ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2017 р. Справа № 917/517/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М.,

при секретарі Євтушенко Є.В.,

за участю представників:

від позивача - не з'явився,

від відповідача - Бікеєв Р.В. - за довіреністю від 12.05.2016р.,

розглянувши у відкритому судовому у засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" (вх.№715 Х/2) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 14.02.2017р. у справі № 917/517/16,

за позовом Приватного акціонерного товариства "Технологія", м. Суми,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат", м. Гадяч,

про стягнення 581219,08 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 14.02.2017р. у справі №917/517/16 (суддя Тимошенко О.М.) відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" про надання відстрочки виконання рішення суду від 24.05.2016 року по справі №917/517/16.

Обґрунтовуючи винесену у справі ухвалу, місцевий господарський суд зазначає, що відповідач не надав жодних доказів, які б обґрунтовували неможливість виконання рішення суду, а посилання на складне фінансове становище відповідача не є доказом неможливості виконання судового рішення.

Разом з тим, суд зазначає, що вимоги відповідача, визначені як відстрочення виконання рішення господарського суду Полтавської області від 24.05.2016р. у справі № 917/517/16 на 10 місяців з моменту винесення рішення уданій справі, фактично зводяться до відстрочення виконання рішення до 24.03.2017р., разом з тим, останнім не надано обґрунтування, а також належних доказів на підтвердження того, що саме зміниться у його фінансовому стані за цей строк.

Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповного з'ясування всіх обставин, що мають значення для справи, просить скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 14.02.2017р. у справі № 917/517/16 та прийняти нове рішення, яким заяву ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" про відстрочення виконання рішення від 24.05.2017р. у справі № 917/517/16 задовольнити та відстрочити виконання вказаного рішення суду на 10 місяців.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог скаржник посилається на положення ст. 121 ГПК України, п. 7.1.2, 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", зазначаючи при цьому те, що починаючи з 2014 року Російською Федерацією повністю закрито свій ринок збуту для продукції українського виробництва. Крім того, з 01.07.2016р. було введено повну заборону на транзит української продукції митною територією Російської Федерації до Республіки Казахстан та Киргизької Республіки.

Вказані дії призвели до втрати основних ринків збуту та значного зменшення внутрішнього попиту на сирну продукцію, при цьому має місце значне збільшення обсягу порушень платіжної дисципліни зі сторони контрагентів ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" за взятими на себе господарськими зобов'язаннями.

Внаслідок одноразового стягнення боргу стягувачем під реальною загрозою опиниться погашення заборгованості та виплата поточної заробітної плати; сплата банківських кредитів; виконання підприємством затверджених судом мирових угод; проведення розрахунків з бюджетами; сплата комунальних платежів; здійснення розрахунків з постачальниками сировини та енергоносіїв тощо, що в сукупності матиме своїм наслідком утворення нових боргів, що в подальшому потягне за собою банкрутство ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат".

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.03.2017р. апеляційну скаргу прийнято до провадження, справу призначено до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу Приватне акціонерне товариство "Технологія" просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" на ухвалу господарського суду Полтавської області від 14.02.2017р. у справі № 917/517/16; розгляд апеляційної скарги здійснити без участі його представника (вх.№ 2889 від 16.03.2017р.).

В обґрунтування своєї позиції у справі позивач вказує, що відповідачем здійснюється господарська діяльність, отримання доходів, здійснюється розрахунки зі свого банківського рахунку у звичайному режимі. Так, у грудні 2016 року відповідачем було перераховано на рахунок позивача 15000,00 грн., у січні 2017 року - 11000,00 грн., у лютому 2017 року - 12044,00 грн. За таких обставин, на думку позивача, відповідач має фінансові можливості для виконання судового рішення, що, зокрема, підтверджується й фактом сплати судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив суд скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 14.02.2017р. у справі № 917/517/16 та прийняти нове рішення, яким заяву ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" про відстрочення виконання рішення від 24.05.2017р. у справі № 917/517/16 задовольнити та відстрочити виконання вказаного рішення суду на 10 місяців.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, свою позицію у справі виклав у відзиві на апеляційну скаргу.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов'язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи здійснити за відсутності представника позивача за наявними матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 24.05.2016р. позовні вимоги, з урахуванням заяв про їх зменшення від 26.04.2016р. та від 20.05.2016р., задоволено частково, стягнуто з ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" на користь ПАТ "Технологія" основний борг у сумі 435129,29 грн., пеню у сумі 85431,75 грн., 3% річних у сумі 5927,97 грн., інфляційні втрати у сумі 22118,73 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.10.2016р. рішення суду першої інстанції змінено, пункт 2 резолютивної частини викладено у наступній редакції: "Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" на користь приватного акціонерного товариства "Технологія" 435129,29 грн. основного боргу, 85431,75 грн. пені, 5927,97 грн. 3% річних та 22818,73 грн. інфляційних, 8229,12 грн. витрат по сплаті судового збору". У іншій частині рішення від 24.05.2016р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.01.2017р. касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" залишено без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 17.10.16 та рішення господарського суду Полтавської області від 24.05.2016р. у справі №917/517/16 - без змін.

01.02.2017р. до господарського суду Полтавської області подано заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" про надання відстрочки виконання рішення господарського суду Полтавської області від 24.05.2016 р. у справі № 917/517/16 на 10 місяців з моменту винесення рішення у даній справі.

В обґрунтування свої заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" посилається на те, що на сьогоднішній день у ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" все ще мається заборгованість перед ПрАТ "Технологія" згідно судового рішення, в розмірі 556836,86 грн. Така ситуація склалася у зв'язку із значним збільшенням обсягу порушень платіжної дисципліни, а також складними фінансовими взаємовідносинами з нашими контрагентами та укладеними з ними договорами, виплати грошових коштів іншим контрагентам. Протягом останніх 10 років основними ринками збуту продукції ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" були Російська Федерація та Республіка Казахстан.

Однак, починаючи з 2014 року, Російська Федерація повністю закрила свій ринок (введено продуктове ембарго) для продукції українського виробництва та ввела всілякі обмеження та заборони на транзит української продукції митною територією Російської Федерації до Республіки Казахстан та Киргизької Республіки. Втрата основних ринків збуту в сукупності зі збільшенням вартості палива та енергоносіїв, зменшення платоспроможності населення, і, як наслідок значне зменшення внутрішнього попиту на сирну продукцію та ін. призвели до значного зниження обсягів виробництва та реалізації продукції відповідачем.

Разом з тим, згідно Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) господарської діяльності ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" за І півріччя 2016 р. підприємство зазнало значні збитки, що призвело до вкрай скрутного фінансового становища ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат".

Як зазначає відповідач, за штатним розкладом у ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" працює біля 140 працівників, перед якими товариство має заборгованість по заробітній платі на загальну суму більше З000000,00 грн.

З огляду на це, стягнення суми боргу за рішенням без відстрочки виконання рішення суду, зумовить неможливість своєчасно виплатити заробітну плату працівникам товариства, своєчасної сплати податків та зборів, спричинить масове звільнення працівників.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та викладеним доводам сторін, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за власною ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і, у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови. Вказаною нормою визначено процесуальну можливість вирішення питань, пов'язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду, оскільки у процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Правовий аналіз змісту вказаної норми процесуального закону дозволяє дійти висновку, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Пунктом 7.1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" встановлено, що відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

У відповідності до п. 7.2 вказаної постанови, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Крім того, з аналізу процесуальних норм, які регулюють питання можливості надання відстрочення виконання рішення суду, випливає, що законодавець у будь-якому випадку пов'язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Господарський процесуальний кодекс України не містить вичерпного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, а тому оцінка доказів, що підтверджують зазначені обставини повинна бути здійснена за правилами статті 43 цього Кодексу.

Таким чином, згідно з вказаною статтею господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як вбачається з судової практики, до обставин, що ускладнюють виконання судового рішення та які є підставою для розстрочки (відстрочки) його виконання, належать хвороба боржника або членів його сім'ї, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи-боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Крім цього, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Разом з тим, дотримання принципу обов'язкового виконання судового рішення не повинно призводити до припинення фінансування першочергових зобов'язань боржника за відсутності реальної можливості виконати судовий акт неминуче і одночасно, тобто, відстрочка виконання судового рішення дозволить акумулювати необхідні фінансові кошти для повного його виконання, а тому наявні виняткові та виключні обставини для відстрочення виконання судового рішення.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Ці дані, зокрема, встановлюються на підставі письмових доказів та пояснень представників сторін.

Згідно з положеннями статтей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів зазначає, що відповідач безпідставно, всупереч вимогам ст. 121 ГПК України, посилається на негативні наслідки виконання такого рішення для нього, оскільки сам лише фінансовий стан не свідчить про неможливість виконання рішення суду і не є достатнім доказом для цього, не є винятковим випадком та підставою для відстрочення виконання рішення.

Відповідачем в свою чергу взагалі не зазначено, які саме обставини справи він вважає винятковими та конкретно в чому полягає неможливість виконання судового рішення чи його ускладнення, а також не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують ці обставини.

Так, заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження скрутного майнового стану товариства, відсутності коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, зокрема, баланс юридичної особи, який відображає дійсний фінансовий стан підприємства, документів, якими підтверджується значна заборгованість ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" перед іншими контрагентами, заборгованість товариства перед своїми працівниками, а також існування інших об'єктивних обставин, що унеможливлюють або утруднюють виконання рішення суду у даній справі.

Крім того, відповідачем не надано жодних доказів того, що одномоментне виконання судового рішення у справі № 917/517/16 може мати наслідком доведення підприємства-відповідача до банкрутства, не доведено наявність обставин, які б обумовили необхідність та доцільність відстрочення виконання судового рішення, зокрема, спроможність останнього здійснити відповідні грошові платежі зі спливом 10-ти місячного строку після прийняття рішення про стягнення заборгованості у даній справі.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Судом враховано, що пункт 1 статті 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд". Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду".

При цьому в рішенні Європейського суду з прав людини від 15.01.2010 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" зазначено, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, було ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій із сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті Першого протоколу до Конвенції.

Таким чином, при задоволенні заяви про розстрочку виконання судового рішення місцевим господарським судом враховано матеріальний інтерес позивача щодо вчасного отримання власних грошових коштів, які неправомірно утримуються відповідачем у справі, можливість настання негативних наслідків для стягувача у формі майнових втрат у разі остаточного погашення відповідачем заборгованості лише в порядку, визначеному в заяві про відстрочення виконання судового рішення, що свідчить про дотримання балансу інтересів обох сторін при винесенні судом оскаржуваної ухвали.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно дослідивши матеріали справи в їх сукупності дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про те, що надані заявником докази та вказані обставини справи ніяким чином не свідчать про неможливість виконання рішення суду та не є винятковими у розумінні ч. 1 ст. 121 ГПК України та з урахуванням матеріальних інтересів сторін, їх фінансового стану, ступені вини відповідача у виникненні спору, наявності інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, підставно, відповідно до вимог та п. 6 ст. 83 ГПК України, залишив клопотання ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" про відстрочення виконання рішення суду - без задоволення, оскільки наявність заборгованості перед відповідачем інших осіб, тяжкий його фінансовий стан, за змістом названої норми права, не є винятковим випадком та підставою для відстрочення виконання судового рішення.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки місцевого господарського суду, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржувана ухвала господарського суду Полтавської області від 14.02.2017р. у справі № 917/517/16 залишенню без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 99, 101, п.1 ч.1 ст. 103, ст.ст. 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 14.02.2017р. у справі №917/517/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 27.03.2017р.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко