КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2017 р. Справа№ 910/18733/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Алданової С.О.

Зубець Л.П.

при секретарі Волуйко Т.В.

представники сторін:

від позивача: Костюченко А.Ю. - довіреність № 73 від 11.08.2016;

від відповідача: Вінокурова Р.О. - довіреність № 5821 від 26.12.2016;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Генпрофбуд"

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2016 року

у справі № 910/18733/16 (суддя: Ващенко Т.М.)

За позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Генпрофбуд"

про розірвання договору, стягнення 496 222,21 грн. та виселення

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.12.2016 у справі №910/18733/16 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Генпрофбуд" на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" - 490322 грн. 58 коп. - заборгованості зі сплати орендної плати, 1451 грн. 61 коп. - пені, 1952 грн. 46 коп. - 3% річних, 10161 грн. 90 коп. - судового збору. Розірвано Договір оренди № 63/1-20/24 від 04.03.16., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Генпрофбуд" та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик". Виселено Товариство з обмеженою відповідальністю "Генпрофбуд" з території виробничої бази, яка знаходиться за адресою: 02092, м. Київ, вул. Академіка Бутлерова,4 загальною площею 4098,40 кв.м. В іншій частині в позові відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Генпрофбуд" звернулось із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, які мають значення для справи, оскільки постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 15.02.2016 у справі №826/22242/15, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.06.2016, було скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергєєва О.О. про реєстрацію за ПАТ КБ "Хрещатик" (позивач) права власності на нежитлові будівлі (виробничу базу), отже позивач не є власником спірних приміщень і його права не порушені.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2017 (колегія суддів у складі головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Алданової С.О., Зубець Л.П.) апеляційну скаргу прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 27.02.2017.

27.02.2017 позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що право власності позивача на спірні приміщення виникло після державної реєстрації, право власності не припинялось, також договір оренди не був визнаний недійсним, крім цього, за договором в оренду відповідачу було передано не тільки приміщення виробничої бази, а також й виробниче обладнання, яким відповідач користується.

27.02.2017 відповідачем було подано клопотання про припинення провадження у справі за відсутності предмету спору.

27.02.2017 відповідачем було подано клопотання про направлення повідомлення прокурору щодо факту невиконання посадовими особами позивача постанови Окружного адміністративного суду м.Києва від 15.02.2016 у справі №826/22242/15.

Відповідно до ст. 77 ГПК України у судовому засіданні оголошувалась перерва з 27.02.2017 по 20.03.2017.

Представник відповідача (апелянта) у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити з підстав, викладених у скарзі.

Представник відповідача заперечила проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 101 ГПК України в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

04.03.2016 між позивачем - ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик", як орендодавцем, в особі першого заступника Голови Правління Семенова А.В., та відповідачем - ТОВ "Генпрофбуд", як орендарем, в особі директора Едішерашвілі Паата, був укладений Договір оренди №63/1-20/24 (далі - Договір).

31.03.2016 між сторонами була укладена Додаткова угода №1 до Договору, якою сторони виклали у новій редакції Розділ 1 Договору.

Пунктом 1.1 Договору (в редакції Додаткової угоди) орендодавець передає в оренду (строкове платне користування) нерухоме майно та обладнання, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Бутлерова Академіка, 4 (далі - Об'єкт оренди), а орендар приймає вказаний Об'єкт оренди та зобов'язується використовувати його згідно цільового призначення та на визначених Договором умовах.

У пункті 1.2 Договору (в редакції Додаткової угоди) визначено перелік та характеристики приміщень та обладнання, що надається в орендне користування за цим Договором, що складає Об'єкт оренди: виробнича база загальною площею 4098,40 кв.м., та обладнання - лінія для нанесення металевих покриттів "БІ-ДЖО-1" ТУ У 28.5-1:2005 мах ф 610 Ь=18.5 м.; лінія для нанесення металевих покриттів "БІ-ДЖО-2" ТУ У 28.5-1:2005 мах ф 730 Ь=25.5 м.; лінія порошкового фарбування, інвентарний номер 1-137; обладнання в кількості 90 одиниць згідно Додатку 1 до цього Договору.

Відповідно до п.1.3 Договору (в редакції Додаткової угоди) виробнича база, яка передається в оренду за цим Договором, належить на праві власності ПАТ "КБ "Хрещатик", що підтверджується свідоцтвом НАМ №605326 від 18.09.2014, за реєстровим номером 1143, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О., а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №26986201 від 18.09.2014. Обладнання, яке передається за цим Договором, належить на праві власності ПАТ "КБ "Хрещатик", що підтверджується свідоцтвом НАМ №056139 від 20.02.2015, за реєстровим номером 371, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О., договором про передачу майна в рахунок погашення боргу №63/1-20/26 від 30.03.2016.

Передача Об'єкту оренди Орендодавцем, прийняття його Орендарем і повернення його при припиненні або розірванні даного Договору оформлюються Актами прийому-передачі, підписаними Орендодавцем та Орендарем. В Актах прийому-передачі вказуються: площа Об'єкту оренди, склад та перелік майна, що передається в оренду, його стан, вартість, показники всіх лічильників послуг, що надаються (електроенергія, холодне водопостачання і т.п.), встановлених в орендованому майні. Складання і підписання Актів прийому-передачі Об'єкту оренди проводиться уповноваженими представниками Орендодавця та Орендаря безпосередньо при передачі Об'єкту оренди. Належним чином оформлений Акт прийому-передачі Об'єкту оренди від Орендодавця до Орендаря є підставою для нарахування та сплати плати за оренду, передбаченої даним Договором (п. п. 2.1, 2.2 Договору).

Пунктами 3.2, 3.3, 3.4 Договору встановлено, що за домовленістю Сторін орендна плата за переданий в оренду Об'єкт оренди встановлюється в національній валюті України та становить 100 000,00 грн. в т. ч. ПДВ, щомісяця. Розрахунки по орендній платі проводяться щомісячно на підставі Договору, шляхом перерахування Орендарем на рахунок Орендодавця суми, визначеної відповідно, до умов п. 3.2. Договору, не пізніше 15-го числа місяця, наступного за місяцем за який здійснюється оплата, починаючи з моменту підписання акту прийому-передачі Об'єкту оренди в оренду. Протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання Договору оренди Орендар сплачує вартість оренди за перший і останній місяць строку оренди.

У Додатку №1 до Договору сторони визначили перелік обладнання, на яке міститься посилання у п.1.2 Договору.

На виконання умов Договору позивач передав, а відповідач прийняв Об'єкт оренди (виробничу базу та обладнання), що підтверджується Актом приймання-передачі приміщень та обладнання від 04.03.2016. Акт підписаний першим заступника Голови Правління позивача Семеновим А.В., директором відповідача Едішерашвілі Паата, підписи яких скріплені печатками товариств.

На виконання умов п.3.4 Договору відповідач 09.03.2016 сплатив позивачу орендну плату за перший та останній місяць строку оренди в сумі 200000 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку з 01.03.2016 по 30.09.2016.

Згідно Довідки позивача кошти в сумі 200 000 грн., які надійшли від відповідача, розподілені наступним чином: 90322,58 грн. зараховано, як оплата з 04.03.2016 по 31.04.2016 р.; 9677,42 грн. зараховано, як оплата за частину квітня 2016 р.; 100 000 грн. гарантійний платіж за останній місяць оренди, зараховано як оплата за вересень 2016 р.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем, орендарем, в порушенням умов Договору, не було внесено орендну плату за квітень 2016 року в розмірі 90 322,58 грн., за травень 2016 року в розмірі 100 000,00 грн., за червень 2016 року в розмірі 100 000,00 грн., за липень 2016 року в розмірі 100 000,00 грн. та за серпень 2016 року в розмірі 100 000,00 грн.

09.08.2016 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Хрещатик" Костенко І.І. направив відповідачу вимогу, у якій вказав, що станом на 08.08.2016 заборгованість за Договором становить 402625,71 грн., на яку нарахована пеня, тому вимагав негайно сплатити заборгованість зі сплати орендної плати, та або укласти новий договір про оренду приміщень та майна, або звільнити займані приміщення.

Вказана вимога отримана відповідачем 16.08.2016, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, однак залишена без відповіді та реагування.

У зв'язку із несплатою відповідачем орендної плати позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою у якій просив (з врахуванням заяви про зміну предмету позову та зменшення розміру позовних вимог):

- розірвати договір оренди № 63/1-20/24 від 04.03.16., укладений між позивачем та відповідачем;

- стягнути з відповідача на користь позивача 496 222,21 грн., з яких: 490 322,58 грн. заборгованості по сплаті орендної плати, 1 451,61 грн. - пені, 3 548,34 грн. - 3% річних, 909,68 грн. інфляційних втрат;

- виселити відповідача з території виробничої бази, яка знаходиться за адресою: 02092, м. Київ, вул. Академіка Бутлерова,4 загальною площею 4098,40 кв.м.

18.10.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне провадження №0014475 щодо того, що орендарі - ТОВ "Генпрофбуд" не надали доступ до приміщень, що перебувають на території за адресою м.Київ, вул.Бутлєрова, 4, для здійснення перевірки стану нерухомого та рухомого майна, що належить на праві власності ПАТ "КБ "Хрещатик".

Факт недопуску до майна також підтверджується Актом про недопуск до майна від 17.10.2016, який складений працівниками позивача.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що вони є обґрунтованими, доведеними та правомірними.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач у апеляційній скарзі посилається на те, що постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 15.02.2016 у справі №826/22242/15, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.06.2016, було скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергєєва О.О. про реєстрацію за ПАТ КБ "Хрещатик" права власності на нежитлові будівлі (виробничу базу), отже позивач не є власником спірних приміщень і його права не порушені.

Так, відповідно до вказаної постанови Окружного адміністративного суду м.Києва Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельне підприємство № 7" звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергеєва Олександра Олександровича (Відповідач 1) та Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві (Відповідач 2), треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю "Пасдорсервіс" (третя особа 1), Публічне акціонерне товариство "Комерційний Банк "Хрещатик" (третя особа 2) про скасування рішення Відповідача 1 про державну реєстрацію права власності на нежитлові будівлі, а саме, виробничу базу, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Академіка Бутлерова, 4 загальною площею 4 098,40 кв.м. за Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик" та зобов'язання Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві поновити запис про державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Пасдорсервіс" (правонаступник Товариство з обмеженою відповідальністю "Бастен") на нежитлові будівлі, а саме, виробничу базу, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Академіка Бутлерова, 4, загальною площею 4 098,40 кв.м. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначав, що у Відповідача 1 були відсутні правові підстави проводити державну реєстрацію права власності на об'єкти нерухомого майна, а саме, виробничу базу, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Академіка Бутлерова, 4 загальною площею 4 098,40 кв.м. за Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик", оскільки на момент здійснення Відповідачем 1 державної реєстрації права власності на спірний об'єкт нерухомості були наявними записи про заборону відчуження вказаного майна в Єдиному реєстрі заборон, що є перешкодою для проведення оскаржуваних дій приватного нотаріуса.

Вказаною постановою адміністративний позов задоволено частково. Скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергеєва Олександра Олександровича про державну реєстрацію права власності на нежитлові будівлі, а саме, виробничу базу, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Академіка Бутлерова, 4 загальною площею 4 098,40 кв.м. за Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик". В іншій частині позовних вимог відмовлено повністю.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із висновками місцевого господарського суду та вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Права і обов'язки сторін у даній справі виникли на підставі Договору оренди №63/1-20/24 від 04.03.2016. Договір у встановленому порядку не оспорений, не визнаний недійсним, отже є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). Об'єктом оренди можуть бути, у тому числі, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 6 ст. 283 ГК України).

Частиною 1 ст. 286 ГК України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як було зазначено вище, Розділом 3 Договору встановлено обов'язок орендаря здійснювати розрахунки по орендній платі щомісячно, шляхом перерахування суми, визначеної відповідно, до умов п. 3.2. Договору, не пізніше 15-го числа місяця, наступного за місяцем за який здійснюється оплата.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В абзаці 8 п. 5.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.13. № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" зазначено, що господарським судам слід встановлювати, протягом яких конкретно місяців і якого року орендар не вносив орендну плату, в якому розмірі, в тому числі протягом яких місяців орендар взагалі не вносив орендну плату або вносив частково.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що відповідачем не внесено орендну плату за квітень 2016 року в розмірі 90322,58 грн., за травень 2016 року в розмірі 100000,00 грн., за червень 2016 року в розмірі 100000,00 грн., за липень 2016 року в розмірі 100000,00 грн. та за серпень 2016 року в розмірі 100000,00 грн., отже, судом першої інстанції встановлено факт не внесення орендної плати протягом чотирьох місяців підряд у спірному періоді.

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 490 322,58 грн. заборгованості зі сплати орендної плати за Договором.

Оскільки судом встановлено, що відповідач у встановлений Договорами строк свого обов'язку по перерахуванню коштів по сплаті орендної плати не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 6.2 Договору, у разі несвоєчасного перерахування Орендарем платежів по орендній платі Орендодавцю відповідно до умов Договору, Орендар сплачує на його користь пеню у розмірі 0,1% від суми затриманого платежу за кожен день прострочення виконання зобов'язання, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діятиме на момент виникнення прострочення виконання зобов'язання від суми затриманого платежу.

Позивачем нараховані 1451,61 грн. пені. Згідно наявного у матеріалах справи розрахунку, нарахування здійснювалось по кожному періоду окремо, період нарахування не перевищує встановленого ч.6 ст.232 ГК України обмеження. Розрахунок є арифметично та методологічно вірним, а тому позовні вимоги про стягнення пені правомірно задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010).

Позивачем були нараховані 3548,34 грн. 3% річних та 909,68 грн. інфляційних втрат. Проте, у розрахунку позивачем були допущені арифметичні та методологічні помилки, а тому місцевий господарський суд, здійснивши власний розрахунок, дійшов вірного висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1952,46 грн. 3% річних, а у стягненні 1585,88 грн. 3% річних та 909,68 грн. інфляційних втрат слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

У пункті 8.1 Договору сторони домовились, що даний Договір укладено строком на 24 (двадцять чотири) календарних місяці: з 04 березня 2016 року по 03 березня 2018 року.

Згідно з пунктами 8.4-8.6 Договору чинність даного Договору припиняється, зокрема, у разі: несплати Орендарем орендної плати у розмірі та строки передбачені п. 3.4 Договору; якщо заборгованість Орендаря по сплаті орендної плати: за цим Договором становить більш ніж 60 (шістдесят) календарних днів. У випадку несплати Орендарем орендної плати у розмірі та строки передбачені п. 3.4, цього Договору, договір вважається припиненим на наступний день, після дня в який повинна була здійснитись орендна плата. У випадку, якщо заборгованість Орендаря по сплаті орендної плати за цим Договором у відповідності з п. 3.3 цього Договору становить більш ніж 60 (шістдесят) календарних днів, договір вважається припиненим на 61 (шістдесят перший) день такого прострочення.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: розірвання договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно пункту 3 статті 291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Стаття 188 ГК України визначає порядок зміни та розірвання господарських договорів, зокрема в п. 2 зазначено, що сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (п 4 ст. 188 Господарського кодексу України).

У рішенні Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-пр/2002 вказано, що недотримання позивачем вимог норми закону щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про розірвання договору в разі виникнення такої необхідності є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує, та не позбавляє позивача права звернутися за захистом порушеного права шляхом подання позову до відповідача про розірвання договору (відповідна позиція відображена в постанові Верховного Суду України від 19.09.2011 р. № 3-74гс11).

Отже, з урахуванням частини другою ст. 124 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-пр/2002, приписи ст. 188 ГК України та статті 11 ГПК України не позбавляють сторону договору права на звернення до суду з вимогою про зміну або розірвання договору оренди без дотримання порядку досудового врегулювання спору (п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.13. № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна").

Згідно з ч. 1 ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

У пункті 5.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.13. № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" зазначено, що відмова наймодавця від договору найму, можливість якої передбачена частиною першою статті 782 ЦК України, є правом, а не обов'язком наймодавця, яке може бути реалізоване в позасудовому порядку. Наявність зазначеного права не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою про розірвання договору в разі несплати наймачем (орендарем) належних платежів. У вирішенні відповідних спорів господарським судам слід встановлювати, протягом яких конкретно місяців і якого року орендар не вносив орендну плату, в якому розмірі, в тому числі протягом яких місяців орендар взагалі не вносив орендну плату або вносив частково. При цьому погашення орендарем заборгованості до або після подання позову орендодавцем не має правового значення для вирішення такого спору, оскільки законодавець пов'язує виникнення права орендодавця відмовитися від договору оренди саме з фактом не внесення орендної плати протягом трьох місяців підряд.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, має місце факт не внесення відповідачем орендної плати за Договором протягом чотирьох місяців підряд у спірному періоді. Невиконання відповідачем зобов'язання по сплаті орендної плати систематично (в тому числі і протягом трьох місяців підряд) за спірний період, свідчить про позбавлення Орендодавця того, на що він розраховував при укладенні Договору (своєчасного і в повному обсязі отримання орендної плати).

Враховуючи той факт, що сплата орендних платежів є істотною умовою Договору, а судом встановлено, що відповідач вносив орендну плату не систематично (в тому числі не вносив протягом трьох місяців підряд), не в повному обсязі та протягом тривалого періоду часу, що є нормативно та документально доведеним, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що підлягають задоволенню позовні вимоги про розірвання Договору оренди № 63/1-20/24 від 04.03.16.

Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймачеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з ч. 2 ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Пунктами 2.3, 2.4 Договору встановлено, що у разі закінчення строку дії цього Договору оренди або у разі його дострокового розірвання/припинення, повернення Об'єкту оренди Орендодавцю здійснюється в аналогічному порядку із складанням акту прийому-передачі. Обов'язок по складанню акту прийому-передачі покладається на сторону, яка здійснює передачу Об'єкту оренди.

Оскільки з розірванням Договору відповідач втрачає статус Орендаря, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що відповідач безпідставно користується Об'єктом оренди, а тому право позивача про виселення відповідача та повернення вказаного приміщення підлягає захисту і вказані вимоги підлягають до задоволення.

Колегією суддів відхиляються доводи відповідача про те, що позивач не є власником спірних приміщень, з посиланням на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 15.02.2016 у справі №826/22242/15, якою було скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергєєва О.О. про реєстрацію за ПАТ КБ "Хрещатик" права власності на нежитлові будівлі (виробничу базу).

Так, відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 4 ст. 334 ЦК України встановлено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Зі змісту свідоцтва НАМ №605326 від 18.09.2014, за реєстровим номером 1143, яке видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О., вбачається, що право власності на виробничу базу у позивача виникло на підставі акту №141/1 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 12.09.2014, оскільки ПАТ "КБ "Хрещатик" виявило бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало ТОВ "Пасдорсервіс".

Зі змісту свідоцтва НАМ №056139 від 20.02.2015, за реєстровим номером 371, яке видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О., вбачається, що право власності на обладнання у позивача виникло на підставі акту №88/1 державного виконавця про передачу нереалізованого майна стягувачу в рахунок погашення бору від 14.02.2015, оскільки ПАТ "КБ "Хрещатик" виявило бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало ПП "Вір".

З наявних у матеріалах справи Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.11.2016 та від 24.02.2017 вбачається, що як станом час розгляду справи у суді першої інстанції, так і станом на час апеляційного розгляду справи, право власності на виробничу базу, яка знаходиться за адресою м.Київ, вул. Академіка Бутлерова, буд.4, загальною площею 4098,4 кв.м., зареєстровано за ПАТ "КБ "Хрещатик".

Згідно зі ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам'яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Однак, матеріали справи не містять доказів припинення права власності позивача на спірну виробничу базу, оскільки вищезазначеною постановою Окружного адміністративного суд м.Києва не було припинено право власності позивача та не було визнано право власності на виробничу базу за іншим власником. Крім цього, за спірним Договором в оренду було передано не лише виробничу базу, а й обладнання.

Клопотання відповідача про припинення провадження за відсутності предмету спору відхиляється колегією суддів, оскільки вищенаведеним підтверджується факт наявності спору між сторонами.

Колегія суддів також вважає, що клопотання відповідача про направлення повідомлення прокурору щодо факту невиконання посадовими особами позивача постанови Окружного адміністративного суду м.Києва від 15.02.2016 у справі №826/22242/15, не підлягає задоволенню, оскільки ПАТ КБ "Хрещатик" не був відповідачем у справі №826/22242/15 і резолютивна частина вказаної постанови не містить рішення щодо зобов'язання ПАТ КБ "Хрещатик" вчиняти будь-які дії.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Таким чином, наведене вище та докази, які містяться в матеріалах справи, спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 13.12.2016 у справі № 910/18733/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Генпрофбуд" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 13.12.2016 у справі № 910/18733/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/18733/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді С.О. Алданова

Л.П. Зубець