КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2017 р. Справа№ 925/1515/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від позивача : не з'явилися;

Від відповідача: не з'явилися.

розглянувши апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю "Урочище Журавське"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 12.01.2017

у справі № 925/1515/16 (суддя А.В. Васянович)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Урочище Журавське",

до Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області,

про визнання договору дійсним

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Урочище Журавське" (далі, позивач) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області (далі, відповідач) про визнання дійсним Договору оренди землі №682 від 31 жовтня 2011 року.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Урочище Журавське" зазначило, що на виконання вимог Договору оренди землі №682 від 31.10.2011 позивач звернувся до відділу Держкомзему у Тальнівському районі щодо реєстрації Договору оренди землі, але останній не здійснив реєстрації у зв'язку із тим, що земельні ділянки були не витребуваними паями. Таким чином, позивач вказує, що Договір оренди землі №682 був не зареєстрований по незалежним від волі позивача обставинам.

Крім того, позивач вказує, що він належним чином виконував умови договору, користувався земельними ділянками та сплачував орендну плату, а відповідач її приймав. З огляду на вищевикладене, позивач просить відповідно до ч.2 ст 220 Цивільного кодексу України застосувати аналогію закону та визнати договір дійсним в судовому порядку.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 12.01.2017 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що аналогія між фактичними обставинами справи та обставинами викладеними в ст. 220 Цивільного кодексу України є різні.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням, Товариства з обмеженою відповідальністю "Урочище Журавське" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та визнати Договір оренди землі №682 від 31.10.2011 дійсним.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків та недоведеністю обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до протоколу про автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Урочище Журавське" у справі №925/1515/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді: Отрюха Б.В., суддів: Михальської Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2017 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Урочище Журавське" прийнято до провадження та призначено розгляд справи №925/1515/16 на 09.03.2017.

Представник відповідача 08.02.2017 через відділ документального забезпечення суду подав відзив на апеляційну скаргу на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач у відзиві зазначив, що спірний Договір оренди землі № 682 не пройшов державної реєстрації, оскільки держава в особі відповідача не могла зареєструвати право власності держави на не успадковані землі приватної власності, так як діючим законодавством України не врегульовано питання державної реєстрації договорів оренди не витребуваних паїв у зв'язку з тим, що власники цих земель не відомі. Крім того, відповідач зазначив, що Договором оренди землі №682 від 31.10.2011 не передбачено однієї з істотних умов договору, визначених ст. 15 Закону України "Про оренду землі", а саме відсутній кадастровий номер земельної ділянки.

Представник відповідача 23.02.2017 через відділ документального забезпечення суду подав клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача, яке колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

Представник позивача 03.03.2017 через відділ документального забезпечення суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, яке колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

В судове засідання, призначене на 09.03.2017, представники сторін не з'явились.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.03.2017 задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Урочище Журавське" відкладено на 28.03.2017.

Представник відповідача 27.03.2017 через відділ документального забезпечення суду подав клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача, яке колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

В судове засідання, призначене на 28.03.2017, представники сторін не з'явились.

Як зазначено у пункті 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Відповідно до пункту 3.9.1. вказаної постанови, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20 лютого 2013 року № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвал Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2017 та 09.03.2017 у справі № 925/1515/16 були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвали.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 31.10.2011 між Тальнівською районною державною адміністрацією (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Урочище Журавське" (орендар) було укладено Договір оренди землі №682 (далі, Договір).

Згідно пункту 1 Договору орендодавець на підставі розпорядження райдержадміністрації від 31 жовтня 2011 року №682 "Про передачу в оренду земельних ділянок Товариству з обмеженою відповідальністю "Урочище Журавське" за межами населеного пункту в адмінмежах Лоташівської сільської ради" зобов'язався надати, а орендар - прийняти в оренду земельні ділянки загальною площею - 14,72 га (категорія земель - земельна ділянка сільськогосподарського призначення - рілля) не витребувані паї (громадяни, які не реалізували своє право), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з орендною платою 4,5% від нормативної грошової оцінки землі, з урахуванням щорічної індексації, визначеної постановою Кабінету Міністрів України, терміном з 01 листопада 2011 року по 31 жовтня 2016 року за межами населеного пункту в адмінмежах Лоташівської сільської ради.

Пунктом 18 Договору встановлено, що передача земельної ділянки в оренду здійснюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" шляхом подачі пакету документів для державної реєстрації договору оренди землі.

03.02.2012 Товариство з обмеженою відповідальністю "Урочище Журавське" подавало на реєстрацію Договір оренди землі №682 від 31.10.2011 до відділу Держкомзему у Тальнівському районі, але останній не здійснив реєстрації у зв'язку із тим, що земельні ділянки були не витребуваними паями.

З огляду на вказане, позивач звернувся з позовом до Господарського суду Черкаської області в якому зазначає, що Договір оренди землі №682 не був зареєстрований по незалежним від волі позивача обставинам. Крім того, позивач вказує, що він належним чином виконував умови договору, користувався земельними ділянками та сплачував орендну плату, а відповідач її приймав. З огляду на вищевикладене, позивач просить відповідно до ч.2 ст 220 Цивільного кодексу України застосувати аналогію закону та визнати договір дійсним в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про оренду землі" (в редакцій чинній на момент укладення договору) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Статтею 20 Закону України "Про оренду землі" (в редакцій чинній на момент укладення договору) встановлено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 2 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що обов'язковій державній реєстрації підлягає право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст.220 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як встановлено ч. 3 ст. 640 Цивільного кодексу України (в редакцій чинній на момент укладення договору) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Згідно із ч.1 ст. 210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Таким чином, правила ст. 220 Цивільного кодексу України не поширюються на правочини, які підлягають державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 Цивільного кодексу України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони є неукладеними і такими, що не породжують для сторін прав та обов'язків.

В абзаці 5 пункту 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" правочини можуть визнаватися дійсними виключно з підстав, визначених частиною другою статті 219 і частиною другою статті 220 Цивільного кодексу України. Вимоги про визнання дійсними правочинів з інших підстав задоволенню не підлягають з огляду на невідповідність таких вимог установленим законом способам захисту прав та законних інтересів (частина друга статті 16 Цивільного кодексу України, частина друга статті 20 Господарського кодексу України).

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позов про визнання договору оренди землі дійсним задоволенню не підлягає в зв'язку з невідповідністю таких вимог установленим законом способам захисту прав та законних інтересів.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Урочище Журавське" є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Урочище Журавське" на рішення Господарського суду Черкаської області від 12.01.2017 у справі № 925/1515/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 12.01.2017 у справі №925/1515/16 залишити без змін.

Матеріали справи №925/1515/16 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко