КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2017 р. Справа№ 910/14287/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Мартюк А.І.

Алданової С.О.

при секретарі Волуйко Т.В.

представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Журба М.В., Часник С.А. за довіреністю від 16.09.2016;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Запорізькій області

на рішення господарського суду міста Києва від 19.10.2016

у справі №910/14287/16 (суддя Лиськов М.О.)

За позовом Державної екологічної інспекції у Запорізькій області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська водна компанія"

про відшкодування шкоди 948 708,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2016 у справі № 910/14287/16 відмовлено у задоволенні позову про стягнення 948 708,00 грн. шкоди.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Державна екологічна інспекція у Запорізькій області звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Скарга мотивована тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, також судом невірно застосовано норми матеріального права, оскільки матеріалами справи підтверджується факт забору відповідачем води з підземного водоносного горизонту свердловинами, продуктивність яких в сумі перевищує 300 куб.м. на добу, без отримання спеціального дозволу на користування надрами.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2016 (колегія суддів у складі головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Коршун Н.М., Ткаченко Б.О.) апеляційну скаргу прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 23.01.2017.

28.12.2016 відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу, у яких просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що з кожного з водозабору відповідач здійснює видобуток близько 50,66 куб.м. на добу, що у 6 разів менше встановленої норми, тому не потребує отримання спеціального дозволу на користування надрами.

Відповідно до Протоколів автоматичної зміни складу колегії суддів від 19.01.2017 р. та від 23.01.027, у зв'язку із припиненням повноважень судді Коршун Н.М. та перебуванням судді Ткаченка Б.О. на лікарняному, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/14287/16 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Мартюк А.І., Алданової С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2017 колегію суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2017 розгляд справи відкладено на 13.02.2017.

25.01.2017 позивач подав письмові пояснення по справі, у яких навів додаткові обґрунтування доводів апеляційної скарги.

13.02.2017 розгляд апеляційної скарги не відбувся у зв'язку із перебуванням головуючого судді (судді - доповідача) Зеленіна В.О. на лікарняному.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2017 розгляд справи призначено на 20.03.2017.

Позивач явку представників у судове засідання 20.03.2017 не забезпечив, не повідомивши про причини, хоча був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання.

З метою не порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, керуючись ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за необхідне здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними в справі документами та за відсутності представників позивача.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Відповідно до Статуту відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська водна компанія", одним із предметом діяльності товариства є централізоване водо-, теплопостачання та водовідведення.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Українська водна компанія" здійснює централізоване питне водопостачання в селах Семенівка, Обільне, Рівне, Тамбовка, що входять до складу Семенівської сільської ради, Мелітопольського району Запорізької області, на підставі чотирьох Концесійних договорів на об'єкти централізованого водопостачання укладених з Семенівською сільською радою (далі - Сільрада) перший укладений 12.08.2011, інші три - 17.02.2012.

Згідно п. 1.1. вказаних концесійних договорів та актів приймання-передачі до них Сільрада передала відповідачу на 49 років 11 місяців виключне право здійснювати управління об'єктом концесії, до складу якого входять: артезіанські свердловини (№№ 14, 8, 30, 17, 25 (законсервована), 5, 1), насоси, башти, водопровід та інші засоби. Відповідно до п. 1.4., призначення об'єкта концесії - забезпечення послугами з централізованого водопостачання усіх категорій споживачів.

В концесію було передано 7 свердловин, 6 з яких використовуються для здійснення централізованого водопостачання.

Відповідно до пунктів 7.2. та 7.3. концесійних договорів відповідач зобов'язаний за власний рахунок одержати ліцензію на здійснення господарської діяльності з надання послуг з централізованого водопостачання та отримати всі інші необхідні дозволи і не приступати до надання послуг з водопостачання без необхідних дозвільних документів.

На виконання Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення затверджених Наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва, Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 14 лютого 2001 року N 35/3430.08.2011, відповідач отримав Ліцензію на централізоване водопостачання та водовідведення, видану Запорізькою обласною державною адміністрацію № 12-л.

Згідно Порядку погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2002 р. N 321, відповідач отримав Дозвіл на спеціальне водокористування № Укр. 5934/3ап., термін дії якого з 02.04.2012 року по 31.12.2015 року.

У Дозволі на спеціальне водокористування зазначено, що ліміт забору води з підземних вод встановлюється на рівні 812 м3 на добу.

В липні-серпні 2015 року позивачем проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів, за результатами якої складено відповідний Акт.

У Акті зазначено, що відповідачем в період з 07.08.2012 по 06.08.2015 незаконно було забрано з підземного водоносного горизонту (свердловин) 332880,0 куб.м. води згідно довідки № 30 від 06.08.2015 р. наданою відповідачем. Єдиним доводом позивача щодо незаконності дій відповідача є відсутність у відповідача спеціального дозволу на користування надрами.

За вказане порушення відносно посадових осіб відповідача складений протокол про адміністративне правопорушення.

Також в акті перевірки позивача зазначено, що відповідач: дотримується умов дозволу на спеціальне водокористування; вода (водні об'єкти) використовуються відповідно до цілей та умов їх надання; ліміт забору води дотримується; ліміти використання води дотримуються; облік забору води здійснюється; облік використання води здійснюється.

На підставі вказаного акту позивач направив відповідачу претензію за вих. №604/06 від 23.02.2016, у якій вказав, що внаслідок використання води з підземного водоносного горизонту (свердловин) в кількості 332880 куб.м. було завдано шкоди державі в загальній сумі 948708,00 грн. згідно доданого розрахунку, яку пропонував добровільно сплатити.

Проте, відповідач добровільно зазначену шкоду не сплатив, у зв'язку із чим позивач звернувся із позовом про її стягнення в судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди та її розміру, причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) законних інтересів іншої особи. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв'язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв'язку.

Частиною 1 статті 149, статтею 151 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб'єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Як зазначено вище, відповідач здійснює централізоване водопостачання в селах Семенівка, Обільне, Рівне, Тамбовка, що входять до складу Семенівської сільської ради, Мелітопольського району Запорізької області на підставі концесійних договорів.

Відповідно до умов концесійних договорів - продукцією є питна вода, яка видобувається концесіонером з артезіанських свердловин для здійснення централізованого водопостачання.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування системи питного водопостачання, спрямовані на гарантоване забезпечення населення якісною та безпечною для здоров'я людини питною водою, визначаються Законом України "Про питну воду та питне водопостачання".

Статтею 2 вказаного Закону встановлено, що дія цього Закону поширюється на всі суб'єкти господарювання, що виробляють питну воду, забезпечують міста, інші населені пункти, окремо розташовані об'єкти питною водою шляхом централізованого питного водопостачання або за допомогою пунктів розливу води (в тому числі пересувних), застосування установок (пристроїв), інших засобів нецентралізованого водопостачання, а також на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, що здійснюють регулювання, нагляд і контроль за якістю питної води, станом джерел та систем питного водопостачання, а також споживачів питної води.

Законодавство у сфері питної води та питного водопостачання складається з Водного кодексу України, Кодексу України про надра, законів України "Про охорону навколишнього природного середовища", "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у цій сфері (ст. 3 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання").

Згідно ст. 17 цього Закону підприємство питного водопостачання провадить свою діяльність відповідно до порядку спеціального водокористування, пов'язаного із застосуванням водопровідних мереж, споруд, технічних пристроїв для забору води безпосередньо з водних об'єктів. Спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу, який видається у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У дозволі на спеціальне водокористування визначаються ліміти та строки спеціального водокористування. Строки спеціального водокористування встановлюються органом, який видає дозвіл на спеціальне водокористування. У разі використання підземних вод для питного водопостачання відповідне підприємство повинне одержати згідно з законом дозвіл на користування надрами.

Господарська діяльність із централізованого водопостачання та водовідведення підлягає ліцензуванню у порядку, встановленому законом (ст. 18 Закону).

Відповідно до ст. 38 Закону "Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Статтями 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відповідно до Водного кодексу України підземні води належать до державного водного фонду України, а згідно з Кодексом України про надра вони є частиною надр (є корисними копалинами загальнодержавного значення відповідно до Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 грудня 1994 року N 827).

Стаття 2 Водного кодексу України містить посилання на гірничі відносини, які виникають під час користування водними об'єктами та регулюються відповідним законодавством України.

Тобто прісні підземні води - це природний ресурс із подвійним правовим режимом, а тому, використовуючи підземні води, слід керуватися і водним законодавством, і законодавством про надра.

Відповідно до положень статей 46, 48 Водного кодексу України водокористування може бути двох видів - загальне або спеціальне. Спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється фізичними та юридичними особами для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу (пункт 9 частини першої статті 44, стаття 49 ВК).

Статтями 16, 19, 21 Кодексу України про надра передбачено, що користування надрами, у тому числі видобування підземних прісних вод, здійснюється на підставі спеціального дозволу на користування надрами.

Отже, чинним законодавством передбачено обов'язок отримання господарюючими суб'єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання.

Разом із тим Кодекс України про надра передбачає випадки, за яких господарюючі суб'єкти мають право видобувати підземні води без спеціального дозволу (стаття 21).

Статтею 23 зазначеного Кодексу (в редакції, що діяла до 01.01.2016) було встановлено, що землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу, та використовувати надра для господарських і побутових потреб.

Отже, однією з обов'язкових умов для звільнення суб'єкта господарювання від необхідності отримання дозволу на користування надрами є, у тому числі, видобування води для централізованого господарсько-питного водопостачання, за умови що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

Відповідно до ст. 23 Кодексу України про надра (в редакції, що діє з 01.01.2016) землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, а також підземні води (крім мінеральних) для всіх потреб, крім виробництва фасованої питної води, за умови, що обсяг видобування підземних вод із кожного з водозаборів не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

Відповідно до частини 2 Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дерегуляції в агропромисловому комплексі" від 08.12.2015 р. № 867-VІІІ (який набрав чинності з 01.01.2016), землевласники і землекористувачі, які на момент набрання чинності цим Законом розпочали відповідно до вимог законодавства процес отримання спеціальних дозволів та гірничого відводу, не потребують з моменту набрання чинності цим Законом таких спеціальних дозволів та гірничого відводу для видобування підземних вод (крім мінеральних), а також не несуть відповідальності за видобування до набрання чинності цим Законом підземних вод (крім мінеральних) без таких спеціальних дозволів та гірничого відводу у разі, якщо таке видобування здійснювалося в обсягах, передбачених частиною першою статті 23 Кодексу України про надра.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до зафіксованої в Акті перевірки кількості кубічних метрів води добутої з підземних водоносних горизонтів за період з 07.08.2012 по 06.08.2015 рр. (332880 куб.м. / 1095 днів), жоден з шести об'єктів водозабору, що обслуговуються ТОВ "Українська водна компанія", та знаходяться у власності Семенівської сільської ради з розташуванням на належних їй землях, не перевищує продуктивності водозаборів підземних вод понад 300 кубічних метрів на добу (з кожного з водозаборів у середньому видобувається близько 50,66 куб. метрів на добу, тобто у 6 разів менше встановленої норми), що є підставою для здійснення видобутку питної води без спеціального дозволу.

При цьому, згідно п. 6.5. концесійних договорів, передача об'єктів у концесію не припиняє права комунальної власності територіальної громади Семенівської сільської ради, Мелітопольського району, Запорізької області на об'єкти концесії та не є підставою для переходу права власності на об'єкти концесії до Концесіонера (відповідача). Отже, власником та землевласником об'єкту концесії є Семенівська сільська рада, Мелітопольського району, Запорізької області, а не відповідач.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю, яка має цивільний характер.

Отже, є вірним висновок суду першої інстанції про відсутність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, а тому позовні вимоги є безпідставними і не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, наведене вище та докази, які містяться в матеріалах справи, спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2016 у справі № 910/14287/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2016 у справі №910/14287/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/14287/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді А.І. Мартюк

С.О. Алданова