РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2017Справа №910/1406/17
За позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про розірвання Договору оренди, виселення та стягнення 64888,83 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Семененко Л.М., за довіреністю

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: Семененко Л.М., за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" (далі - позивач) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач) про розірвання Договору оренди, виселення та стягнення 64 888,83 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2017 було порушено провадження у справі № 910/1406/17, залучено до участі у справі Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, розгляд справи призначено на 27.02.2017.

09.02.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представник позивача подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

У судове засідання 27.02.2017 представник позивача з'явився.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання 27.02.2017 не з'явились.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу, неподання витребуваних доказів.

Враховуючи те, що представники відповідача та третьої особи у судове засідання 27.02.2017 не з'явились, а також у зв'язку із невиконанням відповідачем та третьою особою вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 30.01.2017 про порушення провадження у справі, розгляд справи було відкладено на 20.03.2017.

У судове засідання 20.03.2017 представник позивача та третьої особи з'явився, надав свої пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в засідання господарського суду своїх представників не направив, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 20.03.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

26.11.2014 між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - орендодавець, третя особа), Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - орендар, відповідач) та Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» (далі - підприємство, позивач) було укладено Договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 1765 (далі - Договір оренди), відповідно до умов якого орендодавець на підставі протоколу засідання постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 08.07.2014 № 3 п. 1.2.7 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлової приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, далі - об'єкт оренди, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, для розміщення приватного закладу охорони здоров'я.

Згідно з п. 2.1 Договору оренди об'єктом оренди є нежитлові приміщення загальною площею: 98,30 кв.м., в т.ч. 1 поверх - 5,00 кв.м., підвал - 93,30 кв.м., згідно з викопіюванням з по поверхового плану, що складає невід'ємну частину цього Договору.

Відповідно до п. 2.2 Договору оренди вартість об'єкту оренди згідно із затвердженим 24.04.2014 висновком про вартість майна станом на 31.01.2014 становить 587 853,00 грн.

Об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі КП «Київжитлоспецексплуатація» (п. 2.4 Договору оренди).

Пунктом 3.1 Договору оренди визначено, що за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженою рішенням Київради від 22.09.2011 № 34/6250. Розмір орендної плати згідно з розрахунком орендної плати, що є невід'ємною частиною цього Договору за листопад 2014 становить 59,17 грн. за 1 кв.м. орендованої площі, що складає 5 816,55 грн.

Відповідно до п. 3.2 та 3.3 Договору оренди розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому у поточному місяці. Крім орендної плати орендар сплачує компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди, яка за листопад 2014 складає 128,39 грн. на місяць.

За умовами п. 3.6 Договору оренди орендна плата, компенсація витрат підприємства та компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою сплачується орендарем на рахунок підприємства, за яким закріплене майно на праві господарського відання чи оперативного управління (балансоутримувача) (надалі-підприємство) КП "Київжитлоспецексплуатапія" 01001 м. Київ вул. Володимирська, 51-а, р/р у АБ "Укргазбанк" м. Києва Код банку 320478, Код Св. ПДВ № 39071463 ІПН 94 починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати, компенсації витрат підприємства та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві.

Згідно з п. 3.7 Договору оренди орендна плата, компенсація витрат підприємства та компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 5 числа наступного місяця.

Пунктом 4.2 Договору оренди орендар зобов'язаний вносити орендні платежі (орендну плату, компенсацію витрат підприємства та компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою) своєчасно і в повному обсязі.

Згідно з п. 7.6 Договору оренди, у разі закінчення строку дії Договору або при його розірванні орендар зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт оренди підприємству у стані в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням всіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії Договору оренди.

Цей Договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 26.11.2014 по 24.11.2017 (п. 9.1 Договору оренди).

Відповідно до п. 9.6 Договору оренди, на вимогу однієї із сторін Договір може бути достроково розірвано за рішенням суду, господарського суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

26.11.2014 сторонами було складено та підписано акт приймання-передачі об'єкта оренди до Договору оренди, відповідно до якого, орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне користування згідно з Договором оренди нежилі приміщення, що перебувають на балансі позивача, загальною площею 98,3 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

Як зазначає позивач, у відповідача виникла заборгованість з орендної плати в розмірі 50 921,26 грн. за період з червня 2016 року по грудень 2016 року включно, з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою в розмірі 392,40 грн. в зв'язку з чим просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість, розірвати Договір оренди та зобов'язати відповідача повернути позивачу орендоване приміщення у зв'язку з невиконанням зобов'язань за Договором оренди.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 та 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Втім, як зазначає позивач, відповідачем не було сплачено орендну плату за червень 2016 - грудень 2016 року включно в розмірі 50 921,26 грн. та компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою в розмірі 392,40 грн.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідачем в свою чергу, не було надано суду доказів на підтвердження належного виконання умов Договору оренди в частині своєчасного та повного внесення орендних платежів.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки матеріали справи не місять доказів на підтвердження внесення відповідачем орендних платежів за червень - грудень 2016 року включно в розмірі 50 921,26 грн. та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою в розмірі 392,40 грн., позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою в розмірі 392,40 грн. та заборгованості по сплаті орендних платежів в розмірі 50 921,26 грн. підлягають задоволенню.

Крім основної суми заборгованості позивач просить стягнути з відповідача на свою користь пеню в розмірі 9 021,50 грн., інфляційні втрати в розмірі 3 634,35 грн. та 3% річних в розмірі 919,32 грн.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 6.2 Договору оренди за несвоєчасну сплату орендної плати, компенсації витрат підприємства та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, орендар сплачує на користь підприємства пеню в розмірі 0,5 % від розміру несплаченої орендної плати, компенсації витрат підприємства та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Однак, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заявленої до стягнення суми пені, позивач нараховує пеню на загальний розмір заборгованості, а саме яка виникла з квітня 2015 року.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 3.7 Договору оренди орендна плата, компенсація витрат підприємства та компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 5 числа наступного місяця.

Таким чином, пеня може бути нарахована позивачем, з моменту виникнення прострочення та протягом 6 місяців, що позивачем не враховано при здійсненні нарахування пені.

Здійснивши власний розрахунок пені, суд встановив, що позивачем невірно розраховано розмір пені, а відтак вимога про стягнення пені в розмірі 9 021,50 грн. підлягає частковому задоволенню в розмірі 4 720,54 грн.

Згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом здійснено перерахунок заявленої до стягнення з відповідача суми 3% річних та інфляційних втрат, та встановлено, що позивачем вірно розраховано вказані суми, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних в розмірі 919,32 грн. та інфляційні втрати в розмірі 3 634,35 грн.

Щодо вимог позивача про розірвання Договору оренди, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 9.6 Договору оренди, на вимогу однієї із сторін Договір може бути достроково розірвано за рішенням суду, господарського суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Згідно з частиною третьою статті 291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

При цьому повинні враховуватися приписи частини другої статті 651 ЦК України, які є загальними для розірвання договору та які передбачають можливість розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 782 ЦК України передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Визначена статтею 782 ЦК України можливість розірвати договір найму шляхом відмови від договору в позасудовому порядку є правом, а не обов'язком наймодавця.

Право наймодавця на відмову від договору найму, передбачене частиною першою статті 782 ЦК України, не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою розірвати договір у разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо вбачається істотне порушення умов договору.

Отже, істотне порушення орендарем такої умови договору оренди майна, як сплата орендної плати, є достатньою правовою підставою для розірвання договору оренди в судовому порядку та повернення орендованого майна орендодавцю.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08.05.2012 року у справі №5021/966/2011.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 30.11.2015 у справі № 910/24770/15 було стягнуто з відповідача, зокрема заборгованість по сплаті орендної плати в розмірі 7 979,90 грн. за квітень - серпень 2015 року.

В подальшому, рішенням Господарського суду міста Києва від 05.09.2016 у справі № 910/10638/15 було стягнуто, зокрема заборгованість по сплаті орендної плати в розмірі 19 479,94 грн. за січень 2016 року по травень 2016 року включно.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується вказаними рішеннями Господарського суду міста Києва, відповідач належним чином не виконує свої зобов'язання за Договором оренди щодо сплати орендної плати, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка на момент подання позову становила 70 401,20 грн., що не заперечувалося відповідачем.

Отже, враховуючи вищевикладене, приписи зазначених вище статей, суд вважає, що систематичне неналежне виконання відповідачем умов договору щодо внесення орендної плати за користування майном у строки і розмірах, обумовлених умовами договору, є наслідком позбавлення позивача того, на що він розраховував при укладені договору оренди, а саме ефективне надходження коштів, і таке порушення відповідачем умов договору є істотним, і є підставою для розірвання Договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 1765 від 26.11.2014 за рішенням суду.

Згідно з п. 7.6 Договору оренди, у разі закінчення строку дії Договору або при його розірванні орендар зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт оренди підприємству у стані в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням всіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії Договору оренди.

Оскільки право наймодавця вимагати повернення речі у разі припинення договору найму передбачено статтею 785 ЦК України та п. 7.6 Договору оренди, то враховуючи наявність підстав для розірвання договору оренди вважає правомірними вимоги позивача про виселення та повернення орендованого відповідачем приміщення балансоутримувачу.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення заборгованості, розірвання договору, виселення відповідача та повернення майна підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Розірвати Договір № 1765 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 26.11.2014, укладений між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація».

3. Виселити Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер картки платника податків: НОМЕР_2) з нежилих приміщень загальною площею 98,30 кв.м., в т.ч. на 1 поверсі - 5,00 кв.м., у підвалі - 93,30 кв.м. в будинку АДРЕСА_2.

4. Зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер картки платника податків: НОМЕР_2) передати Комунальному підприємству "Київжитлоспецексплуатація" (01001, м. Київ, вулиця Володимирська, будинок 51-А; ідентифікаційний код: 03366500) нежилі приміщення загальною площею 98,30 кв.м., в т.ч. на 1 поверсі - 5,00 кв.м., у підвалі - 93,30 кв.м. в будинку АДРЕСА_2.

5. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер картки платника податків: НОМЕР_2) на користь Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" (01001, м. Київ, вулиця Володимирська, будинок 51-А; ідентифікаційний код: 03366500) заборгованість по сплаті орендних платежів в розмірі 50 921 (п'ятдесят тисяч дев'ятсот двадцять одна) грн. 26 коп., заборгованість з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою в розмірі 392 (триста дев'яносто дві) грн. 40 коп., 3 % річних в розмірі 919 (дев'ятсот дев'ятнадцять) грн. 32 коп., пеню в розмірі 4 720 (чотири тисячі сімсот двадцять) грн. 54 коп., інфляційні втрати в розмірі 3 634 (три тисячі шістсот тридцять чотири) грн. 35 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 288 (шість тисяч двісті вісімдесят вісім) грн. 00 коп.

6. В іншій частині позову відмовити.

7. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідні накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.03.2017.

Суддя О.А. Грєхова