ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.03.2017 Справа № 920/45/17
Господарський суд Сумської області, у складі судді Левченка П.І. при секретарі судового засідання Чепульській Ю.В. розглянув матеріали справи № 920/45/17

за позовом - Фермерського господарства «Шайденко Тетяна Олександрівна», м. Суми,

до відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, м. Суми,

про визнання договору оренди поновленим,

за участю представників сторін:

позивача - Калюжного М.І. за довіреністю б/н від 13.01.2017,

відповідача - Литовченко Г.Ф. за довіреністю № 0-18-0.6-8/2-17 від 03.01.2017.

Суть спору: позивач у своїй позовній заяві від 06.01.2017 року, наданій суду 14.01.2017 року, просить суд визнати поновленим договір оренди земель державної власності сільськогосподарського призначення земельної ділянки площею 81,9509 га, кадастровий номер НОМЕР_1 на території Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області, укладений в листопаді 2007 року між Фермерського господарства «Шайденко Тетяна Олександрівна» та Білопільською районною державною адміністрацією, зареєстрований у Білопільському відділі Сумської регіональної філії ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 07.11.2007 року за № 4610 строком на дев'ять років в редакції наведеній у позовній заяві.

Відповідач у письмових запереченнях від 30.01.2017 року на позов просить суд відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що клопотання щодо поновлення терміну дії договору оренди земельної ділянки на адресу відповідача не надходило, а тому дія договору оренди земель державної власності сільськогосподарського призначення припинилася на підставі пункту 38 договору за закінченням строку, на який його було укладено.

Представником позивача разом із заявою б/н від 23.02.2017 року (вх. № 1925 від 23.02.2017) надано суду заяву від 03.02.2017 року про поновлення дії договору оренди земель державної власності сільськогосподарського призначення та докази її надсилання 08.02.2017 року на адресу відповідача.

27.03.2017 року представником відповідача разом з клопотанням б/н, б/д (2958 від 27.03.2017) подано суду лист-відповідь № 0-18-0.6-3230/2-17 від 06.03.2017 року на заяву позивача від 03.02.2017 року, надіслану відповідачеві 08.02.2017 року, щодо поновлення договору оренди земель державної власності сільськогосподарського призначення, в якому відповідачем наводиться порядок поновлення таких договорів.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

02.11.2007 між Білопільською районною державною адміністрацією Сумської області (орендодавцем, публічним правонаступником якого є відповідач) та Фермерським господарством «Шайденко Тетяна Олександрівна» (орендарем, позивачем) укладено договір оренди земель державної власності сільськогосподарського призначення (далі - договір оренди), зареєстрований у Білопільському відділі Сумської регіональної філії ДКЗ, про що у Державному реєстрі вчинено запис від 07.11.2007 року за № 4610.

Згідно пунктів 1, 2 договору оренди, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 81,9509 га (землі запасу), що знаходиться в межах території Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області.

Земельна ділянка в натурі площею 81,9509 га була передана орендодавцем орендареві за актом приймання-передачі земельної ділянки (а.с. 23).

Згідно пункту 8 договору оренди, договір укладено на 9 років з 02.11.2007 року по 02.11.2016 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Відповідно до пункту 38 договору, дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який було укладено; придбання земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи.

Позивач в обгрунтування своїх позовних вимог зазначає, що протягом одного місяця після закінчення строку дії договору оренди землі, тобто, до 07.12.2016 року орендодавець не надіслав орендарю (позивачу) листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди.

Таким чином, позивач вважає, що відповідно до частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі», статті 764 Цивільного кодексу України, по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі (до 07.11.2016), враховуючи відсутність протягом одного місяця після закінчення строку дії договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі (до 07.12.2016), договір оренди земель державної власності сільськогосподарського призначення щодо оренди земельної ділянки площею 81.9509 га, кадастровий номер НОМЕР_1 на території Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області, укладений в листопаді 2007 року між Фермерського господарства «Шайденко Тетяна Олександрівна» та Білопільською районною державною адміністрацією на 9 років, зареєстрований у Білопільському відділі Сумської регіональної філії ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 07.11.2007 року за № 4610, є поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені попереднім договором.

Відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач не звертався до нього з відповідним листом-повідомленням про намір продовжити дію договору у порядку, встановленому пунктом 8 договору оренди земель та частинами другою та третьою статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Господарський суд, дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, дійшов висновку, що позиція позивача суперечить вимогам діючого законодавства, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

На момент виникнення спірних правовідносин і до 01.01.2013 року відповідно до статей 13, 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією України, належало вирішення питання використання земель державної власності.

Відповідно до статті 17 та пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин Білопільська районна державна адміністрація була наділена державою повноваженнями щодо розпорядження землями, розташованими за межами населених пунктів

Згідно зі змінами, внесеними до статті 122 Земельного кодексу України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 року, який набрав чинності 01.01.2013 року, повноваження щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб передані центральному органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи.

Відповідно до пункту 1 Положення «Про Державне агентство земельних ресурсів України», затвердженого Указом Президента України № 445 від 08.04.2011 року, Державне агентство земельних ресурсів України є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року № 5 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру», територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів реорганізовуються шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру. Також установлено, що територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів, які реорганізуються, продовжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 року № 294-р «Питання Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру», Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру передано функції і повноваження Державного агентства земельних ресурсів, що припиняється.

Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 03.03.2015 року № 6 затверджено Положення про Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, відповідно до підпункту 13 пункту 4 якого Головне управління здійснює розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, на території Сумської області.

Як юридичну особу Головне управління Держгеокадастру у Сумській області зареєстровано 25.04.2015 року, про що у Державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців зроблено відповідний запис. Одночасно розпочато процедуру ліквідації Головного управління Держземагентства в Сумській області.

Таким чином, з 25.04.2015 року повноваження щодо розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення покладено на Головне управління Держгеокадастру Сумській області, яке є у спірних правовідносинах правонаступником Білопільської районної державної адміністрації Сумської області.

У разі виникнення публічного правонаступництва всі матеріально-правові зобов'язання суб'єкта - попередника передаються до суб'єкта - правонаступника, який відповідно надалі має ці зобов'язання виконувати (продовжувати виконувати) перед фізичними (юридичними особами).

Відповідно до статті 770 Цивільного кодексу України, у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Ця норма є прямою і не передбачає додаткових дій (укладення додаткових угод) для набуття органом влади повноважень щодо розпорядження землями державної власності.

Закон України «Про оренду землі» є спеціальним законом переважно перед іншими законодавчими актами, що регулюють земельні правовідносини в Україні, а, отже, цей Закон підлягає пріоритетному застосуванню до спірних правовідносин, що виникли між сторонами.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про оренду землі», орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Відповідно до частини першої, другої та третьої статті 33 Закону України «Про оренду землі», по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Частина п'ята статті 33 Закону України «Про оренду землі» визначає, що орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Згідно частини шостої згаданої правової норми, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

У цьому випадку укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється з уповноваженим керівником органу виконавчої влади (щодо земель державної власності).

З аналізу вищенаведених норм Закону випливає, що стаття 33 Закону України «Про оренду землі» об'єднує два випадки пролонгації договору оренди.

В частині першій статті 33 згаданого Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Реалізація зазначеного переважного права на поновлення договору оренди можлива лише за умови дотримання встановлених цією нормою певної процедури і строків, а також наявності волевиявлення сторін (частини другої - п'ятої цієї статті).

В частині шостій статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачена інша підстава поновлення договору оренди, а саме: у тому разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частина перша статті 33 даного Закону регламентує переважне орендаря перед іншими особами на укладення договору оренди землі, а частина шоста - підстави поновлення договору оренди у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 року у справі № 3-312гс16.

Відтак, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність наступних юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Згідно частин восьмої, дев'ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі», додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

У даному випадку позивач (орендар) не виконав свого обов'язку за договором, встановленого пунктом 8 договору для реалізації переважного права на поновлення договору на новий строк, оскільки не повідомив письмово відповідача (орендодавця) про намір продовжити дію договору за 30 днів до закінчення його строку, порушивши при цьому також вимоги частини другої та третьої статті 33 Закону України «Про оренду землі», згідно яких орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Позивач не звертався до відповідача з листом-повідомленням та проектом додаткової угоди щодо поновлення договору оренди земель державної власності сільськогосподарського призначення від 02.11.2007 року у встановленому договором та статтею 33 Закону України «Про оренду землі» порядку (не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку договору), а відтак згідно пункту 38 договору оренди земель, дія договору припинилася у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено.

За таких обставин безпідставним, необгрунтованим є твердження позивача у позовній заяві, що у даному випадку застосовується частина шоста статті 33 Закону України «Про оренду землі», якою передбачено, що у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного прана у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 цього ж Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у т.ч. іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушення.

Тобто, згідно з приписами вказаної норми, до господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання поновленим договору оренди земель державної власності сільськогосподарського призначення від 02.11.2007 року на той самий строк і на тих самих умовах, однак не зазначив як саме його права, свободи чи інтереси порушено відповідачем.

Позивачем не надано до господарського суду належних в розумінні статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України доказів порушення його прав відповідачем, оскільки в даному випадку позивач до звернення до суду з позовом не звертався до відповідача з відповідним листом-повідомленням щодо поновлення договору оренди з доданням проекту додаткової угоди у відповідності до вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі», а тому у відповідача не виникло обов'язку укладення з позивачем додаткової угоди щодо поновлення договору оренди земель державної власності сільськогосподарського призначення від 02.11.2007 року. Відповідач не відмовляв і не зволікав в укладенні додаткової угоди до договору оренди земель, що могло б бути підставою оскарження в суді, згідно частини одинадцятої статті 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки позивач (орендар) на повідомляв відповідача (орендодавця) про намір поновити договір на новий строк та не пропонував проекту додаткової угоди про поновлення договору оренди земель до звернення з позовною заявою до суду.

А відтак, факт порушення прав і охоронюваних законом інтересів позивача відповідачем відсутній.

У проекті додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, викладеному в позовній заяві та надісланому позивачем відповідачеві 08.02.2017 року (після звернення з позовною заявою до суду) позивач змінив істотну умову договору - розмір орендної плати, визначивши його в розмірі 4 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки без узгодження з відповідачем (орендодавцем).

Між тим, згідно частини четвертої статті 33 Закону України «Про оренду землі», при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

У даному разі позивач без повідомлення відповідача (орендодавця) про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, без надіслання відповідачеві листа-повідомлення про свій намір поновити договір, до якого мав бути доданий проект додаткової угоди, без досягнення домовленості щодо орендної плати (без згоди орендодавця) змінив розмір орендної плати у проекті додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, викладеному у позовній заяві від 06.01.2017 року, з якою звернувся до суду 14.01.2017 року, а відтак переважне право позивача (орендаря) на укладення ( поновлення) договору оренди земель припинилося (частина четверта статті 33 Закону України «Про оренду землі») і договір не вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які буди передбачені договором (частина шоста статті 33 Закону України «Про оренду землі»), оскільки позивач (орендар) змінив істотну умову договору (про орендну плату) без згоди орендодавця (відповідача).

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33, 34 названого Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються учасниками судового процесу. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 цього ж Кодексу визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на все вищевикладене, позовні вимоги позивача у даній справі є безпідставними, необґрунтованими та неправомірними, а тому задоволенню не підлягають.

Згідно статі 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору у даній справі покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 31.03.2017.

Суддя П.І. Левченко