РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2017Справа №910/23621/16

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго"

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про відшкодування шкоди 99 176,42 грн.

Суддя Якименко М.М

Представники сторін:

від позивача: Терпай О.Ю. - за довіреністю №35 від 01.02.2017 року;

від відповідача: Патрик Г.Г. - за довіреністю №6/2-25/16 від 20.12.2016 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди 99 176,42 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ТзДВ "Страхова компанія "Індіго", сплативши відшкодування потерпілому за Договором страхування транспортних засобів №206-00541-14 від 01.04.2014р. у розмірі 99 176,42 грн., набуло право вимоги до МТСБУ щодо стягнення сплаченої ним суми, яку мала відшкодувати особа-винуватець дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) (водій транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність згідно із Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-ІV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", на підставі підпункту "а" пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У зв'язку з вищевикладеним позивач просить суд стягнути з відповідача 99 176,42 грн. - страхового відшкодування в порядку регресу, 1 378,00 грн. - судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2016 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 31.01.2017 року.

25.01.2017 року через канцелярію Господарського суду міста Києва представник відповідача подав відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2017 року, у зв'язку з нез'явленням представників сторін, відкладено розгляд справи на 21.02.2017 року.

В судовому засіданні 21.02.2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд в їх задоволенні відмовити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 21.02.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2014 року між Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго" (далі по тексту - страховик, позивач, ТзДВ "Страхова компанія "Індіго") та Товариством з додатковою відповідальністю «Н-Транс» (далі по тексту - страхувальник, ТОВ «Н-Транс») укладено Договір страхування транспортних засобів №206-00541-14 (далі по текстом - Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки «Renault Premium 370,18», реєстраційний номер НОМЕР_1 далі по тексту - застрахований транспортний засіб).

Договором визначено, що до страхових випадків належить, зокрема, ДТП, а вигодонабувачем є страхувальник.

21.01.2015 року близько 16 год. 50 хв. на 543км.+730м. автодороги Київ-Чоп, що поблизу повороту до с. Соснівка, Пустомитівського району Львівської області, сталася ДТП за участю автомобіля марки «ВАЗ-21061», реєстраційний номер 304-20ЛВ, який належав ОСОБА_3, під його керуванням та застрахованим транспортним засобом , який належав ТОВ «Н-Транс», під керуванням водія ОСОБА_4

Постановою Пустомитівського районного відділу Головного управління МВС України у Львівській області про закриття кримінального провадження від 27.02.2015 року встановлено порушення ОСОБА_3 пункту 16.11 Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_3 керував зазначеним транспортним засобом на законних підставах, але його цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації ним автомобіля марки «ВАЗ-21061», реєстраційний номер 304-20ЛВ, на момент ДТП застрахована не була.

23.01.2015 року ТОВ «Н-Транс» звернувся до позивача (ТзДВ "Страхова компанія "Індіго") із заявою, в якій повідомив про настання страхового випадку (ДТП) і просив виплатити страхове відшкодування.

ПрАТ "СК "УСГ" з урахуванням умов договору добровільного страхування склало страхові акти (копії актів містяться в матеріалах справи), згідно з яким пошкодження застрахованого транспортного засобу, внаслідок ДТП визнано страховим випадком, призначено до виплати страхове відшкодування у розмірі 99 176,42 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що сплативши відшкодування потерпілому за Договором страхування транспортних засобів №206-00541-14 від 01.04.2014р. у розмірі 99 176,42 грн., набуло право вимоги до МТСБУ щодо стягнення сплаченої ним суми, яку мала відшкодувати особа-винуватець дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) (водій транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність згідно із Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-ІV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", на підставі підпункту "а" пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 2.1 статті 2 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України (далі - ЦК), Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно із Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (пункт 39.1 статті 39).

МТСБУ має ряд важливих завдань, до яких належить, у тому числі, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (підпункт 39.2.1 пункту 39.2 статті 39).

Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко визначено умови, за яких МТСБУ здійснює відшкодування страхових коштів.

Відповідно до підпункту 43.1.2 пункту 43.1 статті 43 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для забезпечення виконання зобов'язань членів МТСБУ перед страхувальниками і потерпілими при ньому, крім інших, створено фонд захисту потерпілих у ДТП (фонд захисту потерпілих), призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до підпункту "а" пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі (положення пункту 1.7 стосуються будь-яких наземних транспортних засобів, отже, винятком є ті види транспортних засобів, які неможливо визнати наземними).

Відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України звільняються учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду І групи, у його присутності.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 (винуватця ДТП) на момент ДТП застрахована не була, а сам водій не належить до пільгової категорії осіб, визначених пунктом 13.1 статті 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які звільнені від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

При цьому МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. У таких випадках МТСБУ відшкодовується частина шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування (пункт 41.3 статті 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином, за наявності договору добровільного страхування страхувальник (потерпілий) може отримати страхове відшкодування від свого страховика за договором добровільного страхування. При цьому МТСБУ відшкодовує потерпілому частину шкоди, яка не компенсована за договором добровільного страхування, у разі якщо винуватець ДТП (власник транспортного засобу) не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Суд зазначає, що згідно з договором страхування транспортних засобів №206-00541-14 від 01.04.2014 року, крім цивільно-правової відповідальності водія, у добровільному порядку застраховано автомобіль марки «Renault Premium 370,18», реєстраційний номер НОМЕР_1, що є іншим видом страхування, та надано можливість потерпілому (ТОВ «Н-Транс», страхувальник) отримати страхове відшкодування на відновлення пошкодженого автомобіля від позивача.

Заподіяння потерпілому (ТОВ «Н-Транс») шкоди внаслідок винних дій водія ОСОБА_3 у ДТП породило деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондує відповідний обов'язок особи, яка завдала шкоди, відшкодувати заподіяну шкоду. Водночас така ДТП є підставою для виникнення зобов'язання згідно з договором добровільного страхування, в якому потерпілий має право вимоги до страховика (ТзДВ "Страхова компанія "Індіго").

Зазначені зобов'язання не виключали одне одного.

Потерпілому (ТОВ «Н-Транс») належало право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному.

Він на власний розсуд обрав спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги до страховика (ТзДВ "Страхова компанія "Індіго"), від якого отримав страхове відшкодування на відновлення пошкодженого автомобіля.

Відповідно до положень статті 993 ЦК, статті 27 Закону України "Про страхування" страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, може вимагати від страховика, що застрахував цивільно-правову відповідальність винуватця ДТП (власника транспортного засобу), відшкодування зроблених витрат. У випадку відсутності у винуватця ДТП договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - договір ОСЦПВ) позов про відшкодування шкоди страховик може пред'явити безпосередньо до винуватця ДТП.

Згідно з пунктом 36.4 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону).

Аналогічне правило викладено в пункті 3.6 Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у ДТП (затверджено протоколом Координаційної ради МТСБУ від 6 грудня 2012 року № 31/2012), за змістом якого МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих компенсує витрати страховика за договором майнового страхування в межах здійсненого ним страхового відшкодування виключно у разі настання ДТП з вини осіб, які звільнені від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно з пунктом 13.1 статті 13 Закону № 1961-ІV та у разі, коли відповідальною за шкоду, спричинену внаслідок ДТП, є особа, відповідальність якої застрахована за договором ОСЦПВ іншим страховиком-членом МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований.

При відсутності договору ОСЦПВ у винуватця ДТП страховик потерпілого, що виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, не набуває права звернення до МТСБУ, оскільки в пункті 36.4 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо зазначено, що у такій ситуації у МТСБУ не виникає обов'язку здійснювати відповідне відшкодування (регламентні виплати) страховикам (аналогічної правової позиції притримується Верховний Суд України у постанові від 26.10.2016 року №3-1115гс16), а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Таким чином, за результатами розгляду справи суд прийшов до висновку що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 24.03.2017 року.