РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2017Справа №910/365/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Елкор Плюс»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон»

простягнення 60 995,02 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

Від позивача - не прибув

Від відповідача - Кучерявий С.В. (дов. № 05-2017 від 01.01.17)

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Елкор Плюс» звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про стягнення 60 995,02 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.01.2017 р. порушено провадження у справі №910/365/17, розгляд справи призначено на 26.01.2017 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.01.2017 р. у зв'язку із неявкою представника позивача, а також необхідністю витребування доказів по справі, розгляд справи відкладено на 16.02.2017 р.

16.02.2017 р. представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні, вказуючи на те, що подія (нестача застрахованого майна) не може вважатись страховим випадком, так як слідчими або органами дізнання не відкрито кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого частинами 3-5 статті 185 Кримінального кодексу України.

У судовому засіданні 16.02.2017 р., судом у відповідності до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 28.02.2017 р.

28.02.2017 представником позивача подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

В судовому засіданні 28.02.2017 р., судом у відповідності до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 02.03.2017 р.

Представники позивача та відповідача в судове засідання 02.03.2017 р. з'явились, надали усні пояснення по справі. Крім того, представником позивача подано клопотання про продовження строку вирішення спору на п'ятнадцять днів.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши в судовому засіданні 02.03.2017 р. пояснення представників позивача та відповідача, суд з метою встановлення всіх обставин справи зокрема, чи є подія, яка відбулась 29.12.2014 р. (нестача застрахованого майна) страховим випадком, дійшов до висновку про необхідність звернення із судовим запитом до Солом'янського РУ ГУ МВС України в місті Києві щодо надання інформації по кримінальному провадженню за №0000069 порушеному по факту настання події, яка мала місце 29.12.2014 р., в складському приміщенні за адресою: м. Київ, бул. Івана Лепсе, 16.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.03.2017 строк розгляду справи було продовжено на 15 днів, відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України та відкладено розгляд справи на 16.03.2017.

У судовому засіданні 16.03.2017 р., судом у відповідності до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 20.03.2017 р.

Представник позивача, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання 20.03.2017 р. не з'явився, проте 20.03.2017 подав клопотання про розгляд справи без участі прердставника позивача.

Представник відповідача судове засідання 20.03.2017 р. з'явився, надав усні пояснення у справі.

При цьому, відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України

У судовому засіданні 20.03.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

08.04.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Елкор Плюс» (далі - позивач, страхувальник) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Еталон» (далі - відповідач, страховик) було укладено договір добровільного страхування майна № 1836 (далі - договір), відповідно до умов якого, предметом договору є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані з володінням та/або користуванням та/або розпорядженням застрахованим майном.

Відповідно до п. 4.1.6 договору ліміт страхової суми складає 1 500 000,00 грн.

Строк дії договору страхування: 10.04.2014 до 09.04.2015 (п. 1 частини « 7» договору).

Відповідно до п. 4.1.6 договору, застрахованим за умовами даного договору є наступне майно:кабельно-провідникова та електро-світлотехнічна продукція згідно додатку до заяви.

Розділом 5 договору передбачені страхові ризики, зокрема, вогневі ризики (пожежі, удар блискавки, вибух, падіння літальних апаратів або їх частин, вантажу і багажу з них),

стихійні явища (буря, град, повінь землетрус, зсув, обвал),

пошкодження водою із систем водопостачання, опалення, каналізації та аналогічних систем; зі спринклерних і дренчерних систем,

протиправні дії третіх осіб (крадіжка з проникненням, грабі або розбір, умисне знищення або пошкодження, хуліганство),

наїзд транспортних засобів, бій скла, дзеркал, вітрин.

Крадіжка з проникненням - таємне викрадення застрахованого майна поєднане з незаконним проникненням третьої особи в замкнене приміщення, в якому перебуває застраховане майно (п. 14.12 договору).

Без відома страхувальника, в тому числі, але не обмежуючись: шляхом проникнення у приміщення у будь-який незаконний спосіб з використанням або без використання технічних засобів, підроблених ключів та ін.

Згідно з п. 19.1.2 договору у разі настання передбаченої цим договором події, що призвела до збитків і може бути визнана страховим випадком, страхувальник зобов'язаний якнайшвидше, але не пізніше 2 робочих днів, з моменту, коли страхувальнику стало відомо про цю подію, повідомити про це відповідні компетентні органи, як цього потребують обставини і наслідки події в т.ч., зокрема, МВС України, у випадку протиправних дій третіх осіб.

За приписами п.п. 22.7, 22.8 договору, у разі прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування страховик впродовж 5 робочих днів з дня прийняття такого рішення повідомляє про це страхувальника в письмовій формі з обґрунтуванням причини відмови. При порушенні кримінальної справи за фактом настання страхового випадку та якщо обвинуваченим у справі є страхувальник, питання про здійснення або відмову у страховій виплаті вирішується після закриття кримінальної справи, одержання страховиком вироку (рішення) суду, що набрав(-ло) законної сили або визнання вини особисто страхувальником.

Згідно п. 22.9 договору, при порушенні кримінальної справи за фактом настання страхового випадку страхувальникові сплачується 50% страхового відшкодування протягом 10 (десяти) робочих днів після порушення кримінальної справи, але не раніше 5 (п'яти) робочих днів з моменту прийняття рішення про здійснення виплати страхового відшкодування відповідно до п. 22.5 цього договору.

Як зазначає позивач, 23.12.2014 відбулась подія, що має ознаки страхової. До приміщення, в якому перебувало майно позивача проникли невстановлені особи та викрали кабельно-провідникову продукцію на суму 60995,05 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.01.2015 ОСОБА_3 звернувся із заявою до Солом'янського районного управління ГУ МВС України в м. Києві про виявлення відсутності кабельно-провідникової продукції, яка знаходилась в складському приміщенні за адресою: м. Київ, бул. Івана Лепсе, 16 на загальну суму 60 995,02 грн., згідно з актом інвентаризації від 23.12.2014, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 0000069.

Надалі, 24.03.2015 довідкою МВС України Солом'янського районного управління головного управління МВС України в м. Києві повідомило, що проведеними заходами встановити достовірні обставинами події та місцезнаходження викраденого майна, а саме кабельно-провідникової продукції, яка належить ТОВ «Компанія Елкор» не виявилося можливим, у зв'язку з чим 24.03.2015 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України було прийнято рішення про закриття кримінального провадження.

Листом вих. № 01.04.606 від 31.05.2016 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон» у відповідь на лист позивача зазначив, що подія, яку позивач пов'язав з подією, яка ним обумовлена як страховий випадок, не є страховим випадком, що встановлено в довідці МВС України Солом'янського районного управління головного управління МВС України в м. Києві, а відтак на підставі закриття кримінального провадження, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України, відповідач не вбачає підстав для виплати страхового відшкодування позивачу.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що викрадення частини належного позивачу майна загальною вартістю 60995,05грн. єподією, що має ознаки страхової відповідно до договору добровільного страхування майна № 1836 від 08.04.2014, а тому відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування є безпідставною та такою, що суперечить умовам договору страхування та нормам чинного законодавства, у зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 60995,05грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що в позові слід відмовити, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно п. 1 ст. 352 Господарського кодексу України, страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб'єктів господарювання (страховиків), пов'язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.

У відповідності зі ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями ст. 980 Цивільного кодексу України, предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховим ризиком, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про страхування» визначається певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено судом вище, 23.12.2014 відбулась подія, що має ознаки страхової. До приміщення, в якому перебувало майно позивача проникли невстановлені особи та викрали кабельно-провідникову продукцію на суму 60995,05 грн.

Позивач відповідно до умов договору страхування, у передбачені договором строки повідомив відповідача про настання події, що має ознаки страхової.

16.02.2017 відповідач у судовому засіданні подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на те, що крадіжка з проникненням вважається такою, що відбулась, тільки в тому випадку, якщо за фактом цієї події слідчими органами або органами дізнання була винесена постанова про порушення кримінальної справи за ознаками злочину, однак в даному випадку довідкою МВС України Солом'янського районного управління головного управління МВС України в м. Києві встановлено, що встановити достовірні обставинами події та місцезнаходження викраденого майнане виявилося можливим,у зв'язку з чим 24.03.2015 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України було прийнято рішення про закриття кримінального провадження.

Разом з тим, суд, оцінивши наявні матеріали справи, дійшов висновку про безпідставність доводів позивача, з огляду на те, що договором передбачений страховий ризик такий, як протиправні дії третіх осіб (крадіжка з проникненням, грабіж або розбір, умисне знищення або пошкодження, хуліганство).

Водночас, приписами п. 22.8 договору передбачено, що при порушенні кримінальної справи за фактом настання страхового випадку та якщо обвинуваченим у справі є страхувальник, питання про здійснення або відмову у страховій виплаті вирішується після закриття кримінальної справи, одержання страховиком вироку (рішення) суду, що набрав(-ло) законної сили або визнання вини особисто страхувальником.

Таким чином, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача, оскільки договором чітко встановлено, що крадіжка з проникненням є страховим випадком тільки за умови, якщо вона була здійснена третіми особами. В свою чергу,п. 22.8передбачає, що при порушенні кримінальної справи за фактом настання страхового випадку та якщо обвинуваченим у справі є страхувальник, питання про здійснення або відмову у страховій виплаті вирішується після закриття кримінальної справи.

Тож, судом встановлено, що договір передбачає можливу страхову виплату після закриття кримінальної справи, якщо обвинуваченим у справі є страхувальник, однак відповідно до матеріалів даної справи, суд не може дійти однозначного висновку про те, хто саме є винною особою у даному випадку.

Окрім того, положеннями п. 22.9 договору, встановлено, що при порушенні кримінальної справи за фактом настання страхового випадку страхувальникові сплачується 50% страхового відшкодування протягом 10 (десяти) робочих днів після порушення кримінальної справи, але не раніше 5 (п'яти) робочих днів з моменту прийняття рішення про здійснення виплати страхового відшкодування відповідно до п.22.5 цього договору.

Відповідно до вищевикладеного, судом встановлено, що кримінальне провадження № 0000069 було закрито на підставі відсутності складу кримінального правопорушення, водночас страховиком рішення про здійснення виплати страхового відшкодування не приймалось, з огляду на що у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення зі страховика страхове відшкодування в розмірі 60 995,02 грн.

Таким чином, приймаючи до уваги, що за приписами ст.ст. 4-3, 33. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, суть якого полягає у обґрунтуванні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, своїх вимог і заперечень поданими суду доказами, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оскільки наявними у справі документами не підтверджується, що права позивача були порушені, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються позивача

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити в повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 24.03.2017.

Суддя Демидов В.О.