ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2017 року Справа № 904/11944/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Антонік С.Г. (доповідач)

суддів: Вечірко І.О., Березкіна О.В.

при секретарі судового засідання: Манчік О.О.

за участю представників сторін

від позивача : ОСОБА_1, довіреність №13 від 11.01.2017 р., представник.;

від позивача: ОСОБА_2, довіреність №13 від 11.01.2017 р., представник;

від відповідача: Богатирьов С.В., договір про надання юридичної допомоги №б/н від 17.01.2017р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю НОМЕР_1 від 09.12.2003 р., адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2017р. у справі № 904/11944/16

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м.Дніпро

до : Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м.Дніпро

про стягнення заборгованості за договором оренди №5 від 01.04.2015р.

ВСТАНОВИВ:

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.03.2017р. справу № 904/11944/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Антонік С.Г., суддів Березкіна О.В., Вечірко І.О.

Ухвалою суду від 22.03.2017р. даною колегією суддів справу № 904/11944/16 прийнято до свого провадження.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2017 року (суддя Петренко І.В.) позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 292 800,00грн. основної заборгованості, 52 232,66 грн. пені, 7 439,42 грн. трьох відсотків річних, 28 196,92 грн. інфляційних втрат, 27 564,84 грн. комунальних платежів, 6123,29грн. судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано доведеністю заборгованості відповідача перед позивачем за договором оренди №5 від 01.04.2015 року, обґрунтованістю та законністю вимог позивача.

Зменшуючи розмір пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд керувався помилкою в розрахунках.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2017 року та прийняте нове, яким відмовити задоволенні позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі заявник зазначає, що відповідач не міг виступати стороною договору оренди №5 від 01.04.2015р., як суб'єкт господарювання, оскільки відповідно до виписки із ЄДР ОСОБА_4 була зареєстрована як суб'єкт господарювання тільки 12.05.2015 року. Наявний у справі договір оренди відповідач не укладала із позивачем, приміщення, яке є об'єктом оренди - не використовувала.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи наведені в апеляційній скарзі та вказав, що про неможливість укладання договору свідчить і те, що відповідачем не сплачувалися гарантійні внески, у вигляді орендної плати за перший і останній місяці, як то передбачено п.4.3. Договору. Не отримуючи жодного місяця орендної плати протягом 19 місяців, позивач, отримуючи значні збитки не лише не звертається до суду, а навіть не користується наданим законом та договором правом на односторонню відмову від договору. Також позивачем не виставлялися рахунки та не вимагалося відповідача компенсації комунальних послуг, як передбачено договором. Просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в позові.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу та його представник в судовому засіданні вказали, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Договір оренди та акт приймання передачі підписані особисто відповідачем та скріплені її печаткою. За весь час оренди відповідач не здійснила жодної оплати як орендних платежів, так і гарантійного внеску, постійно обіцяючи здійснити розрахунки. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм чинного законодавства при винесенні рішення суду, встановила наступне.

01.04.2015р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (орендар) укладено договір оренди №5, згідно пункту 1.1 якого, орендодавець передає, а орендар приймає в оренду частину приміщення за адресою АДРЕСА_1 площею 114,20кв.м. та ґанок будинку площею 7,80кв.м.

Загальна площа орендованого об'єкту - 122,00кв.м.

Приміщення надається в оренду для здійснення господарської діяльності (п. 2.1 договору ).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 договору, термін оренди за цим договором починається з моменту прийняття приміщення, що орендується, за актом приймання-передачі, що укладається в письмовій формі та підписується сторонами та діє до 31.12.2015р. Увипадку відсутності письмово звернення від будь-якої сторони за 1 (один) місяць до закінчення терміну оренди, договір оренди вважається пролонгованим до 31.12.2016р.

Орендна плата встановлюється в розмірі 14 640,00грн. без ПДВ за місяць. Орендна плата та інші платежі, передбачені даними договором, за місяць сплачуються у гривні, в готівковій або безготівковій формі не пізніше 10-го числа поточного місяця. У перший місяць оренди орендар сплачує орендну плату за перший та авансом за останній місяць оренди. ( п.п. 4.1- 4.3). Крім орендної плати орендар щомісячно сплачує за спожиту електроенергію, воду та опалення згідно з показами лічильника, а також компенсує вартість обслуговування пожежної сигналізації (п.4.5.).

01.04.2015р. сторонами підписано акт приймання-передачі нежилого приміщення в оренду, за яким орендодавець - ФОП ОСОБА_5 передав, а орендар - ФОП ОСОБА_4 прийняла технічно справне. придатне для використання за цільовим призначенням нежитлове приміщення, зазначене в договорі. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач 08.11.2016р. направив відповідачу претензії з вимогою погашення заборгованості за договором.

Відповідач на претензію не відповів. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 292 800 грн. орендної плати нарахованої за період з 1 квітня 2015 року по 30 листопада 2016р., а також 94 686,94грн. пені, 7 467,03грн. трьох відсотків річних, 35 897,28грн. інфляційних втрат та 27 564,84грн. комунальних платежів.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.525, ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.4.5 Договору, відповідач крім орендної плати зобов'язався щомісяця сплачувати за спожиту електроенергію, воду та опалення згідно з показами лічильника, а також компенсує вартість обслуговування пожежної сигналізації, у строки визначені підпунктом 4.2 пункту 4.

Заборгованість з оплати за опалення орендованої площі у період з 01.04.2015р. до 30.11.2016р. складає 18 570,69грн., а електроенергії за цей же період - 8 994,15грн. і підтверджується квитанціями про оплату, яку здійснював позивач на підставі договорів, укладених з постачальниками послуг.

Доказів оплати за опалення та електричну енергію відповідачем не надано.

Згідно ч.ч.1, 6 ст.283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 5 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідачем не надано доказів сплати орендної плати за період з 01.04.2015р. по 31.11.2016р. Заборгованість за цей період складає 292 800 грн. та правильно стягнута судом.

Згідно ч.1 ст.216, ч.1, 2 ст.218 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст..230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 4 ст.231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 статті 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 6.1 Договору сторони встановили, що за несвоєчасну сплату орендної плати орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Позивач нарахував відповідачу до сплати пеню за загальний період прострочення з 11.04.2015р. по 30.11.2016р. на загальну суму 94 686,94грн. (розрахунок пені здійснено за кожен період окремо).

Оскільки позивач здійснив розрахунок пені без урахування ч.6 ст.232 ГК України, господарський суд правильно здійснив перерахунок та задовольнив в цій частині вимоги частково у розмірі 52 232,66грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який построчив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував три відсотки річних за загальний період прострочення з 11.04.2015р. по 30.11.2016р. на загальну суму 7 467,03грн. та інфляційні за цей же період на суму 35 897,28грн. (розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів здійснено за кожен період окремо).

Господарський суд, перевіривши розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних обґрунтовано визнав їх таким, що містить помилки, а тому правильно задовольнив позовні вимоги частково, стягнувши 7 439,42грн. 3% річних та 28 196,92 грн. інфляційних.

Що стосується укладеного договору, то колегія суддів зазначає наступне.

Матеріалами справи доведено, що з боку відповідача договір був укладений до моменту її державної реєстрації, як фізичної особи - підприємця.

Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір оренди недійсним не визнаний судом і його недійсність прямо законом не встановлена.

Частиною 3 статті 50 ЦК України встановлено, що якщо особа розпочала підприємницьку діяльність без державної реєстрації, уклавши відповідні договори, вона не має права оспорювати ці договори на тій підставі, що вона не є підприємцем.

З урахуванням наведеного апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Рішення суду слід залишити в силі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 101- 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2017р. у справі № 904/11944/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 23.03.2017р.

Головуючий: __________________ С.Г. Антонік

Судді: __________________ О.В.Березкіна

__________________ І.О.Вечірко