ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2017 р.Справа № 922/404/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мікант", м. Харків третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, м. Харків
до Комунального підприємства "Харківводоканал", м. Харків
про стягнення 35573,32 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, за довіреністю від 27.01.2017 року;

відповідача - ОСОБА_3, за довіреністю № 01.01-14/796-17 від 10.02.2017 року;

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України - ОСОБА_4, за довіреністю № 42 від 20.12.2016 року;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мікант" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Харківводоканал" про стягнення грошових коштів в розмірі 35573,32 грн., у зв`язку із порушенням відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Разом із позовною заявою позивачем було подано до суду клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02 лютого 2017 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 20 лютого 2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 16.02.2017 року представник відповідача надав клопотання про припинення провадження у справі у справі у зв'язку з відсутністю предмету спору (вх. № 5369).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.02.2017 року розгляд справи було відкладено на 06.03.2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 02.03.2017 року представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача (ОСОБА_1 обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України) надав відзив на позов (вх. № 7423), в якому зазначено проте, що рішення ОСОБА_5 містять лише зауваження про необґрунтоване застосування в Технічних умовах № 3726/ТУ-К від 04.10.2013 року та № 1366/ТО-В від 04.10.2013 року узагальнюючих термінів "на внутридомовых сетях водоснабжения", "на внутридовомых сетях водоотведения" (п.п. 2 рішень), що і визнано порушенням ч. 1 ст. 13, п. 2 ст. 50 ЗУ "Про захист економічної конкуренції", за яке КП "Харківводоканал" повинно сплатити Антимонопольному комітету штраф 7 тис. грн. Проте, як зазначає відповідач, вказане рішення не містить зазначення про обов`язок КП "Харківводоканал" компенсувати позивачу сплачені ним кошти.

Через канцелярію господарського суду Харківської області представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача (ОСОБА_1 обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України) надав пояснення по справі (вх. № 7409).

Через канцелярію господарського сулу Харківської області представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача (ОСОБА_1 обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України) надав клопотання про фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу (вх. № 7508).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.03.2017 року розгляд справи було відкладено на 20.03.2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 17.03.2017 року представник позивача супровідним листом (вх. № 9128) надав документи для долучення до матеріалів справи.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 17.03.2017 року представник позивача надав клопотання про витребування у Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України копій матеріалів справи № 1/02-78-14 та оригіналу попередніх висновків по справі (вх. № 9122).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.03.2017 року розгляд справи було відкладено на 28.03.2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 24.03.2017 року представник відповідача супровідним листом (вх. № 10057) надав документи для долучення до матеріалів справи.

Запис розгляду судової справи здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме: КП Діловодство спеціалізованого суду. Для архівного оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер CICX -10098.

Представник позивача в судовому засіданні 28.03.2017 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 28.03.2017 року підтримав клопотання про припинення провадження у справі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача (ОСОБА_1 обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України) в судовому засіданні 28.03.2017 року проти позову заперечував.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши учасників судового процесу, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Мікант" (позивач) є користувачем послуг водопостачання та водовідведення, що надаються Комунальним підприємством "Харківводоканал (відповідач).

Як зазначає позивач, у 2013 році звернувся до відповідача із запитом щодо збільшення лімітів водопостачання та водовідведення.

Відповідно до рахунку-фактури № 2528/ТУ-К від 10.10.2013 року, відповідача було зобовязано сплатити фінансові кошти на закупівлю матеріалів, для проведення заходів, направлених на забезпечення безперешкодного відводу стічних вод, згідно ТУ на загальну суму 9 618 грн.; № 1791 від 7.10.2013 року позивача було зобовязано сплатити фінансові кошті на придбання матеріалів для проведення заходів, спрямованих на забезпечення стабільної роботи систем водопостачання на загальну суму 15 895 грн.

Як свідчать матеріали справи, листом вх. №10619 від 11.10.2013 року позивач сплатив 15 895 грн. відповідачу згідно платіжного доручення №425 від 07.10.2013 року за рахунком-фактурою № 1791 від 07.10.2013 року

Листом від 24.10.2013 року позивач повідомив відповідача про сплату 9618,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 429 від 10.10.2013 року згідно рахунка-фактури № 2528/ТУ-К.

13.12.2013 року, позивач звернувся до Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України з заявою щодо зловживання монопольним становищем Комунального підприємства «Харківводоканал».

Згідно з повідомленням Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 02-26/1-1459 від 28.03.2014 року, адміністративним Відділення 27.03.2014 року прийнято розпорядження № 86 про початок розгляду справи № 1/02-78-14 за ознаками порушень КП «Харківводоканал» законодавства про захист економічної конкуренції.

Як зазначає позивач, за результатами розгляду вищезазначеної заяви, Відділенням було прийнято рішення, відповідно до якого було встановлено порушення відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції.

Крім того, як вказує позивач, згідно ОСОБА_3 з подання про попередні висновки у справі № 1/02-78-14, відповідача було зобов`язано повернути позивачу грошові кошти у розмірі 9618,00 грн. та 15895,00 грн.

На думку позивача рішення Харківського обласного територіального відділення антимонопольного комітету України у справі № 1/02-78-14 є підставою для повернення відповідачем грошових коштів в сумі 9618,00 грн. та 15895,00 грн., які були сплачені останнім на виконання рахунку-фактури № 2528/ТУ-К від 10.10.2013 року та рахунку-фактури № 1791 від 07.10.2013 року.

Заперечення відповідача ґрунтуються на тому, що рішенням Харківського обласного територіального відділення антимонопольного комітету України у справі № 1/02-78-14 не було зобов`язано відповідача повернути грошові кошти, сплачені позивачем в сумі 9618,00 грн. та 15895,00 грн. Вищезазначене рішення містить лише зауваження про необґрунтованість застосування в Технічних умовах № 3726/ТУ-К від 24.10.2013 року та № 1366/ТУ-В від 04.10.2013 року узагальнюючих термінів «на внутридомовых сетях водоснабжения», «на внутридомовых сетях водоотведения» (п. 2.2 рішень), що і визнано порушенням ч. 1 ст. 13, п. 2 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», за яке КП «Харківводоканал» повинно сплатити штраф в розмірі 7000,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених ГПК України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України субєкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 509 Цивільного Кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобовязання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В даному випадку в обґрунтування повернення відповідачем грошових коштів позивачу, останній посилається на прийняття ОСОБА_1 обласним відділенням Антимонопольного комітету України рішення по справі № 1/02-78-14 від 17.03.2015 року.

Як вбачається з вищезазначеного рішення Харківського обласного відділення Антимонопольного комітету України, предметом розгляду справи були наступні дії КП «Харківводоканал», які полягали у:

- включенні до Технічних умов № 1366/ТО-В вимоги щодо придбання та безоплатної передачі КП «Харківводоканал» засувки типу «Hawle» D300 в кількості 1 шт., ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачного пунктом 1 частини другої статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживанні монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з централізованого водопостачання в межах території м. Харкова, на якій розташовані мережі водопостачання, що перебувають у його власності та/або користуванні;

- включенні до Технічних умов № 3726/ТУ-К вимоги щодо придбання та безоплатної передачі КП «Харківводоканал» засувки типу «Hawle» D100 в кількості 5 шт., ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачного пунктом 1 частини другої статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживанні монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з централізованого водопостачання в межах території м. Харкова, на якій розташовані мережі водопостачання, що перебувають у його власності та/або користуванні.

За результатами розгляду заяви ТОВ «Мікант» ОСОБА_1 обласним відділенням Антимонопольного комітету України було прийнято рішення від 17.03.2015 року № 47-р/к, яким визнано, що Комунальне підприємство «Харківводоканал» за результатами діяльності в 2013., 2014 роках та станом на березень 2015 року займає монопольне (домінуюче) становище на ринку централізованого водовідведення в межах території міста Харкова, на якій розташовані мережі водовідведення, що перебувають у його власності та/або користуванні, з часткою 100%; визнано, що Комунальне підприємство «Харківводоканал», необґрунтовано застосувавши в Технічних умовах від 24.10.2013 № 3726/ТУ-К висловлювання «на внутридомовых сетях водоотведения» (мовою оригіналу), вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене частиною першою статті 13, пунктом 13, пунктом 2 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку централізованого водовідведення, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку. Згідно з абзацом другим частини другої статті 52 Закону України «Про зловживання економічної конкуренції» накладено на Комунальне підприємство «Харківводоканал» за порушення, зазначене в пункті 2 резолютивної частини цього рішення, штраф у розмірі 7000,00 грн.

Отже з аналізу вищезазначеного рішення не вбачається зобов`язання відповідача сплатити позивачу грошові кошти в сумі 9618,00 грн. та 15895,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на ст. 22 ЗУ «Про Антимонопольний комітет України».

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не встановлено законом.

Вищезазначена стаття дійсно встановлює обов`язковість виконання рішень Антимонопольного комітету України, проте, як вже було встановлено судом, резолютивна частина рішення по справі № 1/02-78-14 не встановлює обов`язку для КП «Харківводоканал» повернути ТОВ «Мікант» грошові кошти в сумі 9618,00 грн. та 15895,00 грн.

Крім того, як зазначено ОСОБА_1 обласним відділенням Антимонопольного комітету України та підтверджено матеріалами справи, відповідачем було сплачено штраф (п. 3 резолютивної частини рішення № 47/р) в розмірі 7000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 4.08.2015 року № 6673.

Отже рішення № 47/р є виконаним.

Щодо посилань позивача на попередні висновки у справі № 1/02-78-14, то суд зазначає наступне.

Як вбачається з вищезазначених висновків, а саме пунктів 5 та 8, адміністративній колегії територіального відділення було запропоновано зобов`язати КП "Харківводоканал" припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене в пункті 3 резолютивної частини цього подання, шляхом узгодження із ТОВ "Мікант" питання повернення коштів, переданих на придбання засувки євростандарту типу "Hawle" D 300 в кількості 1 шт. та засувки євростандарту типу "Hawle" D 100 в кількості 5 шт., у розмірі 15895,00 грн. та 9618,00 грн. в 3*місячний строк з дня отримання рішення у справі, про що письмово повідомити територіальне відділення в 7-денний строк з дня припинення порушення.

Отже в даному випадку попередні висновки містять рекомендаційний характер, оскільки тільки пропонують адміністративні колегії територіального відділення розглянути відповідні питання при винесенні рішення.

Проте, як вже було зазначено судом, резолютивна частина рішення у справі № 1/02-78-14 не містить зобов`язань про повернення коштів відповідачем.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

При цьому, належністю доказів є спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

У відповідності до вимог ст. 54 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги з зазначенням доказів. До обставин, на яких позивач обґрунтовує свої вимоги, відносять обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування це сукупність обставин, які необхідно встановити для правильного вирішення справи. У предмет доказування включаються факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача та заперечень відповідача.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції": п. 2.1. згідно з частиною другою статті 43 Господарського процесуального кодексу та статтею 33 Господарського процесуального кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що текст рішення № 47-р/к від 17.03.2015 року, на яке посилається позивач, як на підставу повернення відповідачем грошових коштів, не містить жодних висновків про визнання неправомірними дій відповідача щодо видачі зазначених Технічних умов та придбання за кошти позивача передбаченого цими Технічними умовами технологічного обладнання, яке було встановлено на водопровідних та каналізаційних мережах, що безпосередньо впливає на забезпечення збільшення обсягів водопостачання та водовідведення об`єкту водопостачання та водовідведення всіх споживачів у зоні розташування позивача, про що свідчить відсутність відповідних заяв та звернень.

Отже в даному випадку підстави, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог спростовуються матеріалами справи.

Стосовно посилань позивача на те, що КП "Харківводоканал" при збільшенні обсягів водовідведення безпідставно включило до Технічних умов від 24.10.2013 року № 3726/ТУ-К вимоги щодо придбання та безоплатної передачі КП "Харківводоканал" засувки типу "Hawle" D 100 в кількості 5 шт. та "Hawle" D 300 в кількості 1 шт., або передачі відповідних матеріальних коштів на їх придбання, то суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем було надано лист (вих. № 5454 від 31.10.2014 року), в якому зазначено про встановлення засувки "Hawle" D 300 в кількості 1 шт. по пров. Баному, 1, водопровідна камера на перехресті пров. Баного та майдану Рибного та засувки "Hawle" D 100 в кількості 5 шт. встановлені на нагнітачах повітря та гідроелеваторному цеху механічної очистки.

Отже як вбачається із вищезазначеного листа роботи по встановленню засувок були здійснені саме на виконання Технічних умов, на підставі яких позивачем було сплачено відповідачу грошові кошти в сумі 9618,00 грн. та 15895,00 грн.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що вищезазначені обставини є окремою підставою для звернення до суду, оскільки вони не були встановлені рішенням у справі № 1/02-78-14 та мають доводитись позивачем у іншому позовному провадженні.

Стосовно правової природи стягнення коштів, то судом встановлено наступне.

Позивач в обґрунтування стягнення коштів посилається на те, що після прийняття ОСОБА_1 обласним територіальним відділенням антимонопольного комітету України рішення по справі № 02-26/1-1459, у відповідача виникло грошове зобов`язання у відповідності до ст. 11 ЦК України про сплату позивачу грошових коштів в сумі 9618,00 грн. та 15895,00 грн.

За приписами ст. 11 ЦК України, грошове зобов`язання може виникати безпосередньо з актів органів державної влади.

В даному випадку судом було встановлено, що рішення Харківського обласного територіального відділення антимонопольного комітету України рішення по справі № 02-26/1-1459 не містить зобов`язання відповідача сплатити грошові кошти позивачу.

Отже посилання позивача на відповідне рішення, як на акт органу державної влади відповідно до якого у відповідача виникло грошове зобов`язання по відношенню до позивача є безпідставними.

Щодо клопотання відповідача про припинення провадження у справі, суд зазначає наступне.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач посилається на те, що рішення № 47-р/к від 17.03.2016 року є виконаним, оскільки останнім сплачено штраф в сумі 7000,00 грн., а тому провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1.1 ст. 80 ГПК України.

Проте суд не погоджується з такими твердженнями відповідача з огляду на те, що предметом розгляду даної справи є стягнення коштів з Комунального підприємства «Харківводоканал», які були сплачені згідно рахунку фактури № 2528/ТУ-К та рахунку фактури № 1791, а не на виконання вищезазначеного рішення.

Крім того, позивач посилається також на попередні висновки Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, а не лише на відповідне рішення.

Отже в даному випадку сплата штрафу, покладеного на відповідача згідно рішення № 47-р/к від 17.03.2016 не є обставиною для припинення провадження у справі на підставі п. 1.1 ст. 80 ГПК України.

Враховуючи вищенаведене, суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про припинення провадження у справі.

У зв`язку з викладеним, приймаючи до уваги те, що резолютивна частина рішення № 47-р/к від 17.03.2016 року не містить зобов`язання щодо повернення відповідачем грошових коштів, а попередні висновки, на які посилається позивач, носять лише рекомендаційний характер, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів 9618,00 грн. та 15895,00 грн. є безпідставними, не доведеними матеріалами справи, та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача нарахованих 1419,64 грн. 3% річних та 8640,68 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В даному випадку судом було встановлено відсутність підстав для стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 9618,00 грн. та 15895,00 грн., та враховуючи те, що вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є похідними від основної вимоги, позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 509, 625 Цивільного кодексу України; ст. 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 31.03.2017 р.

Суддя ОСОБА_6

922/404/17