КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2017 р. Справа№ 925/794/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_2, особисто;

від відповідача - Лисак Ю.І., довіреність №97 від 05.10.2016, Верещак П.М., довіреність №98 від 05.10.2016,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду Черкаської області від 10.02.2017р. про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Черкаської області від 08.09.2015р. у справі №925/794/13 (суддя Пащенко А.Д.) за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "Полянецьке" про стягнення 803530 грн. 85 коп.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до господарського суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Полянецьке" та просив суд, із врахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог, стягнути з відповідача кошти в сумі 803530,85 грн., з яких: 607166,33 грн. заборгованість за частку у майні та прибутку відповідача, 76863,52 грн. 3% річних за користування коштами, 119501 грн. втрати від інфляції.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 12.01.2015, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ "Полянецьке" на користь ОСОБА_2 607166,33 грн. 15% частки власного капіталу, 76863,52 грн. 3 проценти річних, 19501 грн. інфляційних, 34739,20 грн. вартість експертизи; в задоволенні решти позовних вимог в сумі 2379 грн. відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 07 травня 2015 року рішення Господарського суду Черкаської області від 12 січня 2015 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 31 березня 2015 року у справі № 925/794/13 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Черкаської області.

Під час нового розгляду справи № 925/794/13 позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій він просив стягнути з відповідача 607166,33 грн. - 15% власного капіталу товариства, 87742,61 грн. 3% річних, 461715,28 грн. інфляційних втрат за період користування його коштами з 02 листопада 2012 року по 07 липня 2015 року, що разом складає 1156624,22 грн., та відшкодувати понесені ним судові витрати - вартість оплачених ним експертиз та послуг аудитора.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 08 вересня 2015 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16 грудня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суд України від 15 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного господарського суду від 16 грудня 2015 року зі справи № 925/794/13 залишено без змін.

До Господарського суду Черкаської області надійшла заява ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду від 08 вересня 2015 року у справі № 925/794/13, в якій заявник просить скасувати вказане рішення суду та задовольнити позов ОСОБА_2 і стягнути на його користь із товариства з обмеженою відповідальністю "Полянецьке" 1156624,22 грн. заборгованості, з яких: 607166,33 - 15% власного капіталу ТОВ "Полянецьке", 87742,61 грн. - три відсотки річних за користування коштами за період з 02.11.2012 по 07.07.2015, 461715,28 грн. - втрати від інфляції за цей же період.

Підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами заявник вказав прийняття Вищим господарським судом України постанови від 14 грудня 2016 року у справі № 925/486/16, в якій суд касаційної інстанції, за позицією позивача, встановив правомірність виплати заявнику частини майна товариства та частини чистого прибутку на підставі ст. 54 Закону України "Про господарські товариства", а отже і належність корпоративних прав позивачу у цьому товаристві, з яким останнє частково розрахувалось.

За доводами заявника надана судовою колегією касаційної інстанції правова оцінка фактам є істотною для даної справи, ці обставини існували під час розгляду цієї справи, але не були і не могли бути відомі заявнику внаслідок їх оспорюваності протягом всього часу розгляду господарського спору, тобто саме до набрання законної сили постановою Вищого господарського суду України від 14.12.2016 у справі № 925/486/16.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 10.02.2017р. у справі №925/794/13 у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Черкаської області від 08.09.2015р. відмовлено.

При прийнятті даної ухвали місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що обставини на які посилається заявник, не є нововиявленими.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ОСОБА_2 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Черкаської області від 10.02.2017р. у справі №925/794/13 та задовольнити заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Черкаської області від 08.09.2015р. у даній справі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покладено аналогічні доводи що і в обґрунтування заяви про перегляд рішення господарського суду Черкаської області від 08.09.2015р. у справі №925/794/13 за нововиявленими обставинами.

Апелянт у судовому засіданні 20.03.2017 підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Представники відповідача у справі в судовому засіданні 20.03.2017 надали пояснення, якими проти апеляційної скарги заперечили.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Частиною 5 статті 106 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вже було вказано, у задоволені вимог ОСОБА_2 про стягнення суми грошових коштів, які є вартістю його частини майна товариства та частини прибутку, які він має право отримати як учасник товариства з обмеженою відповідальністю "Полянецьке" у зв'язку з виключенням його з товариства, а також відшкодування йому товариством інфляційних втрат і 3% річних за фактичний період незаконного користування цими коштами рішенням Господарського суду Черкаської області від 08 вересня 2015 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16 грудня 2015 року, відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суд України від 15 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 16 грудня 2015 року зі справи № 925/794/13 залишено без змін.

При цьому, суд касаційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість відмови судів попередніх інстанцій у задоволенні позовних вимог у даній справі з огляду на недоведеність позивачем внесення в установу банку свого внеску до статутного капіталу товариства, розмір якого складає 1 116 грн. або 15% статутного капіталу.

Так, як зазначено у постанові Вищого господарського суд України, оскільки на вимогу судів попередніх інстанції, такі документи, що підтверджували б здійснення позивачем вказаного внеску, надані не були, позовні вимоги у даній справі є недоведеними, документально не підтвердженими та не підлягають задоволенню.

Як вже було вказано, підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами заявник вважає прийняття Вищим господарським судом України постанови від 14 грудня 2016 року у справі №925/486/16, в якій суд касаційної інстанції, за позицією позивача, встановив правомірність виплати заявнику частини майна товариства та частини чистого прибутку на підставі ст. 54 Закону України "Про господарські товариства", а отже і належність корпоративних прав позивачу у цьому товаристві, з яким останнє частково розрахувалось.

Предметом спору у справі № 925/486/16 була вимога ТОВ "Полянецьке" про стягнення з ОСОБА_2 на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України безпідставно отриманих коштів, які є частиною прибутку товариства та були сплачені ОСОБА_2 у зв'язку з його виключенням зі складу учасників ТОВ "Полянецьке".

При цьому, вказану вимогу ТОВ "Полянецьке" обґрунтовувало тим, що під час розгляду справи №925/794/13 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ "Полянецьке" про стягнення з товариства вартості частини майна товариства пропорційну частці в статутному капіталі ОСОБА_2 у розмірі 15% частини прибутку товариства, було встановлено, що ОСОБА_2 не має права на отримання вартості частини майна і частини прибутку, оскільки він не довів в установленому порядку того факту, що він був учасником ТОВ "Полянецьке", а тому, з нього підлягають до стягнення на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України грошові кошти, сплачені йому товариством на підставі ст. 54 Закону України "Про господарські товариства".

Задовольняючи позовну вимогу суд першої інстанції, з яким також погодився апеляційний суд, виходив з того, що рішенням господарського суду Черкаської області від 08.09.2015 у справі №925/794/13 встановлено, що відповідач не довів належними доказами свою участь у формуванні статутного фонду товариства, не підтвердив документами, виданими банківською установою, що до моменту реєстрації товариства та протягом одного року з моменту такої реєстрації ОСОБА_2 вніс в установу банку свій внесок до статутного капіталу товариства, розмір якого становив 1116,00 грн. або 15% статутного капіталу, а відтак, і не набув права на отримання його частки пропорційно її розміру та прибутку товариства при виключенні із товариства, тобто підстава, що надала право ОСОБА_2 отримати спірні кошти, стала такою, що згодом відпала. При цьому, суди керувалися ст. 35 ГПК України.

Вищий господарський суд України, скасовуючи постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2016 та рішення господарського суду Черкаської області від 26.07.2016 у справі №925/486/16, дійшов висновку про те, що судами попередніх інстанцій взято за преюдицію не встановлені судами у справі №925/794/13 обставини, а правову оцінку таких обставин, що суперечить правовій природі преюдиційності, а відтак, стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів на підставі ст.1212 ЦК України є безпідставним.

З огляду на прийняття Вищим господарським судом України вказаної постанови від 14.12.2016 у справі №925/486/16 ОСОБА_2 вважає, що оскільки суд касаційної інстанції встановив правомірність виплати заявнику частини майна товариства та частини чистого прибутку на підставі ст. 54 Закону України "Про господарські товариства", а отже, за позицією позивача, і належність корпоративних прав ОСОБА_2 у цьому товаристві, рішення суду у даній справі підлягає перегляду за нововиявленими обставинами та відповідно скасуванню з прийняттям нового про задоволення позову ОСОБА_2

Відповідно до ст. 112 Господарського процесуального кодексу України господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення;

3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення;

4) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду;

5) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Пунктами 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 17 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами" передбачено, що статтею 112 Господарського процесуального кодексу України визначено вичерпний перелік підстав для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами.

Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин.

Згідно п. 2 вказаної Постанови до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є, одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи.

Позивач, як на нововиявлену обставину, посилається на прийняття Вищим господарським судом України постанови від 14.12.2016 у справі №925/486/16.

Так, за доводами заявника надана судовою колегією касаційної інстанції правова оцінка фактам є істотною для даної справи, ці обставини існували під час розгляду цієї справи, але не були і не могли бути відомі заявнику внаслідок їх оспорюваності протягом всього часу розгляду господарського спору, тобто саме до набрання законної сили постановою Вищого господарського суду України від 14.12.2016 у справі № 925/486/16.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняття Вищим господарським судом України постанови від 14.12.2016 у справі №925/486/16 не є нововиявленою обставиною, оскільки як вже вказувалось обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи не може вважатися нововиявленою.

Так, при розгляді даної справи №925/794/13 судами вже надавалася оцінка наявним у справі доказам та було встановлено, що з огляду на ненадання позивачем документів які б підтверджували здійснення ним внеску до статутного капіталу товариства, підстави для задоволення позову ОСОБА_2 відсутні.

Враховуючи наведене, посилання апелянта на те, що питання доведеності чи недоведеності існування у нього корпоративних прав весь час залишалось невирішеним є необґрунтованим.

Позивач, посилаючись на постанову Вищого господарського суду України від 14.12.2016 у справі №925/486/16 як на нововиявлену обставину, фактично намагається знайти підстави для переоцінки тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи № 925/794/13, що не дозволяється приписами статті 112 Господарського процесуального кодексу України та на що звернуто увагу в пункті 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 17 "Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами".

Крім цього, слід зазначити, що у вказаній постанові судом касаційної інстанції надана лише інша правова оцінка тим обставинам, які вже досліджувались та були оцінені судами при розгляді даної справи №925/794/13.

Жодних нових доказів, які б не досліджувались судом у даній справі №925/794/13 та врахування яких призвело б до прийняття іншого рішення, при розгляді іншої справи не надано.

Отже, така правова оцінка не є встановленням фактичних даних, які б могли в установленому порядку спростувати факти, що були покладено в основу судового рішення у даній справі.

З огляду на викладене, обставини на які посилається апелянт не можуть бути визнані нововиявленими.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Черкаської області від 08.09.2015р. у справі №925/794/13.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Черкаської області від 10.02.2017р. у справі №925/794/13 - без змін.

2. Матеріали справи №925/794/13 повернути до господарського суду Черкаської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко