РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2017Справа №910/2827/17

За позовомУправління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва
До Публічного акціонерного товариства "Райффайзен банк Аваль"
Простягнення 30 437,51 грн.
Суддя Спичак О.М.

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Демянов І. Ю. - представник за довіреністю;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен банк Аваль" про стягнення 30 437,51 грн.

Ухвалою суду від 22.02.2017 було порушено провадження по справі № 910/2827/17 та призначено справу до розгляду на 10.03.2017.

07.03.2017 представник відповідача подав до канцелярії Господарського суду м. Києва відзив на позовну заяву.

Представник позивача в судове засідання 10.03.2017 не з'явився, вимоги ухвали про порушення провадження у справі не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

У зв'язку з неявкою представника позивача, а також враховуючи необхідність витребування додаткових доказів по справі, ухвалою суду від 10.03.2017 розгляд справи № 910/2827/17 було відкладено на 27.03.2017.

16.03.2017 на адресу Господарського суду м. Києва надійшло клопотання від позивача, відповідно до якого останній повідомив про неможливість присутності на судовому засіданні, призначеному на 10.03.2016, та у зв'язку із чим просив справу розглядати без його участі, а також повідомив, про відсутність справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет позову і з тих же підстав в інших органах.

Представник позивача в судове засідання 27.03.2017 не з'явився, проте 27.03.2017 на адресу суду надійшли від нього письмові пояснення, відповідно до яких позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

27.03.2017 представник відповідача в судовому засіданні подав письмове доповнення до відзиву, відповідно до якого проти позову заперечує та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Згідно з абзацом 4 пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-08/140 від 15.03.2010 року «Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 27.03.2017 на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.01.2010 між Управлінням Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва (далі - позивач, фонд) та Публічним акціонерним товариством "Райффайзен банк Аваль"(далі - відповідач, банк) було укладено договір № 26, умовами якого передбачено, що відповідно до цього договору банк виконує функції виплати пенсій та грошової допомоги, передбачені порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999р. № 1596 (з наступними змінами) (надалі-порядок). Банк виконує функції, зазначені у параграфі 1 статті 1 цього договору у м. Миколаєві та Миколаївській області.

Починаючи з 18.04.2005 пенсіонерка ОСОБА_2 отримувала пенсію за віком.

21.02.2009 між Публічним акціонерним товариством "Райффайзен банк Аваль" та пенсіонеркою ОСОБА_2 укладено договір, відповідно до якого банк відкриває держателю пенсійний картковий рахунок та видає безпосередньо держателю банківську платіжну картку «Онікс-Пенсійний».

Відповідно до заяви пенсіонерки ОСОБА_2, нараховані суми пенсії останньої зараховувались позивачем на її картковий рахунок № НОМЕР_1, відкритий відповідачем.

За твердженнями позивача, 12.10.2016 року, останній отримав відомості, відповідно до яких пенсіонерка ОСОБА_2 померла 30.01.2013.

Враховуючи вищезазначене, 13.10.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою № 20631 з повідомленням останнього про смерть пенсіонерки ОСОБА_2 та з вимогою повернення перерахованої пенсії у сумі 49 814,01 грн., нарахованої на ім'я зазначеної пенсіонерки, разом із нарахованими на неї відсотками за період з 01.02.2013 по 30.06.2016.

В свою чергу відповідач, 17.10.2016 здійснив позивачу повернення залишку коштів з рахунку пенсіонерки ОСОБА_2 у сумі 19 376,50 грн.

Разом із тим, як зазначає позивач, різниця між сумою пенсії, яка була нарахована позивачем пенсіонерці ОСОБА_2 на її картковий рахунок(49 814,01 грн.), починаючи з місця, наступного за місяцем дати її смерті, та сумою, яка була повернута відповідачем позивачу(19 376,50 грн.), є безпідставно отриманими відповідачем грошовими коштами.

Враховуючи вищенаведене Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача суми безпідставно отриманих ним грошових коштів у розмірі 30 437,51 грн.

В свою чергу, відповідач, проти задоволення позову категорично заперечував, виклавши всі заперечення у відзиві, який було подано до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.01.2010 між позивачем та відповідачем було укладено договір № 26, в який були внесені зміни додатковою угоду № 1 від 05.01.2011 щодо продовження строку дії договору(копії наявні у матеріалах справи).

Відповідно до умов зазначеного договору банк зобов'язався виконувати функції з виплати пенсій та грошової допомоги, передбачені порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999р. № 1596 (з наступними змінами) (надалі-порядок).

Згідно з пар. 3 ст. 1 р. 1 договору, взаємовідносини між фондом та банком з питання виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банківських установах регулюються порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999р. № 1596 (з наступними змінами), цим договором та додатковими угодами до цього договору, що є його невід'ємними частинами.

Умовами пар. 1 ст. 3 р. 2 договору передбачено, що фонд зобов'язується:

- проводити серед пенсіонерів і одержувачів допомоги роз'яснювальну роботу щодо порядку виплати пенсій та грошової допомоги, що фінансуються з коштів Фонду, через поточні рахунки в установах Банку;

- забезпечити прийом Фондом відповідних заяв пенсіонерів і одержувачів допомоги про зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки в установах Банку, як від пенсіонерів, так і від установ Банку при зверненні останніх до Банку;

- забезпечити перерахування коштів на виплату пенсій та грошової допомоги, що фінансуються з коштів Фонду, на рахунки установ Банку протягом місяця за датами у межах виплатного періоду, але не пізніше ніж за один операційний день до встановленої дати виплати;

- подавати відповідним установам Банку за один день до початку кожного виплатного періоду місяця, за який виплачується пенсія та грошова допомога, одночасно на паперових та магнітних носіях списки на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки, описи до них та довідку про джерела фінансування виплат у кількості та за формою згідно з Порядком.

Відповідно до умов, викладених в пп.1, 2, 3, 8 п. 2 ст. 3 р. 2 договору, банк зобов'язується забезпечити через свої установи:

- відкриття для зарахування коштів від Фонду окремих аналітичних рахунків за балансовим рахунком № 2560 "Державні позабюджетні фонди" в установах Банку без нарахування відсотків за залишками коштів, що створить умови для цільового використання коштів Фонду;

- укладання з пенсіонерами і одержувачами допомоги договорів про відкриття поточних рахунків для зарахування сум пенсій та допомоги;

- видачу за бажанням одержувача належних йому сум пенсій та грошової допомоги як безпосередньо у Банку, так і з доставкою додому;

- установами Банку нарахування за коштами, які зберігаються на поточних рахунках пенсіонерів і одержувачів, відсотків у порядку та розмірах, визначених, договором між одержувачем і відповідною установою Банку.

Відповідно до пар. 1 ст. 7 р. 3 договору, якщо суми пенсії та грошової допомоги одержуються з поточного рахунку за довіреністю більше як один рік або не одержуються більше як один рік, установи банку не пізніше 28 числа місяця, у якому виникли такі обставини, повідомляють про це письмово Фонду.

Згідно з пар. 4 ст. 8 р. 4 договору, суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок одержувача, разом з нарахованими на них відсотками починаючи з місяця, наступного за місяцем його смерті, установи банку повертають фонду, за його письмовим розпорядженням, не пізніше наступного операційного дня надходження відомостей про смерть одержувача за умови наявності цих сум на поточному рахунку пенсіонера.

На виконання умов зазначеного договору 21.02.09 відповідачем було укладено договір з пенсіонеркою ОСОБА_2, відповідно до якого банк відкриває держателю пенсійний картковий рахунок та видає безпосередньо держателю банківську платіжну картку «Онікс-Пенсійний»(копія наявна у матеріалах справи).

В свою чергу позивач, на підставі заяви пенсіонерки ОСОБА_2, суми нарахованої їй пенсії зараховував на її картковий рахунок № НОМЕР_1, відкритий відповідачем, що підтверджується виписками з особового рахунку пенсіонерки, які долучені до матеріалів справи відповідачем.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596 "Про затвердження Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках"( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) затверджено Порядок виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банківських установах(далі - Порядок).

Відповідно до аб. аб. 1, 2 п. 1 Порядку встановлено, що цей Порядок регулює питання виплати пенсій та грошової допомоги, що нараховуються відповідно органами Пенсійного фонду та органами праці та соціального захисту населення і фінансуються за рахунок коштів Пенсійного фонду та відповідних бюджетів, за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх вклади до запитання (поточні рахунки) в установах уповноважених банків (далі - поточні рахунки). Уповноваженими банками є банки, визнані переможцями конкурсу на право виплати пенсій та грошової допомоги через банківські рахунки за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги, що проводиться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з якими за результатами цього конкурсу Мінсоцполітики та Пенсійним фондом укладено відповідні договори.

Згідно з пунктом 2 Порядку, виплата пенсій та грошової допомоги згідно з цим Порядком здійснюється через поточні рахунки, що відкриваються у банках, з якими Пенсійний фонд та Мінсоцполітики за результатами конкурсу укладають відповідні угоди з визначенням санкцій за недотримання ними договору перед одержувачами.

Відповідно до частин 1, 3 статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частиною 1 статті 1067 Цивільного кодексу України встановлено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Відповідно до пункту 4 Порядку, установи уповноважених банків здійснюють відкриття поточних рахунків, проводять операції із зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки відповідно до цього Порядку, угод, укладених ними з управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, управліннями праці та соціального захисту населення райдержадміністрацій, виконкомів міських, районних у місті рад (далі - органи праці та соціального захисту населення) або центрами з нарахування і виплати пенсій та допомоги - у регіонах, де функціонують такі центри.

Відповідно до пункту 13 Порядку, у разі надходження до уповноваженого банку відомостей про смерть одержувача пенсії та грошової допомоги уповноважений банк зобов'язаний припинити зарахування коштів на поточний рахунок з місяця, наступного за місяцем смерті одержувача, і зробити відповідну помітку у примірнику списку на зарахування пенсій та допомоги, що підлягає поверненню органу Пенсійного фонду або органу праці та соціального захисту населення.

Суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок разом з нарахованими на них відсотками починаючи з місяця, наступного за місяцем смерті пенсіонера, підлягають поверненню уповноваженим банком відповідно органам Пенсійного фонду та соціального захисту населення не пізніше наступного операційного дня надходження відомостей про смерть одержувача.

Як досліджено судом, 13.05.2016 відповідачем надано позивачу списки одержувачів пенсій, на рахунки яких були зараховані кошти для виплати пенсії, але протягом 12 місяців поточного року не виконувалось їх одержання, в яких була зазначена ОСОБА_2.

Враховуючи вищенаведене, позивач здійснив певні дії, для встановлення причини неотримання пенсіонеркою ОСОБА_2 нарахованої суми пенсії, в результаті чого 12.10.2016, останнім отримано відомості, в яких зазначено, що пенсіонерка ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2зазначена інформація підтверджуються наявними матеріалами справи).

Як зазначалось раніше, 13.10.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою № 20631 з повідомленням останнього про смерть пенсіонерки ОСОБА_2 та з вимогою повернення перерахованої пенсії у сумі 49 814,01 грн., нарахованої на ім'я зазначеної пенсіонерки, разом із нарахованими на неї відсотками за період з 01.02.2013 по 30.06.2016.

В свою чергу відповідач, 17.10.2016 на виконання умов п. 4 ст. 8 р. 4 договору № 26, здійснив повернення позивачу залишку коштів з рахунку пенсіонерки ОСОБА_2 у сумі 19 376,50 грн., що підтверджується наявними матеріалами справи та не заперечується позивачем.

Звертаючись з даним позовом, позивач стверджує, що різниця між сумою пенсії, яка була нарахована позивачем пенсіонерці ОСОБА_2 на її картковий рахунок(49 814,01 грн.), починаючи з місця, наступного за місяцем дати її смерті, та сумою, яка була повернута відповідачем позивачу(19 376,50 грн.), є безпідставно отриманими відповідачем грошовими коштами.

Разом із тим, щодо зазначеного обґрунтування позовних вимог Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва, господарський суд зазначає наступне.

Згідно статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Приписами частини 1 статті 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з положенням частин 1, 2 статті 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковими для неї.

Відповідно до пункту 7.1.2 статті 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до приписів статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Згідно з пунктом 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного Банку України № 22 від 21.01.2004, власник рахунку в банку - особа, яка відкриває рахунок у банку і має право розпоряджатися коштами на ньому.

Виходячи з приписів чинного законодавства, суд зазначає, що відповідач не є набувачем пенсійних коштів пенсіонерки ОСОБА_2, які в свою чергу є власністю останньої, а лише вчиняє дії по обслуговуванню рахунку зазначеної пенсіонерки.

Аналогічна правова позиція викладена і у постановах Вищого господарського суду України у справах № 904/3561/15 від 02.11.2015; № 918/2031/13 від 17.12.2014, а також у постанові Верховного суду України від 09.09.2014.

До того ж, суд зазначає, що з інформації, зазначеної в банківських виписках, наданих відповідачем вбачається, що сума оскаржуваних грошових коштів, а саме нарахованої пенсії у сумі 30 437,51 грн., була отримана особою, яка володіла банківською карткою шляхом зняття готівки за допомогою банкомату.

Крім того, оскільки позивач повідомив відповідача про факт смерті пенсіонерки ОСОБА_2 тільки 13.10.2016, то у відповідача, до того моменту, були відсутні підстави не здійснювати зарахування на картковий рахунок пенсіонерки нарахованої їй суми пенсії.

За таких обставин, твердження позивача, щодо безпідставного отримання відповідачем оспорюваних грошових коштів у сумі 30 437,52 грн. є необгрунтованими та спростовуються, наведеними вище нормами закону, а також, погодженими сторонами умовами договору.

Також слід зазначити, що, як вбачається із письмових пояснень позивача, які надійшли до суду 27.03.2017, окрім зазначеного вище, Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва стверджує що відповідач неналежно виконував умови договору, а саме аб. 1 пар. 2 ст. 3 р. II договору, в якому зазначено, що строк дії платіжних карток не може становити більше одного року.

З приводу вищенаведеного, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 10 договору банківського рахунку, цей договір вступає в силу з дати його підписання сторонами та діє до моменту повного виконання сторонами зобов'язань за даним договором.

Згідно з п. п. 1, 4.1, 5.1, 5.2 договору банківського рахунку, банк відкриває держателю пенсійний картковий рахунок (ПКР) та видає безпосередньо держателю банківську платіжну картку «Онікс-Пенсійний». Картка є власністю банку і надається держателю для користування ПКР. Картка може використовуватися впродовж терміну, зазначеного на ній.

Тобто, з наведеного вбачається, що банківська платіжна картка є інструментом, за допомогою якого держатель має можливість безперешкодно, в будь-який зручний для себе час, користуватися своїми грошовими коштами, які знаходяться на його банківському рахунку. Проте, вона ні яким чином не впливає на зарахування коштів держателя на його банківський рахунок, у зв'язку із чим, у разі закінчення строку дії відповідної картки, зарахування грошових коштів, в тому числі нарахованих сум пенсії, на банківський рахунок користувача не зупиниться, проте призведе до тимчасової неможливості користування зазначеною карткою, до моменту подовження її дії.

Також слід зазначити, що позивачем не було надано суду доказів на підтвердження того, що банківська картка пенсіонерки мала строк дії більше ніж один рік.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, враховуючи те, що відповідач, при здійсненні повернення на вимогу позивача залишку коштів з рахунку пенсіонерки ОСОБА_2 у сумі 19 376,50 грн. діяв в межах приписів чинного законодавства та умов договору про виплату пенсій, тому господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Всі інші заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і неприйняті до уваги як необґрунтовані.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

31.03.2017

Суддя Спичак О.М.