РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2017Справа №910/22053/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Фінростбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Фінростбанк" Красюка Ігоря Івановича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лакреоме"

третя особа ОСОБА_2

про стягнення 200000 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Вергелес Ю.О. (представник за довіреністю);

від відповідача - Головенський В.О. (представник за довіреністю);

від третьої особи - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 Публічне акціонерне товариство "Фінростбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Фінростбанк" Красюка Ігоря Івановича звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лакреоме" про стягнення 200 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.12.2012 між відповідачем та Банком укладено Кредитний договір № 51-КЛ/КРВ, за яким останній надав відповідачу грошові кошти в розмірі 2 026 393,44 грн. під 21 % річних зі строком погашення до 23.12.2014. У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Кредитним договором, між Банком та ОСОБА_2 (третьою особою) укладено Договір застави банківського вкладу (депозиту) від 15.11.2013 № 51-Z-1.

03.07.2014 відповідач здійснив дострокове погашення заборгованості за кредитом у розмірі 1 500 000,00 грн. та сплатив проценти за користування кредитом у розмірі 27 606,41 грн.

Оскільки погашення заборгованості відбулось достроково та за рахунок застави - депозитного вкладу, а Банк зазначене виконання зобов'язання прийняв всупереч встановленим постановою НБУ від 26.06.2014 № 385/БТ обмеженням, а саме у безготівковій формі та без погодження з куратором Банку, позивач, посилаючись на нікчемність такого правочину, просив стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором у розмірі 200 000,00 грн. Як зазначив позивач, сплачені відповідачем 03.07.2014 грошові кошти в розмірі 1 527 616,41 грн. були повернуті на депозитний рахунок третьої особи через застосування наслідків нікчемності правочину.

Надалі, позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог від 10.01.2017, відповідно до якої просив стягнути з відповідача 1 500 000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 27 606,41 грн. поточної заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 01.06.2014 по 02.07.2014 та 760 388,16 грн. простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 03.07.2014 по 30.11.2016.

Крім того, позивач надав 16.03.2017 заяву про вихід за межі позовних вимог та просив визнати недійсним правочин з погашення відповідачем 03.07.2014 заборгованості за кредитом у розмірі 1 527 616,41 грн.

У судовому засіданні 16.03.2017 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог та про вихід за межі позовних вимог, просив суд задовольнити позов.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві, зокрема зазначив, що позивач жодним чином не обґрунтував підстав нікчемності правочину з дострокового погашення заборгованості за Кредитним договором. До того ж, позивачем не надано відповідних доказів - актів перевірок та розпорядчих документів уповноваженої особи, які би свідчили про виявлення та визнання нікчемним такого правочину. Одночасно, відповідач зауважив, що відповідно до положень ст. 528 Цивільного кодексу України, кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою, тобто, у даному випадку, заставодавцем.

На підставі викладеного відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача у судовому засіданні 16.03.2017 заперечував проти задоволення даного позову з підстав, викладених у відзиві на позов.

Представник третьої особи у судове засідання 16.03.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Разом із цим, у своїх письмових поясненнях по справі третя особа зазначила, що погашення заборгованості за рахунок депозитних коштів відбулось із дотриманням усіх умов договору застави та норм чинного законодавства. Одночасно, третя особа повідомила, що жодних рішень уповноваженої особи про нікчемність будь-яких правочинів не отримувала, та про намір повернення на депозитний рахунок сплачених грошових коштів у розмірі 1 527 616,41 грн. їй не повідомлялось.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно зі ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Судом встановлено, що 26.12.2012 між відповідачем та Банком укладено Кредитний договір № 51-КЛ/КРВ, за яким останній надає відповідачу грошові кошти шляхом відкриття відкличної відновлювальної кредитної лінії з лімітом заборгованості 2 030 000,00 грн. строком користування з 26.12.2012 по 25.12.2013 та зі сплатою 21 % річних.

Як вбачається із матеріалів справи, 26.12.2012 Банк надав відповідачу грошові кошти в розмірі 2 026 393,44 грн., що підтверджується копією платіжного доручення від 26.12.2012 № 656.

Відповідно до п.2.2. Кредитного договору, кредит забезпечується заставою майнових прав на грошові кошти, що залучені Банком по Договору про строковий вклад № 15-Д «Різдвяний» з щомісячною сплатою процентів від 10.01.2012, укладеного з ОСОБА_2, згідно з окремо складеним договором, який є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з п.3.2. Кредитного договору, відповідач повертає кредит у термін до 25.12.2013 безготівковим шляхом.

Пунктом 3.5. Кредитного договору встановлено, що відповідач сплачує проценти за користування кредитом у валюті кредиту щомісячно не пізніше 8 числа (включно) кожного місяця, наступного за тим, за яким були нараховані проценти за користування кредитом, та в день, встановлений для повернення основної суми боргу, а у випадку повного дострокового погашення кредиту - у день фактичного погашення кредиту від фактичної суми заборгованості за кредитом безготівковим шляхом.

Відповідно до п.7.2. Кредитного договору, відповідач має право достроково повернути кредит та сплатити проценти за фактичний термін користування кредитом, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних виплат. Здійснення дострокового часткового погашення кредиту у поточному платіжному періоді не звільняє відповідача від сплати чергового щомісячного платежу в установлений день сплати щомісячного платежу.

Додатковою угодою від 25.12.2013 № 1 до Кредитного договору сторони погодили термін повернення відповідачем кредиту до 23.12.2014.

У забезпечення виконання зобов'язань відповідача за вказаним Кредитним договором, 15.11.2013 між Банком та ОСОБА_2 (третьою особою) укладено Договір застави банківського вкладу (депозиту) № 51-Z-1, за яким останній передав у заставу всі належні йому грошові кошти за Договором про строковий вклад № 2169-Д «Листопад VIP» з щомісячною сплатою процентів від 15.11.2013, укладеному між сторонами, відповідно до умов якого на рахунок № НОМЕР_1 Банку зарахована грошова сума (вклад) у розмірі 1 500 000,00 грн. на строк до 27.12.2013 під 18 % річних.

Відповідно до п.2.4.2. Договору застави, ОСОБА_2 має право виконати забезпечені заставою зобов'язання і вимагати виключення запису про відповідне обтяження з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Додатковою угодою від 25.12.2013 № 1 до зазначеного Договору застави сторони внесли зміни щодо обсягу та строку повернення кредиту в розмірі 2 030 000,00 грн. до 23.12.2014, та строку розміщення вкладу до 24.12.2014.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою (ч.1 ст.528 ЦК України).

Судом встановлено, що 03.07.2014 було достроково погашено заборгованість по кредиту в розмірі 1 500 000,00 грн. та заборгованість за відсотками в розмірі 27 616,41 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи банківськими виписками з рахунку відповідача, наданими позивачем. Дострокове погашення зобов'язань за Кредитним договором відбулось шляхом перерахування грошових коштів з депозитного рахунку ОСОБА_2, відповідно до меморіальних ордерів від 03.07.2014 № 50_6, № 50_8 на суму 1 500 000,00 грн., № 50_7, № 50_9 на суму 27 616,41 грн.

Наявність такого права на дострокове погашення кредиту, а також сплати процентів та їх розмір за користування кредитом у разі його дострокового погашення передбачено п.3.5. та п.7.2. Кредитного договору. Крім того, п.2.4.2. Договору застави також передбачає відповідне право і заставодавця на виконання кредитних зобов'язань відповідача, що узгоджується із приписами ст. 528 ЦК України.

Отже, посилання позивача на те, що 03.07.2014 була погашена поточна заборгованість, оскільки у відповідача не існувало простроченої заборгованості, не свідчить про порушення відповідачем та третьою особою будь-яких умов вищезазначених договорів або приписів чинного законодавства.

Таким чином, з наявних документів вбачається, що 03.07.2014 третя особа здійснила повне дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором, про що також свідчить відсутність з боку позивача будь-яких претензій щодо погашення заборгованості до 15.06.2016 - дати винесення уповноваженою особою Фонду наказу про нікчемність правочину з погашення заборгованості.

Постановою Правління Національного банку України № 350/БТ від 12.06.2014 позивача було віднесено до категорії проблемних банків.

26.06.2014 постановою Правління Національного банку України № 385/БТ внесено зміни до вищезазначеної постанови № 350/БТ від 12.06.2014, а саме установлено обмеження в діяльності позивача, зокрема, приймати погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активними операціями банку, тільки в грошовій формі; погашення заборгованості за наданими кредитами та іншими активними операціями шляхом набуття права власності на об'єкти застави здійснювати за погодженням з куратором банку; не вивільняти отримане банком забезпечення за кредитними операціями до часу повного погашення позичальниками заборгованості, а в разі потреби приймати додаткове забезпечення.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 15.07.2014 № 409 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Фінростбанк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 15.07.2014 прийнято рішення № 55 про запровадження з 16.07.2014 до 16.10.2014 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Фінростбанк".

16.10.2014 виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 113, відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Фінростбанк".

У результаті перевірки уповноваженою особою правочинів, вчинених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів) що є нікчемними з підстав, визначених ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноваженою особою видано наказ від 15.06.2016 № 18/1, яким визнано нікчемним правочин щодо погашення 03.07.2014 кредитної заборгованості ТОВ «Лакреоме» за Кредитним договором від 26.12.2012 № 51-КЛ/КРВ та зазначено вчинити всі необхідні дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

21.11.2016 уповноваженою особою направлено на адресу відповідача повідомлення № 2754 про виявлену нікчемність погашення кредитної заборгованості за Кредитним договором у загальному розмірі 1 527 616,41 грн. та необхідність термінового погашення простроченої заборгованості за вказаним договором.

Відповідно до п.7 розділу ІІ Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.05.2016 № 826, за наслідками проведення перевірки правочинів (договорів) на предмет нікчемності Комісією складаються та подаються на розгляд Уповноваженій особі Фонду пропозиції та висновки, які оформлюються відповідним актом(ами) перевірки.

Згідно з п.8. вказаного Порядку, уповноважена особа Фонду протягом двох робочих днів з дня подання відповідного акта перевірки розглядає пропозиції й висновки, викладені у ньому, та у разі згоди з висновками готує та підписує відповідний розпорядчий документ та вчиняє інші необхідні дії.

У розпорядчому документі зазначається інформація про наявність/відсутність обґрунтованих підстав нікчемності правочинів (договорів) та обов'язково додається перелік нікчемних правочинів (договорів) із зазначенням номера рахунку/договору, назви операції, підстави нікчемності (норма закону) щодо кожного правочину (договору).

Про прийняте рішення Уповноважена особа Фонду повідомляє протягом одного робочого дня Фонд, сторони виявленого нікчемного правочину (договору) та у разі потреби - правоохоронні органи.

У листі сторонам нікчемного правочину (договору) обов'язково зазначаються: підстава застосування наслідків нікчемності правочину (норма закону); інформація щодо порядку застосування наслідків нікчемності.

Проте, жодних посилань на конкретний правочин (договір) та нормативні підстави його нікчемності, встановлені ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зазначений наказ та повідомлення не містять. Крім того, з наявного у матеріалах справи акту перевірки за Кредитним договором, наданого у копії, який складено робочою групою уповноваженій особі, також не вбачається який саме правочин визнано нікчемним.

У вказаному акті, однак, зазначено про обмеження, встановлені постановою НБУ від 26.06.2014 № 385/БТ, та наведено п.3,4 ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", що свідчить, на думку робочої групи, про нікчемність правочину по погашенню заборгованості.

Відповідно до п.3,4 ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (у редакції, чинній на момент дострокового погашення відповідачем заборгованості) протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку договорів (інших правочинів), укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів (правочинів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають одному з таких критеріїв: договори про здійснення кредитних операцій та інші господарські договори, що мають на меті штучне виведення активів банку внаслідок шахрайських дій та зловмисних намірів; договори, що передбачають платіж чи операцію з майном з метою надання пільг окремим кредиторам банку.

З урахуванням аналізу вищезазначених норм чинного законодавства, погашення 03.04.2014 відповідачем заборгованості не є таким, що погіршує фінансовий стан банку або зниження його неплатоспроможності, та не передбачає платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг, або штучне виведення активів, оскільки грошові кошти з банку виведені не були, а навпаки, за їх рахунок здійснено погашення зобов'язань за Кредитним договором. Доказів протилежного позивачем до суду не надано.

Одночасно, посилання позивача щодо невідповідності дій банку постанові НБУ від 26.06.2014 № 385/БТ по прийняттю від відповідача дострокового виконання зобов'язання у безготівковій формі та без погодження із куратором банку не можуть бути підставою для визнання нікчемним вчиненого відповідачем правочину по погашенню заборгованості, оскільки вказані підстави не зазначені у ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та дана постанова на відповідача не розповсюджується.

Наведеними обмеженнями позивач, крім того, обґрунтовував відсутність у нього права застосування позасудового способу звернення стягнення на предмет застави за відсутності порушень відповідачем умов Кредитного договору, так як право на звернення стягнення на предмет застави виникає у разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), згідно з ч. 2 ст. 590 ЦК України, а у відповідача станом на 03.07.2014 прострочена заборгованість була відсутня.

Однак, зазначена норма жодним чином не обмежує право заставодавця на дострокове виконання основного зобов'язання.

Додатково суд зазначає, що як вбачається з пояснень третьої особи, третя особа погодила списання коштів з депозитного рахунку в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. При цьому, позивач у власних поясненнях не спростував відсутності такого погодження, зазначивши лише, що всю документацію по договору депозиту з третьою особою не було передано з Київського відділення Банку, відповідно Банком не доведено відсутність погодження третьої особи на погашення кредиту за рахунок коштів за депозитним договором. Більше того, третя особа була обізнана про здійснення Банком вказаних транзакцій, а отже погодила їх у будь-якому випаду.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що оскільки заборгованість за Кредитним договором погашена заставодавцем достроково в повному обсязі 03.07.2014, а твердження позивача про наявність цієї заборгованості обумовлюється нікчемністю правочину по погашенню вказаного боргу, що однак під встановлені ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ознаки нікчемності не підпадає, то наведені позивачем підстави звернення з даним позовом є необґрунтованими та недоведеними, що зумовлює суд відмовити в його задоволенні.

Одночасно, суд відмовляє у задоволенні заяви позивача про вихід за межі позовних вимог, оскільки зазначені позивачем підстави для визнання чітко не вказаного правочину по погашенню відповідачем заборгованості нікчемним, є аналогічними тим підставам, якими позивач обґрунтовував позов, та які не відповідають положенням чинного законодавства щодо вимог нікчемності певних видів правочинів. Крім того, приписи ст. 83 ГПК України надають господарському суду право, а не обов'язок, виходити за межі позовних вимог у разі необхідності захисту прав і законних інтересів позивача.

Враховуючи викладене, зокрема погашення заставодавцем заборгованості за Кредитним договором, відсутність підстав для визнання нікчемними правочинів щодо сплати заборгованості, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі положень ст. 49 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача. До того ж, оскільки ухвалою суду від 09.02.2017 позивачу було відстрочено сплату судового збору у розмірі 31 320,07 грн. за подання заяви про збільшення розміру позовних вимог до прийняття рішення у даній справі, то з урахуванням відмови позивачу у задоволенні позову, з останнього в дохід Державного бюджету підлягає стягненню 31 320,07 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Фінростбанк" (65104, м. Одеса, пр-кт Академіка Глушка, буд. 13; ідентифікаційний код 14366762) у дохід Державного бюджету 31 320 (тридцять одну тисячу триста двадцять) грн. 07 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 28.03.2017

Суддя Я.В. Маринченко