УХВАЛА

27.03.2017№ 910/23612/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

справу № 910/23612/16

за позовом спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД", м.Київ,

до Антимонопольного комітету України, м. Київ,

про визнання частково недійсним пункту 1 та повністю недійсним пункту 11 рішення від 29.09.2016 №448-р,

за участю представників:

позивача - Суховерка О.В. (довіреність від 10.01.2017 №428/17);

відповідача - Костюк Т.В. (довіреність від 28.11.2016 №300-122/03-83);

Новицького М.З. (довіреність від 04.04.2016 №300-122/02-30);

Шевчук О.С. (довіреність від 26.01.2017 №300-122/02-15),

ВСТАНОВИВ:

Спільне українсько-естонське підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" (далі - Підприємство) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про визнання частково недійсним пункту 1 та повністю недійсним пункту 11 рішення Антимонопольного комітету України (далі - АМК) від 29.09.2016 №448-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у справі №242-26.13/390-12 (далі - рішення №448-р).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.12.2016 порушено провадження у справі.

Підприємство 30.01.2017 подало суду клопотання про залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю «Серв'є Україна» (далі - Товарисвто), мотивоване тим, що, приймаючи оскаржуване рішення №448-р, АМК виходив із того, що Підприємство та Товариство, уклавши угоду про дистрибуцію від 01.08.2006 року №007/2006D зі змінами та доповненнями, які були чинними у 2011-2012 роках (далі - Угода), вчинили порушення, передбачене пунктом 2 частини 2 статті 6 та пунктом 1 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (далі - Закон) у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються встановлення контролю над ринками лікарських засобів групи компаній «Servier», які реалізуються на території України.

Представник позивача підтримав клопотання в судовому засіданні 30.01.2017 та просив суд його задовольнити.

Представники відповідача заперечили щодо задоволення клопотання позивача.

Відповідно до частин першої і другої статті 27 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін; у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, дійшов висновку про необхідність відмови у залученні до участі у справі Товариства як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача з огляду на таке:

- предмет спору є оскарження частково недійсним пункту 1 та повністю недійсним пункту 11 рішення №448-р, які стосуються Підприємства;

- у разі задоволення позовних вимог рішення у даній справі не вплине на права та обов'язки Товариства, оскільки в рамках даної справи розглядається рішення №448-р в частині позивача і встановлює неправомірність накладення АМК штрафу саме на позивача;

- Товариство самостійно оскаржує рішення №448-р в частині яка стосується Товариства.

АМК 30.01.2017 подав суду копії матеріалів антимонопольної справи №242-26.13/390-12, які мають значення для розгляду даної справи по суті, а також відзив на позовну заяву, в якому зазначив таке:

- АМК, розглянувши матеріали антимонопольної справи № 242-26.13/390-12, прийняв рішення №448-р, яким, зокрема, визнав, що Товариство та Підприємство, уклавши Угоду, умови якої призвели до необгрунтованого підвищення вартості лікарських засобів, реалізованих через процедури державних закупівель у 2011-2012 роках, вчинили порушення, передбачене пунктом 2 частини другої статті 6 та пунктом 1 статті 50 Закону, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються встановлення контролю над ринками лікарських засобів групи компаній «Servier», які реалізуються на території України;

- оскільки у 2011-2012 роках Товарисвто було єдиним суб'єктом господарювання, який імпортував на територію України інноваційні (оригінальні) лікарські засоби групи компаній «Servier» за 24 торговими найменуваннями та здійснював реалізацію цих лікарських засобів найбільшим дистриб'юторам першого рівня, враховуючи, що Підприємство належало до трійки найбільших в Україні широкоасортиментних дистриб'юторів лікарських засобів, тому умови співробітництва Товариства з позивачем можуть мати істотний вплив на ринки, де реалізуються лікарські засоби групи компаній «Servier», зокрема, на рівень цін на цих ринках, обсяги реалізації та стан конкуренції;

- завдяки обмеженню імпорту в Україну лікарських засобів групи компаній «Servier» єдиним імпортером - Товариством, унеможливлено відток ввезених на територію України лікарських засобів групи компаній «Servier» та запроваджено системи звітування відповідно до умов співробітництва, отже, Товариство разом із дистриб'юторами (зокрема, Підприємство) встановили контроль над загальнодержавними ринками лікарських засобів, що виробляються групою компаній «Servier»;

- компанії групи «Servier» впливали на реалізацію лікарських засобів у межах процедур державних закупівель, оскільки саме вони встановлювали ціни імпортованих лікарських засобів «Servier» у митних деклараціях, до яких у подальшому в умовах існування державного регулювання цін застосовувалися граничні рівні торгівельних надбавок;

- як встановлено АМК, ціни Підприємством на лікарські засоби «Servier», реалізовані через процедури державних закупівель, були вищими від цін реалізації в аптеки, отже, дохідність позивача від сегменту державних закупівель була більшою, ніж дохідність від аптечного сегменту.

20.03.2017 позивач подав суду клопотання про призначення колегіального розгляду справи, мотивоване тим, що складність даної справи визначається складністю спірних матеріально-правових відносин, хибністю висновків АМК, відсутністю сталої судової практики у справах щодо подібної кваліфікації дій позивача, неоднозначністю застосування правових норм, що регулюють спірні відносини.

У судовому засіданні 27.03.2017 представник позивача підтримали клопотання про призначення у справі колегіального розгляду та просив суд його задовольнити.

Представники відповідача заперечили проти задоволення клопотання позивача.

Відповідно до частини першої статті 46 Господарського процесуального кодексу України справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Господарський суд міста Києва, заслухавши пояснення представників сторін, враховуючи необхідність повного встановлення обставин справи № 910/23612/16, з метою дотримання встановлених статтею 69 ГПК України процесуальних строків, для забезпечення всебічного й об'єктивного розгляду даної справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення, вважає за необхідне задовольнити клопотання позивача та призначити колегіальний розгляд даної справи.

Керуючись частиною першою статті 46, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

Розгляд справи № 910/23612/16 за позовом спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" до Антимонопольного комітету України про визнання частково недійсним пункту 1 та повністю недійсним пункту 11 рішення від 29.09.2016 №448-р здійснювати колегіально у складі трьох суддів.

Суддя О. Марченко