ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2017 р. Справа № 922/515/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Савенко В.В.,

відповідача - Крашенінніков В.В.,

другого відповідача за зустрічним позовом - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №237 Х/1-7) на рішення господарського суду Харківської області від 28.12.16 у справі

за позовом ПАТ "Брокбізнесбанк", м. Київ,

до Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області, м. Харків,

та за зустрічним позовом Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області, м. Харків,

до

1) ПАТ "Брокбізнесбанк", м. Київ, в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Куреного О.В., м. Київ,

2) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ,

про визнання кредитором

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 28.12.2016 року (суддя Лаврова Л.С.) у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" (03057, м. Київ-57, пр. Перемоги, 41, код банку 300249, ) в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Брокбізнесбанк" Куреного О.В. про визнання кредитором Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області (61012, м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 20, ) на суму грошових коштів у загальному розмірі 3021287,67 грн. та зобов'язання Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області (61012, м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 20, ) в особі ліквідаційної комісії включити до проміжного ліквідаційного балансу кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" (03057, м. Київ-57, пр. Перемоги, 41, код банку 300249, ) в загальному розмірі 3021287,67 грн. - відмовлено повністю.

Провадження у справі за зустрічним позовом в частині визнання недійсним укладеного між Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області (61012, м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 20, ) та Публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк" (03057, м. Київ-57, пр. Перемоги, 41, код банку 300249, ) договору застави від 05.12.2011 № 55/НКЛ-980/2-041111/400-1 та додаткових угод від 27.12.2011 № 1, від 29.03.2012 № 2 - припинено.

Провадження у справі за зустрічним позовом в частині визнання недійсним укладеного між Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області (61012, м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 20, ) та Публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк" (03057, м. Київ-57, пр. Перемоги, 41, код банку 300249, ) договору застави від 12.02.2013 № 55/НКЛ-980/2-041111/400-2 - припинено.

В іншій частині зустрічний позов задоволено.

Визнано припиненими (припинено) правовідносини між Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області (61012, м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 20, ) та Публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк" (03057, м. Київ-57, пр. Перемоги, 41, код банку 300249, ) по кредитному Договору про закупівлю послуг за державні кошти від 04.11.2011 № 55/НКЛ-980/2-041111/400.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" (03057, м. Київ-57, пр. Перемоги, 41, код банку 300249, ) та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Сечових Стрільців, 17, ) у встановленому Законом України від 18.11.2003 № 1255-IV "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" порядку подати до держателя або реєстратора Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяву про припинення обтяження рухомого майна (автомобілів марки HYUNDAI TUCSON 2.0 5MT2 GL, рік випуску 2011, держномер 211330, св.-во про держреєстацію САК279044 видане 03.12.2011; марки HYUNDAI TUCSON 2.0 5MT2 GL, рік випуску 2011, держномер 211331, св.-во про держреєстацію САК279045 видане 03.12.2011; марки HYUNDAI TUCSON 2.0 5MT2 GL, рік випуску 2011, держномер 211328, св.-во про держреєстацію САК279043 видане 03.12.2011; марки HYUNDAI TUCSON 2.0 5MT2 GL, рік випуску 2011, держномер 211325, св.-во про держреєстацію САК279042 видане 03.12.2011; марки HYUNDAI TUCSON 2.0 5MT2 GL, рік випуску 2011, держномер 211700, св.-во про держреєстацію САК279039 видане 03.12.2011; марки HYUNDAI TUCSON 2.0 5MT2 GL, рік випуску 2011, держномер 210770, св.-во про держреєстацію САК279041 видане 03.12.2011; марки HYUNDAI H 1, рік випуску 2011, держномер 211329, св.-во про держреєстацію САК279040 видане 03.12.2011; ЗАЗ TF48YP, рік випуску 2011, держномер 211327, св.-во про держреєстацію САК279046 видане 03.12.2011; ЗАЗ TF48YP, рік випуску 2011, держномер 211326, св.-во про держреєстацію САК279047 видане 03.12.2011; ЗАЗ TF48YP, рік випуску 2011, держномер 211321, св.-во про держреєстацію САК279050 видане 03.12.2011; ЗАЗ TF48YP, рік випуску 2011, держномер 211322, св.-во про держреєстацію САК279049 видане 03.12.2011; ЗАЗ TF48YP, рік випуску 2011, держномер 211323, св.-во про держреєстацію САК279052 видане 03.12.2011; ЗАЗ TF48YP, рік випуску 2011, держномер 211324, св.-во про держреєстацію САК279048 видане 03.12.2011; ЗАЗ TF48YP, рік випуску 2011, держномер 211332, св.-во про держреєстацію САК279053 видане 03.12.2011; марки HYUNDAI TUCSON 2.0 5MT2 GL, рік випуску 2011, держномер 211081, св.-во про держреєстацію САК341615 видане 23.12.2011; марки HYUNDAI TUCSON 2.0 5MT2 GL, рік випуску 2011, держномер 210673, св.-во про держреєстацію САК341618 видане 23.12.2011; ЗАЗ TF48YP, рік випуску 2011, держномер 211037, св.-во про держреєстацію САК564623 видане 16.03.2012; ЗАЗ TF48YP, рік випуску 2011, держномер 210341, св.-во про держреєстацію САК564621 видане 16.03.2012; ЗАЗ TF48YP, рік випуску 2011, держномер 210342, св.-во про держреєстацію САК564622 видане 16.03.2012; MITSUBISHI LANCER, рік випуску 2012, держномер 210069, св.-во про держреєстацію САO622417 видане 07.02.2013; MITSUBISHI LANCER, рік випуску 2012, держномер 210070, св.-во про держреєстацію САO622414 видане 07.02.2013; MITSUBISHI OUTLANDER, рік випуску 2012, держномер 210089, св.-во про держреєстацію САO622416 видане 07.02.2013; MITSUBISHI LANCER, рік випуску 2012, держномер 210086, св.-во про держреєстацію САO622409 видане 07.02.2013; MITSUBISHI LANCER, рік випуску 2012, держномер 210073, св.-во про держреєстацію САO622415 видане 07.02.2013; MITSUBISHI LANCER, рік випуску 2012, держномер 211389, св.-во про держреєстацію САO622418 видане 07.02.2013) Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області (61012, м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 20, ) по Договору застави від 05.12.2011 № 55/НКЛ-980/2-041111/400-1 в редакції додаткових угод від 27.12.2011 № 1, від 29.03.2012 № 2 до цього договору та Договору застави від 12.02.2013 №55/НКЛ-980/2-041111/400-2 перед Публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк" (03057, м. Київ-57, пр. Перемоги, 41, код банку 300249, ) для подальшого вилучення відповідного запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Позивач за первісним позовом (далі - позивач) із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищенаведене рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову - відмовити.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.

Представник першого відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом (далі - відповідач) судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

Представник другого відповідача за зустрічним позовом в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення, направив на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить її задовольнити.

Розглянувши заяву відповідача про необхідність стягнення з позивача судових витрат за подання апеляційної скарги та судового збору, колегія суддів відмовляє у її задоволенні, оскільки, враховуючи задоволення місцевим господарським судом заяви ПАТ "Брокбізнесбанк" про часткову відмову від позовних вимог від 28.12.2016 року (вх.№ 44563), колегія суддів зазначає про те, що позивачем при поданні апеляційної скарги судовий збір за її подання сплачено у повному обсязі.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про вихід за межі позовних вимог у випадку якщо по підсумках апеляційного перегляду справи суд прийде до висновків про те, що відповідачем у зустрічному позові не правильно, не точно чи не повно викладений зміст і суть позовних вимог, колегія суддів зазначає про відмову у задоволенні такого клопотання, оскільки воно заявником ніяким чином не обґрунтовано - не зазначено обставини, які вимагають вихід за межі позовних вимог, не зазначено які саме права та інтереси позивача за зустрічним позовом підлягають захисту шляхом виходу за межі позовних вимог.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p. У ній сформульовано основні права і свободи людини, зокрема право при визначенні її громадянських прав і обов'язків, висуненні проти неї кримінального обвинувачення на справедливий і відкритий розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб'єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

12.05.2010 між позивачем та відповідачем було укладено Договір про відкриття банківського рахунку та здійснення розрахунково-касового обслуговування № 550-439/10 (далі скорочено - Договір банківського рахунку), за яким позивачем для обслуговування господарської діяльності відповідачу було відкрито поточні банківські рахунки №№ 0001, 0001, транзитні банківські рахунки №№ 0001, 0002, 003, 004, 0005, 0006 (для отримання коштів з метою їх подальшого перерахування на поточні рахунки), за яким позивач взяв на себе зобов'язання перед відповідачем відповідно до чинного законодавства та нормативних актів НБУ своєчасно (в день отримання від відповідача платіжних документів) здійснювати усі розрахункові банківські операції (пункт 2.3 тексту Договору банківського рахунку).

Умовами пункту 4.1.5 тексту Договору банківського рахунку було передбачено право позивача здійснювати договірне списання коштів з рахунків відповідача за виконані банком операції та надані послуги, а пунктом 5.7 тексту цього-ж договору сторони встановили, що відповідач доручає позивачу здійснювати договірне списання з своїх рахунків суму плати за надані позивачем послуги, що виникли між за іншими договорами, укладеними між позивачем та відповідачем, якщо цими договорами передбачене договірне списання позивачем коштів з банківських рахунків відповідача.

04.11.2011 між позивачем та відповідачем був укладений кредитний Договір про закупівлю послуг за державні кошти від 04.11.2011 № 55/НКЛ-980/2-041111(400) (далі скорочено - Кредитний договір), згідно з умовами якого протягом .2011-2013 років позивач надав відповідачу кредит на загальну суму 3641285,00 грн. для здійснення закупівель відповідачем легкових автомобілів, а саме:

- 04.11.2011 в сумі 1329110,00 грн. (в день укладання цього договору);

- 16.11.2011 в сумі 560110,00 грн. згідно з умовами додаткової угоди від 15.11.2011 № 1 до цього договору;

- 19.12.2011 в сумі 357320,00 грн. згідно з умовами додаткової угоди від 15.12.2011 № 2 до цього договору;

- 22.02.2012 в сумі 240000,00 грн. згідно з умовами додаткової угоди від 21.02.2012 № 3 до цього договору;

- 01.02.2013 в сумі 1154855,00 грн. згідно з умовами додаткової угоди від 31.01.2013 № 6 до цього договору.

Згідно з умовами Кредитного договору в редакції додаткової угоди від 21.01.2013 № 5, сторонами було встановлені розміри процентної ставки за користування відповідачем кредитом у розмірі 16,8% річних (пункт 1.5), комісії позивача за управління кредитною лінією у розмірі 0,04% від фактично отриманого кредиту або його частини (пункт 1.12) та разова комісія позивача за відкриття відповідачу кредитної лінії у розмірі до 49000,00 грн. (пункт 1.13), яка повинна була сплачуватися відповідачем позивачу пропорційно від отриманих кредитних коштів та виходячи з загального ліміту кредитної лінії у розмірі 7000000,00 грн.

Згідно до умовами пункту 8 додаткової угоди від 31.01.2013 № 6 до Кредитного договору сторонами були внесені зміни до пункту 6.1.4 Кредитного договору, згідно з якими позивачем на відповідача були покладені обов'язки щомісячно направляти на поточні банківські рахунки, відкриті в ПАТ "Брокбізнесбанк" грошові потоки (виручку від реалізації) в розмірі 90% від загального грошового обороту, а пунктом 10 цієї додаткової угоди розділ VII Кредитного договору доповнено новим пунктом 7.2.7 щодо права позивача нараховувати відповідачу неустойку (штраф) в разі невиконання/неналежного виконання зобов'язань, передбачених пунктом 6.1.4 Кредитного договору у розмірі 0,2% від ліміту кредитної лінії, визначеної в пункту 1.4 Кредитного договору.

Згідно з умовами пунктів 4.1, 4.2 тексту Кредитного договору у редакції додаткової угоди від 31.01.2013 № 6, відповідач був зобов'язаний здійснювати щомісячне повернення кредиту в сумі 112000,00 грн., сплачувати позивачу проценти та комісію за користування кредитом у відповідних відсотках до 07 числа кожного місяця за попередній місяць.

Умовами пункту 6.4.7 Кредитного договору його сторонами було передбачене право позивача на договірне списання з усіх банківських рахунків відповідача в національній і іноземній валюті, відкритих в ПАТ "Брокбізнесбанк" заборгованості по процента, комісіях, основній сумі кредиту при настанні термінів виконання відповідачем своїх зобов'язань по Кредитному договору, а також неустойок, передбачених цим Кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору між позивачем та відповідачем були укладені Договір застави від 05.12.2011 № 55/НКЛ-980/2-041111/400-1 з додатковими угодами до нього від 27.12.2011 № 1, від 29.03.2012 № 2 та Договір застави від 12.02.2013 № 55/НКЛ-980/2-041111/400-2 (далі разом скорочено - Договори застави), згідно з якими відповідач передав позивачу в заставу придбані за рахунок отриманих по Кредитному договору коштів легкові автомобілі різних марок в кількості 25 шт.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 110 ЦК України юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Нормами статті 111 ЦК України встановлено, що ліквідаційна комісія після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, який містить відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог, а також про результати їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи. Виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, провадиться у порядку черговості, встановленої статтею 112 цього Кодексу, відповідно до проміжного ліквідаційного балансу, починаючи від дня його затвердження, за винятком кредиторів четвертої черги, виплати яким провадяться зі спливом місяця від дня затвердження проміжного ліквідаційного балансу. В разі недостатності у юридичної особи, що ліквідується, грошових коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія здійснює продаж майна юридичної особи. Після завершення розрахунків з кредиторами ліквідаційна комісія складає ліквідаційний баланс, який затверджується учасниками юридичної особи або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи. Майно юридичної особи, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, передається її учасникам, якщо інше не встановлено установчими документами юридичної особи або законом. Юридична особа є ліквідованою з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1399 "Про ліквідацію підрозділів Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ" було розпочато процедуру ліквідації відповідача як юридичної особи, головою ліквідаційної комісії відповідача затверджено заступника начальника Управління поліції охорони в Харківській області Жеребцова Євгена Михайловича, установлено двомісячний строк з дати оприлюднення повідомлення про внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про ліквідацію підрозділу (установи) для заяви кредиторам претензій до нього, які подаються в письмовій формі з наданням документів.

Відомості про запровадження процедури припинення шляхом ліквідації відповідача оприлюднені в "Бюлетені державної реєстрації" ( № 336 (31) 2015 рік), згідно з якими встановлено строк для заявлення кредиторами своїх вимог до відповідача - до 19.01.2016

31.12.2015 позивачем на адресу відповідача направлено вимогу від 31.12.2015 № 8760 про визнання кредиторських вимог позивача у ліквідаційній процедурі відповідача станом на 16.11.2015 на загальну суму 3021287,67 грн., з яких:

- заборгованість по кредиту в розмірі 326434,31 грн.,

- заборгованість по процентах за користування кредитом в розмірі 98572,29 грн.,

- заборгованість по комісії за управління кредитною лінією в розмірі 32043,22 грн.,

- пеня за прострочення сплати основного зобов'язання (кредиту) в розмірі 202296,13 грн.,

- пеня за прострочення сплати процентів в розмірі 37309,81 грн.,

- пеня за прострочення сплати комісії в розмірі 11878,18 грн.,

- 3% річних за прострочення сплати основного зобов'язання (кредиту) в розмірі 15782,14 грн.,

- 3% річних за прострочення сплати процентів в розмірі 2466,83 грн.,

- 3% річних за прострочення сплати комісії в розмірі 785,07 грн.,

- сума індексу інфляції за весь час прострочення сплати заборгованості по основному зобов'язанню в розмірі 224824,57 грн.,

- сума індексу інфляції за весь час прострочення сплати заборгованості по процентам в розмірі 31632,02 грн.,

- сума індексу інфляції за весь час прострочення сплати заборгованості по комісії в розмірі 10068,70 грн.,

- неустойка згідно п. 7.2.3. за неналежне виконання п. 6.1.6. кредитного договору (ненадання щоквартальної/річної звітності) в розмірі 1537505,63 грн.,

- штраф за порушення п.2.1.4. договору застави №55/НКЛ-980/2-041111/400-1 від 05.12.2011 р. (не здійснення страхування предмету застави) в розмірі 473367,05 грн.,

- штраф за порушення п.3.1.4. договору застави №55/НКЛ-980/2-041111/400-2 від 12.02.2013 р. (не здійснення страхування предмету застави) в розмірі 16321,72 грн.

Повідомленням відповідача від 16.01.2016 № 48/9-46/Жр позивача повідомлено про невизнання ліквідаційною комісією відповідача кредиторських вимог позивача у повному обсязі та про відмову в її задоволенні. Це повідомлення позивач одержав 20.01.2016

Частиною 3 статті 112 ЦК України встановлено, що у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право до затвердження ліквідаційного балансу юридичної особи звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи. Згідно з частиною 5 статті 112 ЦК України, вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до господарського суду із первісним позовом у даній справі.

У свою чергу, відповідач заявляючи зустрічний позов до позивача та до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вважає свої зобов'язання по Кредитному договору перед ПАТ "Брокбізнесбанк" припиненими з 10.09.2016 зарахуванням зустрічних однорідних вимог, а Договори застави - недійсними, що підставою для зобов'язання відповідачів за зустрічним позовом вчинити певні дії по припиненню обтяження стосовно переданого в заставу за такими недійсними договорами застави державного рухомого майна.

Оскільки позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідача 19.02.2016, встановлений нормами частини 5 статті 112 ЦК України місячний строк на звернення до суду позивачем не пропущений.

Відмовляючи у задоволенні первісних позовних вимог, місцевий господарський суд посилався на преюдиційність судових рішень відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України, зокрема у справі 922/3198/15 та на подання відповідачем на адресу позивача заяви від 10.09.2015 № 48/9-3030/Кс про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Проте, з такими доводами місцевого господарського суду колегія суддів погодитись не може, та вважає необхідним зазначити наступне.

Так, у справі № 922/3198/15 Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" в особі Харківського регіонального відділення Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" (позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області (відповідача) про стягнення заборгованості за договором про закупівлю послуг за державні кошти №55/НКЛ-980/2-041111/400 від 04.11.2011 р. у розмірі 1490528,33 грн.

Як вірно стверджує позивач в апеляційній скарзі, при зверненні з позовом у даній справі заборгованість відповідача складає 3021287,67 грн., а не 1490528,33 грн., при цьому судом не було досліджено суму боргу, що відповідно до рішення є погашеною, а яка - підлягає задоволенню.

Отже висновки місцевого господарського суду щодо преюдиційності рішення № 922/3198/15 при розгляді даної справи, з урахуванням суми заборгованості на якій ґрунтуються позовні вимоги позивача, вважаються колегією суддів передчасними.

Щодо доводів місцевого господарського суду стосовно подання відповідачем на адресу позивача заяви від 10.09.2015 № 48/9-3030/Кс про зарахування зустрічних однорідних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до норм статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. При цьому, актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

Відповідно до норм статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права (в не верховенство закону); Конституція України (норми якої є нормами прямої дії) має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до норм статей 190, 192 ЦК України, грошові кошти містять речові ознаки, є майном і, одночасно. платіжним засобом.

Відповідач є власником своїх грошових коштів на рахунках в ПАТ "Брокбізнесбанк", якими він володіє і його право власності на ці кошти є непорушним в силу норм статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом.

Згідно з нормами статті 509 ЦК України, статті 179 ГК України, зобов'язанням (у т.ч. господарським) є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникає, зокрема, з умов укладеного договору та/або актів законодавства.

Згідно з нормами статті 11 ЦК України та статті 174 ГК України, цивільні права та обов'язки, господарські зобов'язання виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ч.3 ст. 11 ЦК України) із закону або іншого нормативно-правового акту (абз.2 ч.1 ст. 174 ГК України).

Зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений строк (ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України). Аналогічна за змістом норма міститься у пункті1 статті 193 ГК України.

Згідно зі статтями 525, 615 ЦК України, 193 ГК України, одностороння відмова від договору та від зобов'язання не допускається. Правовідносини по договорам банківського рахунку регулюються главою 72 ЦК України.

Згідно норм статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до статті 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно з нормами 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до норм статті 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до норм статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином

Згідно з нормами частини 1 статті 203 ГК України господарське зобов'язання, всі умови якого виконано належним чином, припиняється, якщо виконання прийнято управненою стороною.

Відповідно до норм статті 601 ЦК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги; зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Аналогічні норми містить й частина 3 статті 203 ГК України.

Частиною 1 статті 220 та частиною 3 статті 203 ГК України передбачено припинення господарського зобов'язання зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав, або строк якої не визначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. Аналогічні правові підстави щодо зарахування зустрічних однорідних вимог містить і частина 1 ст. 601 ЦК України.

В обґрунтування заяви про зарахування зустрічних позовних вимог від 10.09.2015 року, направленої на адресу позивача, відповідач зазначив, що відповідно до пункту 8.1 статті 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

В заяві відповідач зазначив, що в порушення наведеної норми права та укладеного між ПАТ "Брокбізнесбанк" та Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області 12.05.2010 року договору про відкриття банківського рахунку, позивач належні відповідачу кошти, сплачені платіжними дорученнями на загальну суму 340464,37 грн. на день подання заяви не списав з рахунку відповідача. Тому відповідач вважає зобов'язання Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області зі сплати кредиту, процентів та комісії за лютий-квітень місяці 2014 року по кредитному договору від 04.11.2011 року № 55/НКЛ-980/2-041111 (400) в сумі 340 464,37 грн. та зобов'язання ПАТ "Брокбізнесбанк" щодо повернення Управлінню Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області належних останньому грошових коштів у сумі 340464,37 грн. однорідними зустрічними вимогами.

Проте, з правовою позицією місцевого господарського суду та відповідача про однорідність вищевказаних вимог колегія суддів погодитись не може та вважає необхідним зазначити наступне.

Так, з урахуванням вищенаведених норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, зарахування це спосіб припинення зобов'язання, за якого припиняються зустрічні однорідні вимоги з волі обох сторін, втім, для здійснення якого достатньо заяви лише однієї сторони, тобто, для зарахування зустрічних вимог необхідно, щоб сторони одночасно брали участь у двох зобов'язаннях і при цьому кредитор в одному зобов'язанні повинен бути боржником в іншому зобов'язанні. Зарахування можливе лише у разі однорідності вимог.

Особливо слід звернути увагу на те, що однорідність вимог визначається однорідністю підстав виникнення зобов'язань, які зараховуються, оскільки зустрічні вимоги мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом.

Наведене вище правова позиція знайшла своє відображення у судовій практиці Вищого господарського суду України, зокрема в постанові від 12.02.2013 року у справі № 5009/1148/12.

Колегія суддів звертає увагу, що вимоги ПАТ "Брокбізнесбанк" (позивача) ґрунтуються на неналежному виконанні Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області (відповідачем) умов кредитного договору, укладеного між сторонами - за твердженням позивача відповідач має передати належні саме відповідачеві грошові кошти.

В той же час, вимоги відповідача до позивача полягають у зобов'язанні останнього повернути грошові кошти у розмірі 340464,37 грн. у зв'язку з невиконанням банком платіжних доручень клієнта. Тобто відповідач вимагає повернути належні саме йому грошові кошти, а не передати кошти, що належать позивачеві.

Таким чином, грошові кошти 340464,37 грн. за вимогами позивача в рамках кредитного договору змінюють власника з відповідача на позивача, а грошові кошти 340464,37 грн. за вимогами відповідача в рамках договору про відкриття банківського рахунку належать відповідачу та не змінюють свого власника.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що зустрічні вимоги, про які зазначає відповідач в заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог від 10.09.2015 року не є однорідними, а тому висновки місцевого господарського суду по відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв'язку із зарахуванням між позивачем та відповідачем зустрічних позовних вимог є передчасними.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України та статті 202 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною першою ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи докази у справі, та приймаючи до уваги передчасність, у зв'язку з викладеним вище, доводів місцевого господарського суду, покладених в основу рішення про відмову у задоволенні первісних позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ "Брокбізнесбанк" про визнання його кредиторських вимог у ліквідаційній процедурі відповідача по Кредитному договору, оскільки такі вимоги є обґрунтованими та такими, що підтверджуються матеріалами справи.

Розглянувши зустрічний позов відповідача (з урахуванням уточнення) до ПАТ "Брокбізнесбанк" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у встановленому Законом України від 18.11.2003 № 1255-IV "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" порядку подати до держателя або реєстратора Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяву про припинення обтяження рухомого майна по договору застави від 05.12.2011 № 55/НКЛ-980/2-041111/400-1 в редакції додаткових угод від 27.12.2011 № 1, від 29.03.2012 № 2 до цього договору та договору застави від 12.02.2013 №55/НКЛ-980/2-041111/400-2 (автомобілів у кількості 25 шт.) для подальшого вилучення відповідних записів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів зазначає, що Зустрічні позовні вимоги про визнання припиненими правовідносин між Управлінням державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області та ПАТ "Брокбізнесбанк" по кредитному договору про закупівлю послуг за державні кошти від 04.11.2011 року № 55/НКЛ-980/2-041111/400 не підлягають задоволенню з підстав, що зазначені вище на підставі яких колегія суддів дійшла висновку про задоволення первісних позовних вимог.

Щодо зустрічних позовних вимог в іншій частині, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Постанови КМУ від 05.07.2004 року, Про затвердження Порядку ведення державного реєстру обтяжень рухомого майна, державна реєстрація обтяжень рухомого майна проводиться з метою забезпечення виконання зобов'язань і захисту прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна та надання в інтересах цих осіб інформації про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна.

Як зазначає місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні, зазначено в оскаржуваному рішенні, відповідачем направлено вимоги від 10.09.2015 № 48/9-3031/Кс та від 10.10.2016 № 48/9-359 до ПАТ "Брокбізнесбанк" та до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про необхідність подання до держателя або реєстратора Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяву про припинення обтяження рухомого майна по договорам застави.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем подано зустрічний позов 14.03.2016 року. Як стверджує позивач в апеляційній скарзі, в момент звернення до суду спору між сторонами не існувало, в зв'язку з наступним.

Рішенням господарського суду Харківської області у справі № 922/3198/15 від 25.05.2016, залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського від 20.07.2016 визнано недійсним договори застави № 55/НКЛ-980/2-041111/400-1 від 05.12.2011 р. та додаткові угоди №1 від 27.12.2011 р. та №2 від 29.03.2012 р. до нього, договір застави № 55/НКЛ-980/2-041111/400-2 від 12.02.2013 р., укладені між УДСО в Харківській області та АТ "БРОКБІЗНЕСБАНК".

Таким чином, рішення господарського суду Харківської області у справі № 922/3198/15 набрало законної сили 20.07.2016 року, а отже - доводи апеляційної скарги про те, що право у відповідача на звернення до суду із відповідними позовними вимогами виникло з моменту набрання законної сили рішенням суду про недійсність договорів застави - 20.07.2016 року.

Таким чином зустрічні позовні вимоги відповідача про зобов'язання ПАТ "Брокбізнесбанк" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у встановленому Законом України від 18.11.2003 № 1255-IV "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" порядку подати до держателя або реєстратора Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяву про припинення обтяження рухомого майна по договору застави від 05.12.2011 № 55/НКЛ-980/2-041111/400-1 в редакції додаткових угод від 27.12.2011 № 1, від 29.03.2012 № 2 до цього договору та по договору застави від 12.02.2013 №55/НКЛ-980/2-041111/400-2 для подальшого вилучення відповідних записів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна заявлені 14.03.2016 року передчасно, що є підставою для відмови у їх задоволенні.

Щодо зустрічних позовних вимог в частині укладених між відповідачем та ПАТ "Брокбізнесбанк" договору застави від № 55/НКЛ-980/2-041111/400-1 від 05.12.2011 р. та додаткової угоди №1 від 27.12.2011 р. та №2 від 29.03.2012 р. до нього та договору застави № 55/НКЛ-980/2-041111/400-2 від 12.02.2013 р., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

В силу припису частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України на момент вчинення такого правочину.

За змістом частини 3 статті 207 ГК України господарське зобов'язання, визнане судом недійсним, вважається недійсним з моменту його виникнення.

Відповідно до норм статті 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Оскільки рішенням Господарського суду Харківської області від 25.05.2016 по справі № 922/3198/15 визнані недійсними укладені між відповідачем та ПАТ "Брокбізнесбанк"договір застави від № 55/НКЛ-980/2-041111/400-1 від 05.12.2011 р. та додаткові угоди №1 від 27.12.2011 р. та №2 від 29.03.2012 р. до нього та договір застави № 55/НКЛ-980/2-041111/400-2 від 12.02.2013 р., на думку колегії суддів, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що провадження у цій частині зустрічних позовних вимог до Відповідачів у цій справі підлягає припиненню на підставі норм пункту 2 частини 1 статті 80 ГПК України.

Колегія суддів зазначає, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги норм процесуального права і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, і при їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів.

Як було встановлено вище, оскаржуване рішення місцевого господарського суду було винесено за умов неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а тому - це рішення підлягає частковому скасуванню, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 28.12.2016 року скасувати в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог та в частині часткового задоволення зустрічних позовних вимог.

Постановити в цій частині нове рішення.

Первісний позов задовольнити.

Визнати Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" (03057, м. Київ-57, пр. Перемоги, 41, код банку 300249, ) кредитором Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області (61012, м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 20, ) на суму грошових коштів у загальному розмірі 3021287,67 грн.

У задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 28.12.2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 23.03.2017 року.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Слободін М.М.