалися, у зв`язку із військово-політичною ситуацією та першочерговою необхідністю забезпечення Збройних Сил України.

З матеріалів справи вбачається, що фізичною особою ОСОБА_1 на адресу Концерну "Техвоєнсервіс" було направлено лист від 19.12.2014 року щодо повернення сплачених згідно рахунку-фактури № 186 від 12.02.2014 року коштів, у відповідь на який Концерн "Техвоєнсервіс" листом № 225/и/47-8 від 22.01.2015 року повідомив фізичну особу ОСОБА_1 , що Міністерство оборони України, як уповноважений орган управління майном, наряди на оплачене майно не видавало, у зв`язку із військово-політичною ситуацією, з вирішення вказаного питання запропоновано звернутися до суду за захистом порушених прав.

Матеріалами справи підтверджено, що 02 листопада 2016 між ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2 , яка діє на підставі довіреності, посвідченої 11.10.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красновською Т.В. (надалі первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОФ-ЕКСПЕРТ К" (надалі новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до п. 1.1. якого, первісний кредитор передає (відступає), а новий кредитор приймає на себе належне первісному кредитору право вимоги грошових коштів в сумі 551 100 гривень 00 коп. перерахованих первісним кредитором згідно рахунок-фактура №186 від 12.02.2014 p., виданого Державним господарським об`єднанням Концерн "Техвоєнсервіс" - (далі - комісіонер), який відповідно до умов договору комісії №290/2/123-13 ВР, діяв за дорученням та в інтересах Міністерства оборони України (далі - боржник), на підставі протоколу №22 засідання комісії Концерну "Техвоєнсервіс" з продажу військового майна на відкритих торгах від 10.02.2014 р. (далі - основне зобов`язання).
05.11.2016 року ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2 , яка діє на підставі довіреності, посвідченої 11.10.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красновською Т.В. на адресу Міністерства оборони України та Державного господарського об`єднання Концерн "Техвоєнсервіс" було направлено повідомлення про відступлення права вимоги, що підтверджується фіскальними чеками №№ 6338, 6339 від 05.11.2016 року та описами вкладення у цінні листи від 05.11.2016 року (копії містяться в матеріалах справи).

Так, позивач звертаючись до суду з даним позовом, в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що на підставі договору про відступлення права вимоги від 02.11.2016 року до нього перейшли всі права та обов`язки ОСОБА_1 , які виникли в результаті участі у відкритих торгах з продажу військового майна, оформлених протоколом засідання комісії Концерну "Техвоєнсервіс" з продажу військового майна на відкритих торгах від 10.02.2014 року № 22, які існували у останнього станом на 02.11.2016 року.

Водночас, судом встановлено, що відповідно до довідки Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 14.11.2016 року № 248/1/2/1384 (копія міститься в матеріалах справи) кошти за реалізоване на відкрити торгах майно в сумі 551 300,00 грн. на рахунок Міністерства оборони України від Концерну "Техвоєнсервіс не надходили, тоді як позивачем не доведено та не надано доказів на підтвердження отримання саме відповідачем коштів в сумі 551 100,00 грн., сплачених фізичною особою ОСОБА_1 на підставі рахунку-фактури № 186 від 12.02.2014 року, за зазначене вище майно, які позивач просить стягнути з відповідача, а матеріалами справи зворотного не містять.

Відповідно до приписів ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Суд зазначає, що з врахуванням наведеної норми права та встановлених судом обставин справи вбачається, що у спірних правовідносинах відповідач не є боржником перед позивачем оскільки судом не встановлено що відповідач отримував спірні кошти чи вони у нього знаходяться, а відтак у позивача не виникло права вимоги сплачених третій особі коштів саме з відповідача, а у останнього, відповідно, не виникло обов`язку із повернення позивачу сплачених останнім на користь третьої особи коштів.

У відповідності зі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 26, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:
В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 24.03.2017

Суддя І.І.Борисенко