донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

22.03.2017 року справа №908/208/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддівМартюхіної Н.О. Агапова О.Л., Гези Т.Д.

За участю представників сторін:
від апелянта (відповідача): від позивача: не з'явились; не з'явились;
розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Токмак Запорізької області
на рішення господарського суду Запорізької області
від11 квітня 2016 року
у справі№ 908/208/16 (судді Смірнов О.Г. - головуючий, Дроздова С.С., Кутіщева-Арнет Н.С.)
за позовом:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Токмак Запорізької області
до відповідача:Токмацької міської ради Запорізької області, м. Токмак Запорізької області
провизнання договору оренди землі недійсним
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 11.04.2016 року у справі №908/208/16 відмовлено в задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Токмацької міської ради про визнання недійсним з моменту укладення договору оренди землі №222 від 29.01.2015 року (державна реєстрація за №8653875 від 09.02.2015р.), укладеного між Токмацькою міською радою в особі секретаря міської ради ОСОБА_8 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4.

Рішення господарського суду першої інстанції мотивоване недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 11.04.2016 року у справі №908/208/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та як наслідок визнати недійсним з моменту укладення договір оренди землі №222 від 29.01.2015 року (державна реєстрація за №8653875 від 09.02.2015р.).

Апелянт вважає, що рішення місцевого господарського суду прийнято із порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки викладені в рішенні не відповідають дійсним обставинам справи договір оренди земельної ділянки та документи, які передували його підписанню не підписувались позивачем, спірний договір укладено із відсутністю у ФОП ОСОБА_4 волі на укладення такого правочину, що є підставою для визнання його недійсним за вимогами ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, ст. 207 Господарського кодексу України. Зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції повідомив суд про своє фактичне місцезнаходження, яке є відмінним від адреси, зазначеної в позовній заяві, проте місцевий господарський суд проігнорував вказану обставину та не направляв процесуальні документи на фактичну адресу позивача. Вважає, що місцевий господарський суд безпідставно залишив без задоволення клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, враховуючи наявність необхідності в спеціальних знаннях експерта для встановлення особи, яка підписала спірний договір оренди землі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2016 року для розгляду апеляційної скарги ФОП ОСОБА_4 сформовано колегію суддів та визначено в наступному складі: Мартюхіна Н.О. - головуючий (суддя-доповідач), Будко Н.В., Геза Т.Д.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 12.07.2016 року прийнято апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_4 до провадження із призначенням її розгляду в судовому засіданні на 03.08.2016 року об 12 год. 00 хв.

Ухвалами Донецького апеляційного господарського суду від 03.08.2016 року, 14.09.2016 року, 12.10.2016 року, 02.11.2016 року розгляд апеляційної скарги відкладався.

14.11.2016 року ухвалою Донецького апеляційного господарського суду призначено у справі №908/208/16 судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. Засл. проф. Бокаріуса М.С., на вирішення судової почеркознавчої експертизи поставлено питання:

- чи виконано підпис у Договорі оренди землі №222 від 29.01.2015 року (державна реєстрація за №8653875 від 09.02.2015 року) ОСОБА_4 чи іншою особою?

- чи виконано підпис у заяві про затвердження проекту із землеустрою, щодо відведення земельної ділянки від 06.01.2015 року, у акті приймання-передачі земельної ділянки від 09.02.2015 року, у акті визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 22.01.2015 року, у розрахунку розміру орендної плати станом на 01.01.2012 року, у клопотанні про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою від 09.10.2014 року ОСОБА_4 чи іншою особою.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 14.11.2016 року апеляційне провадження у справі №908/208/16 за апеляційною скаргою ФОП ОСОБА_4 на рішення господарського суду Запорізької області від 11.04.2016 року зупинено до проведення судової почеркознавчої експертизи.

В подальшому до Донецького апеляційного господарського суду від Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. Бокаріуса М.С. надійшла справа №908/208/16 з клопотанням про надання додаткових матеріалів та додатком копією рахунку вартості робіт по проведенню експертизи.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 23.12.2016 року апеляційне провадження поновлено, справу разом з клопотанням експерта призначено до розгляду на 12.01.2017 року об 12 год. 00 хв.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду №76 від 11.01.2017 року у зв'язку з неможливістю розгляду справи суддею-членом колегії Малашкевичем С.А. через перебування у відпустці на дату слухання справи 12.01.2017 року призначено повторний автоматизований розподіл справи №908/208/16.

Протоколом автоматичної зміни для розгляду апеляційної скарги ФОП ОСОБА_4 сформовано нову колегію суддів та визначено в наступному складі: Мартюхіна Н.О. - головуючий (суддя-доповідач), Агапов О.Л., Геза Т.Д.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 01.02.2016 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП ОСОБА_4 на рішення господарського суду Запорізької області від 11.04.2016 року зупинено до проведення судової почеркознавчої експертизи, справа повтоно направлена до Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. Бокаріуса М.С. для продовження проведення експертизи.

14.02.2017 року на адресу суду від Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. Бокаріуса М.С. надійшло повідомлення №12729 про неможливість надання висновку по справі №908/208/16 у зв'язку з несплатою рахунку вртості робіт по проведенню експертизи та ненаданням необхідних матеріалів для проведення експертного дослідження.

28.02.2017 року на адресу суду від Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. Бокаріуса М.С. надійшла справа №908/208/16.

Вимоги ухвали Донецького апеляційного господарського суду від 23.12.2016 року, якою було зобов'язано апелянта - ОСОБА_4 надати до Донецького апеляційного господарського суду вільні зразки підпису (не менше 15 під.) та почерку (10-15 арк.) в різнохарактерних за змістом та цільовим призначенням документах, що виконані до січня 2015 року не виконані, зразки підпису надані до суду не були, апелянт та його представник у судове засідання не з'явились.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 06.03.2017 року поновлено апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП ОСОБА_4 на рішення господарського суду Запорізької області від 11.04.2016 року у справі №908/208/16, розгляд апеляційної скарги призначено на 22.03.2017 року об 14 год. 30 хв.

22.03.2017 року представники позивача та відповідача в судове засідання апеляційної інстанції не з'явились. Про дату, час та місце проведення судового засідання у відповідності до ст. 98 ГПК України сторони були повідомлені належним чином. Відповідно до наявних в матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень сторони завчасно обізнані про розгляд справи.

Особливості меж перегляду справи в апеляційній інстанції, передбачені нормами ст. 101 ГПК України, які полягають у тому, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Нормами частини 2 цієї статті передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила наступне.

З матеріалів справи встановлено, що 29.01.2015 року між Токмацькою міською радою (далі за тестом - Орендодавець) та ФОП ОСОБА_4 (далі за текстом - Орендар) був укладений договір оренди землі № 222 (далі за текстом - Договір), за умовами якого (п.1.1.) Орендодавець надає на підставі рішення 115 сесії 6 скликання Токмацької міської ради від 22.01.2005 року за №14, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться у АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2.

Згідно з п.п. 2, 3 Договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею: 0,4196 га. На земельній ділянці знаходяться об'єкти нерухомого майна: капітальна нежитлова будівля - комунальне майно, яке знаходиться в користуванні орендаря, а також інші об'єкти інфраструктури.

Умовами п.п. 9, 11 Договору сторони визначили, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: у грошовій формі у розмірі 3,5 відсотків від грошової нормативної оцінки земельної ділянки, що складає 37638 грн. 75 коп. (тридцять сім тисяч шістсот тридцять вісім грн. 75 коп.) в рік. Орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно у розмірі 1/12 частини річної орендної плати з врахуванням індексації відповідно до офіційно встановленого індексу інфляції на р/р № 0014, одержувач: місцевий бюджет фінансового управління виконкому Токмацької міської ради, банк - ГУДКСУ у Запорізькій області, МФО 813015, , код платежу 13050500 не пізніше 30 числа наступного за звітним місяця.

Відповідно до п. 15 - 17 Договору сторони узгодили, що земельна ділянка передається в оренду: для обслуговування будівлі складу. Цільове призначення земельної ділянки згідно з КВЦПЗ: 03.07. для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Умови збереження стану об'єкта оренди: забороняється самовільна забудова земельної ділянки.

Умовами п. 20 Договору передбачено, що передача земельної ділянки Орендарю здійснюється у п'ятиденний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі.

Згідно з п. 8 Договору договір укладено до 26 липня 2017 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 (тридцять) днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Матеріали справи свідчать, що позивач звернувся до суду першої інстанції із позовом про визнання недійсним з моменту укладення договір оренди землі №222 від 29.01.2015 року, державна реєстрація за №8653875 від 09.02.2015 року, укладений між Токмацькою міською радою в особі секретаря міської ради ОСОБА_8 та ФОП ОСОБА_4, мотивуючи це тим, що остання не підписувала вищезазначений договір оренди землі, що свідчить про відсутність у позивача будь-якої волі на укладання такого договору.

При розгляді вищевказаних вимог, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Вирішуючи спір про визнання договорів недійсним, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договорів недійсними: відповідність договору вимогам закону; додержання встановленої форми договору; дієздатність сторін за договором; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на той факт, що заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

За приписами ст. 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що: виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов'язану сторону певних обов'язків; допускають односторонню відмову від зобов'язання з боку виконавця або односторонню зміну виконавцем його умов; вимагають від одержувача товару (послуги) сплати непропорційно великого розміру санкцій у разі відмови його від договору і не встановлюють аналогічної санкції для виконавця. Виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначені загальні вимоги до чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

У силу припису ст. 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Як вже зазначалось вище, позивач - ФОП ОСОБА_4, звертаючись до суду першої інстанції просив визнати недійсним договір оренди землі №222 від 29.01.2015 року з огляду на той факт, що вказаний договір та документи, які передували його підписанню позивачем не підписувались.

На думку позивача, зважаючи на те, що договір оренди земельної ділянки та документи, які передували його підписанню не підписувались позивачем, спірний договір укладено із відсутністю у ФОП ОСОБА_4 волі на укладення такого правочину, що є підставою для визнання його недійсним на підставі ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, ст. 207 Господарського кодексу України.

Проте, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що такі підстави недійсності договору оренди земельної ділянки не доведені позивачем, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 3.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 року №11 у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Матеріали справи свідчать, що оспорюваний договір оренди землі №222 від 29.01.2015 року підписаний Орендарем - ФОП ОСОБА_4 особисто, про що свідчить його підпис та печатка на вказаному Договорі.

Наявний в матеріалах справи акт приймання-передачі земельної ділянки від 09.02.2015 року та акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 29.01.2015 року також підписаний особисто позивачем із проставленням його печатки.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач протягом дії договору оренди землі № 222 від 29.01.2015 року виконував його умови щодо сплати орендної плати.

Так, відповідно до листа фінансового управління Токмацької міської ради №83 від 22.02.2016 року, ФОП ОСОБА_4 сплатила до місцевого бюджету орендну плату за землю за договором оренди земельної ділянки від 29.01.2015 року №222 в сумі 9726,72 грн. (а.с. 48).

Також, в матеріалах справи знаходиться лист Головного управління державної казначейської служби України Запорізької області (вих.№02-08.8/304-495 від 09.03.2016р.), в якому останнє підтверджує зарахування коштів до місцевого бюджету м. Токмак на рахунок №0014 за кодом бюджетної класифікації доходів бюджету 18010900 "орендна плата фізичних осіб", які сплачені ФОП ОСОБА_4 квитанціями: №40 від 31.03.2015 року в сумі 3453,62 грн.; №42 від 27.04.2015 року в сумі 3136,56 грн.; №48 від 29.05.2015 року в сумі 3136,56 грн. (а.с. 49-52).

Водночас, ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 02.11.2016 року та від 14.11.2016 року зобов'язувалось Запорізьке РУ ПАТ КБ "Приватбанк" надати письмові пояснення стосовно того:

- чи передавалось ФОП ОСОБА_4 право користування та розпорядження рахунком НОМЕР_3 іншим особам; якщо так, то яким саме особам;

- ким були здійснені грошові платежі (особисто ОСОБА_4 або іншими особами) з рахунку НОМЕР_3 на рахунок місцевого бюджету м. Токмак №0014 за квитанціями №40 від 31.03.2015р. у сумі 3453,62 грн., №42 від 27.04.2015р. у сумі 3136,56 грн., №48 від 29.05.2015р. у сумі 3136,56 грн.

Листом (втх.20.1.0.0.0/7-20161110/2986 від 30.11.2016р.) Запорізьке РУ ПАТ КБ "Приватбанк" повідомило, що до РНОКПП НОМЕР_1 "ОСОБА_4" підключений тільки один користувач з логіном ОСОБА_4 (дата реєстрації 30.07.2014 року). Для відкриття рахунку ОСОБА_4 були надані документи, а саме: підписана заява на відкриття рахунку. За весь період роботи по вказаному рахунку у клієнта був тільки один рахунок в Приват24 для бізнесу. Доступ в даний акаунт (логін, пароль, ключ ЄЦП) мала лише власник рахунку - ОСОБА_4 Платежі за оренду землі сплачувались з логіну ОСОБА_4: 31.03.2015 року сплата за лютий 2015 року (перераховано повністю строком до 31.03.2015 року); 27.04.2015 року сплата за березень 2015 року (перераховано повністю строком до 31.04.2015 року); 29.05.2015 року сплата за квітень 2015 року (перераховано повністю строком до 30.05.2015 року);

Відповідно до ст.ст. 1, 21 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст. 21 ГПК України сторонами в судовому процесі є позивач і відповідач. Позивачами є підприємства та організації, зазначені у ст. 1 цього Кодексу, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є юридичні особи та у випадках, передбачених цим Кодексом, - фізичні особи, яким пред'явлено позовну вимогу.

Закон передбачає, що позивач звертаючись до суду з позовом про захист свого порушеного права має на увазі, що таке порушення відбулось з боку відповідача.

При цьому, колегія суддів важає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. З ЦК України свобода договору є однією з основних засад цивільного законодавства та є принциповим для цивільного обороту.

Тобто, з наведеного слідує, що позивач за власним волевиявленням та самостійно сплачував орендну плату за землю відповідно до умов укладеного договору, оскільки це обумовлено його вольовими засадами, що покладаються у підґрунтя цих відносин, адже договір є правочином, тобто усвідомленими діями осіб, які його вчиняють.

Водночас, з аналізу вищезазначених положень ст. 205 Цивільного кодексу України вбачається, що законодавець у розмежовує форму правочину та способи волевиявлення. Системне тлумачення змісту вказаної норми дозволяє дійти висновку про те, що волевиявлення учасника правочину може виражатися, зокрема у певних діях сторін договору, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Враховуючи наведене, з огляду на наявність в матеріалах справи належних доказів в розумінні ст. 34 ГПК України, які свідчать про здійснення позивачем орендних платежів за договором оренди землі №222 від 29.01.2015 року, вказані дії позивача засвідчують його волю щодо виконання умов спірного договору, у зв'язку із чим колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що вказаний договір було укладено за вільним волевиявленням сторін договору та спрямовано на реальне настання правових наслідків, про що було вірно зазначено судом першої інстанції.

Таким чином, позивач не довів суду наявність обставин, з якими закон пов'язує визнання договорів недійсними, в тому числі що спірний договір укладений за відсутності його вільного волевиявлення, а також не довів факт порушення оспорюваним правочином його прав та/або охоронюваних законом інтересів, у зв'язку із чим у суду відсутні підстави для визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним.

Крім того судом встановлено, що на спірній орендованій земельній ділянці знаходиться нерухоме майно, яке також перебуває на підставі договору оренди у ФОП ОСОБА_4, що також свідчить про зацікавленість у використанні спірного договору.

Стосовно заявленого позивачем клопотання позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи, судова колегія апеляційного суду виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 41 ГПК України визначено, що для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

При цьому згідно з п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" за №4 від 23.03.2012 року судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Як вже зазначалось, ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 14.11.2016 року було призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої так і не було виконано, з причин які залежали від позивача, а саме з огляду на те, що ним не було надано на вимоги експерта додаткові вільні зразки підпису та не оплачено рахунок за проведення експертизи.

В той же час розгляд клопотання експерта судом неодноразово відкладався про що був повідомлений належним чином як сам позивач за вказаною ним юридичною адресою, так і його представник за адресою для листування. При цьому, оригінал спірного договору оренди земельної ділянки був витребуваний ухвалою апеляційного суду та відповідно, наданий на виконання її вимог відповідачем - Токмацькою міською радою для проведення судової почеркознавчої експертизи.

Таким чином, судом апеляційної інстанції здійснено повний обсяг вичерпних заходів щодо всебічного розгляду справи та для встановлення обставин, що виникають при вирішенні господарського спору.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими ст. 43 цього Кодексу.

Тобто, суд оцініючи докази, на яких сторони грунтують свої доводи і заперечення не може поставити в залежність прийняття законного та обґрунтованого рішення від висновку експертної установи, оскільки це не відповідає нормам ст. 43 ГПК України.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, як зазначається в ч. 1 ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням вимог ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Матеріали справи свідчать, що позивачем не надано належних доказів в розумінні ст. 34 ГПК України, які б підтверджували його доводи, що підписи, які містяться на договорі оренди землі та документах, які передували його укладенню не належать ФОП ОСОБА_4

Так, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наявність відповідного вироку суду за порушеним кримінальним провадженням в якому встановлено обставини фальсифікації підпису на спірному договорі оренди чи інші обставини, які б свідчили про його не підписання самою ОСОБА_4 особисто.

При цьому, в процесі повторного перегляду справи в апеляційній інстанції за наявними у справі і додатково поданими доказами, у відповідності до вимог ст. 101 ГПК України, ФОП ОСОБА_4 вказала про існування відкритих досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень стосовно викрадення її печатки та підробки підпису, що підтвердила довідками Токмацького відділення Національної поліції України.

Суд апеляційної інстанції розглянувши вказані твердження та надані на їх підтвердження докази вважає за необхідне зазначити, що в силу приписів встановлених ст. 33 ГПК України обов'язок доказування та подання доказів покладений на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому, ст. 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі твердження, за умов відсутності належних та допустимих доказів, не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Крім того, існує правовий принцип невинуватості, за яким щодо осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили.

Враховуючи відсутність встановлених вироком суду, який набрав законної сили, фактів викрадення печатки фізичної особи-підприємця та підроблення підпису позивача - ОСОБА_4 на спірному договорі оренди земельної ділянки є передчасним стверджувати про наявність таких обставин.

Матеріали справи не містять жодних відомостей щодо наявності встановлених у кримінальних справах обставин неправомірного заволодіння ідентифікуючими пристроями (печатками, штампами, тощо) та підробки підпису ОСОБА_4, які б підтверджували викладені позивачем обставини неправомірності такої дії. До того ж, позивачем не надано жодних обвинувальних актів чи вироків суду про встановлення вини відповідних осіб (за твердженням позивача - її чоловіка).

Самі лише усні посилання позивача стосовно не підписання останньою спірного договору оренди землі та скріплення його печаткою, правомірно не прийняті місцевим господарським судом в якості належного доказу, оскільки вказані посилання не є документально підтвердженими та спростовуються матеріалами справи.

Також, судова колегія апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо заміни відповідача з Токмацької міської ради в особі секретаря міської ради ОСОБА_8 на належного відповідача Токмацьку міську раду.

Посилання скаржника щодо неповідомлення його про дату та час розгляду справи є необґрунтованими, оскільки місцевим господарським судом здійснювались направлення процесуальних документів за юридичною адресою позивача, яка значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та була зазначена самим позивачем на поданих до суду документах. При цьому, в матеріалах справи відсутнє будь яке-клопотання позивача, яким останній просив направляти поштову кореспонденцію за іншою адресою.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, у зв'язку із чим судова колегія не вбачає підстав для скасування законного та обґрунтованого судового акту.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оспорюваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв'язку із чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Запорізької області від 11.04.2016 року у справі №908/208/16 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Токмак Запорізької області на рішення господарського суду Запорізької області від 11.04.2016 року у справі №908/208/16 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 11.04.2016 року у справі №908/208/16 - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Н.О. Мартюхіна

Судді: О.Л. Агапов

Т.Д. Геза