ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

30.03.2017 Справа № 908/652/17

Суддя Федорова Олена Владиславівна розглянувши матеріали:

за позовом публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (69096, місто Запоріжжя, вул. Каховська, буд. 26)

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (69000, АДРЕСА_1)

про врегулювання розбіжностей, які виникли при укладанні господарського договору

встановив, що у прийнятті позовної заяви слід відмовити у зв'язку із наступним.

До господарського суду Запорізької області 29.03.2017 р. надійшла позовна заява ПАТ «Запоріжжяобленерго» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про врегулювання розбіжностей, які виникли при укладанні господарського договору. Підставою для звернення з позовом до суду зазначено недосягнення сторонами згоди під час укладання договору про приєднання до електричних мереж усіх істотних умов договору, як то передбачено ст. 638 ЦК України.

Відповідно до ст. 62 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Статтею 21 ГПК України встановлено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Тож враховуючи приписи ст. 21 ГПК України відповідачами у господарському судочинстві можуть бути суб'єкти підприємницької діяльності, підприємства та організації зазначені у вищевказаній статті.

Відповідно до п.п.1,2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 10 (із подальшими змінами) "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції (ст.12 ГПК України). Господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Таким чином, справи, де позивачем і/або відповідачем є не юридична особа не підвідомчі господарським судам за правилами Господарського процесуального кодексу України.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності (частина 2 статті 1 ГПК України).

Відповідно до положень п. 4 ст. 12 ГПК України господарським судам, зокрема, підвідомчі справи за участю фізичних осіб, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Згідно з ст. 167 ГК України під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

При вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України. Зокрема, господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

В даній позовній заяві № 007-33/5085 від 29.03.2017р. (вх. № 723/08-07/17) позивач визначив відповідача фізичну особу-підприємця ОСОБА_1

Між тим, відповідно до безкоштовного запиту з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30.03.2017 р. фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_2) припинив підприємницьку діяльність, про що зроблено відповідний запис номер 4009007 11.01.2017 р.

Враховуючи предмет позову, позовні вимоги ПАТ «Запоріжжяобенерго» до відповідача - фізичної особи, яка не має статусу фізичної особи-підприємця, не підлягають розгляду в господарських судах України, оскільки фізична особа не може виступати стороною у процесі, який розглядається в порядку господарського судочинства, окрім спорів пов'язаних з корпоративними відносинами.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що спір за участю фізичної особи не підлягає розгляду в господарських судах України, суд дійшов висновку, про наявність достатніх підстав для відмови у прийняття позовної заяви

За таких обставин, відповідно до п.3 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України у прийнятті позовної заяви до розгляду господарським судом відмовляється.

Керуючись, п. 3 ч. 1 ст. 62, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд,

УХВАЛИВ:

В прийнятті позовної заяви - відмовити.

Додаток: позовні матеріали на 35-ти аркушах, в тому числі оригінали платіжного доручення № 34877 від 06.03.2017 р. про сплату судового збору у розмірі 1600,00 грн. та фіскального чеку № 6898 від 29.03.2017 р. та опису вкладення у цінний лист від 29.03.2017 р.

Ухвала набрала законної сили - 30.03.2017 р.

Суддя О.В. Федорова