РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2017Справа №905/3474/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МАСТЕР ГРУП"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариство " Українська залізниця "

про стягнення вартості втраченого вантажу 2 754,00 грн.

Суддя Якименко М.М

Представники сторін:

від позивача: не з'явилися;

від відповідача: Чаруковський Р.В.- за довіреністю №Ц/3-04/294-16 від 25.10.2016 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мастер Груп" звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" о собі регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення вартості втраченого вантажу в розмірі 2 754, 00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо збереження схоронності вантажу, відповідно до умов договору перевезення вантажу залізничним транспортом у формі залізничної накладної.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 2 754,00 грн. - вартості втраченого вантажу, 1 378,00 грн. - судового збору.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 13.12.2016 року порушено провадження у справі та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 22.12.2016 року, який, з урахуванням Ухвали Господарського суду Донецької області від 14.12.2016 року про виправлення описки, відбувся 21.12.2016 року.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 21.12.2016 року матеріали справи №905/3474/16 передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

До Господарського суду міста Києва від Господарського суду Донецької області надійшли матеріали справи №905/3474/16.

За наслідками автоматизованого розполяжу судової справи між суддями, зазначену справу розподілено для розгляду на суддю Якименко М.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2017 року (суддя Якименко М.М.) прийнято справу №905/3474/16 до розгляду та призначено її розгляд на 22.02.2017 року.

20.02.2017 року через канцелярію Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло заперечення на позовну заяву та заява про застосування строку позовної давності.

В судове засідання 20.02.2017 року представники позивача не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 22.02.2017 року представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив суд в їх задоволенні відмовити та застосувати строки позовної давності.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 22.02.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.03.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "МАСТЕР ГРУП" (далі по тексту - позивач) та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариство "Українська залізниця" (далі по тексту - відповідач, перевізник, залізниця) укладено договір перевезення вантажу залізничним транспортом у формі залізничної накладної №35742733, за умовою яких перевізник (відповідач) взяв на себе зобов'язання по перевезенню у вагоні №65299323 вантаж (пакети з легкових стальних відходів та лом, маса вантажу 61 200,00 кг.) зі станції Хуст Львівської залізниці на станцію Сартана Донецької залізниці.

Вантаж на станції відправлення прийнятий залізницею до перевезення в кількості 61 200,00 кг, а виданий на станції Сартана Донецької залізниці з нестачею у вагоні №35742733 на 900,00 кг., за наслідками чого складено комерційний акт АП 648758/245.

Відповідно до ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ст. 110 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 6 квітня 1998 р. №457 (далі по тексту - Статут залізниць України), залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Пунктом 1.2 Правил оформлення перевізних документів (затверджених Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 року), накладна (залізнична) є обов'язковою двосторонньою письмовою Формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення.

Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем.

Згідно п.1.1 Правил оформлення перевізних документів, накладна згідно з цими Правилами може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису). Електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.

18.03.2016 року на станції Сартана Донецької залізниці складено комерційний АП 648758/245 на вагон №35742733, яким зафіксовано недостачу вантажу в вагоні №№35742733 в кількості 900,00 кг.

Згідно ст. 2 Правил складання актів (затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002 року), комерційні акти складаються для засвідчення (крім іншого) обставин невідповідності маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах.

Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин.

Пунктом 27 Правил видачі вантажів (затверджені Наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 року), вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

Відповідно до ст. 115 Статуту залізниць України, вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Статтею 114 пунктом а) Статуту залізниць визначено, що залізниця відшкодовує недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Вартість втраченого вантажу, за розрахунками позивача, становить 2 754,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо збереження схоронності вантажу, відповідно до умов договору перевезення вантажу залізничним транспортом у формі залізничної накладної, в зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача вартість нестачі вантажу вартістю 5 175,62 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 26 Закону України „Про залізничний транспорт" визначає, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.

Вимоги вантажовідправників, вантажоодержувачів, пасажирів до перевізників щодо порушених прав і законних інтересів розглядаються в претензійному чи позовному порядку. (Частина 2 статті 26 Закону України „Про залізничний транспорт")

Згідно зі статтею 2 Статуту залізниць України, саме ним визначаються обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Порядок і терміни складання актів, пред'явлення і розгляду претензій та позовів визначаються Статутом залізниць України відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до пункту б) ст. 130 Статуту залізниць України пред'явленню залізниці позову, який випливає із цього Статуту, може передувати пред'явлення до неї претензії. Право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів мають у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу: одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складанні комерційного акта відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову.Накладна, вантажна, багажна і вантажобагажна квитанції та комерційний акт подаються лише в оригіналі.

Позивач надав накладну та комерційний акт в копіях. Крім того, додана до позовної заяви накладна №35742733 не містить переуступний напис, передбачений ст. 133 Статуту залізниць України. За таких обставин, позивач не має права на подання відповідної позовної заяви за накладною №35742733.

Згідно зі ст. 136 Статуту залізниць України, позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту.

Пункт ж) статті 134 Статуту залізниць України, початком перебігу шестимісячного строку, встановленого ст. 136 цього Статуту, визначає день встановлення обставин, що спричинили заявлення позову.

Враховуючи вищевикладене суд зазначає, що законодавець надає право вантажоодержувачу захистити своє право або шляхом пред'явлення претензії, або безпосередньо звернутись з позовом до суду але в межах шестимісячного строку, встановленого Статутом залізниць України.

Порядок заявлення претензій та позовів до залізниці регламентований також ст. 315 ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ГК України до пред'явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред'явлення йому претензії.

Претензії можуть пред'являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п'яти днів (ч. 2 ст. 315 ГК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 315 ГК України, перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п'яти днів.

Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк. зазначений у частині третій цієї статті. заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку. встановленого для відповіді (ч. 4 ст. 315 ГК України).

Ураховуючи те, що Позивач не звертався до перевізника з претензією з підстав, зазначених у позовній заяві, строк на пред'явлення позову сплинув через шість місяців з дня виявлення обставин, які є підставою для його заявлення.

Обставини нестачі вантажу були виявлені та зафіксовані комерційним актом АП №648758/245 від 18.03.2016р. Таким чином, строк для заявлення позовних вимог до перевізника сплив 19.09.2016р.

Суд звертає увагу, що відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності в відзиві на позовну заяву.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене суд дійшов до висновку, що строк позовної давності, встановлений для пред'явлення позову за зазначеним комерційним актом пропущений (аналогічної позиції притримується Верховний Суд України в Постанові від 16.05.2006 у справі №17/160).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свої позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 24.03.2017 року.