РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2017Справа №904/8513/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоспецінвест"

до Приватного акціонерного товариства "Юкрейніан Кемікал Продактс" в особі філії "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" Приватного акціонерного товариства "Юкрейніан Кемікал Продактс"

про стягнення заборгованості у розмірі 402 739,43 грн.

Суддя А.М. Селівон

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Єрополова Я.П. - представник, довіреність б/н від 13.12.2016;

від відповідача: не з'явився;

В судовому засіданні на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Екоспецінвест" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Юкрейніан Кемікал Продактс" в особі філії "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" Приватного акціонерного товариства "Юкрейніан Кемікал Продактс" про стягнення 379 426,59 грн. заборгованості, а також судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві посилається на неналежне виконання відповідачем умов договорів про надання послуг №27/2015 від 21.05.2015 та №53/2015 від 18.08.2015 в частині своєчасної та повної оплати наданих позивачем послуг з капітального ремонту вузлів, агрегатів, двигунів внутрішнього згорання, а також робіт, пов'язаних з технічним обслуговуванням та технічним ремонтом, пусконалагоджувальних робіт двигунів внутрішнього згорання, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість за вказаними договорами, за наявності якої позивачем нараховано пеня, проценти річних та втрати від інфляції

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.09.2016 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №904/8513/16 та призначено до розгляду на 20.10.2016.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2016 на підставі статей 15, 17 Господарського процесуального кодексу України матеріали справи №904/8513/16 надіслано за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

За наслідками автоматичного розподілу автоматизованою системою документообігу суду позовні матеріали передані судді Селівону А.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2016 справу № 904/8513/16 прийнято до провадження судді Господарського суду міста Києва Селівона А.М. та призначено справу до розгляду на 14.12.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2016 розгляд справи відкладено на 12.01.2017.

Судове засідання, призначене на 12.01.2017, не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Селівона А.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2017 розгляд справи призначено на 26.01.2017.

У судові засідання 14.12.2016 та 26.01.2017 з'явився уповноважений представник позивача.

Повноважний представник відповідача у вказані судові засідання не з'явився.

Про дату, час і місце розгляду даної справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №№970, 788, 497.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 14.12.2016 представником позивача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшов супровідний лист №09-02/12/16 від 09.12.2016 разом з уточненою позовною заявою, у які останнім визначено позовні вимоги у відповідності до складу сторін. Лист разом з доданими до нього додатками судом долучено до матеріалів справи.

При цьому, серед долучених до супровідного листа документів наявна заява про заміну неналежного відповідача, в якій позивач просить замінити первісного відповідача - Приватне акціонерне товариство "ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС" в особі філії "Вільногірський Гірничо - Металургійний комбінат" Приватного акціонерного товариства "ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС" на Приватне акціонерне Товариство "ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС", в зв'язку з відсутністю у складі відповідача відокремленого структурного підрозділу ПАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс» - філії "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат".

У відповідності до частин 1, 3, 4 статті 95 Цивільного кодексу України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності.

Суд зазначає, що згідно ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про юридичну особу, серед яких, зокрема, інформація про відокремлені підрозділи.

Як вбачається із Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, щодо відповідача, в розділі "Дані про відокремлені підрозділи юридичної особи" зареєстровано лише Армянську філію Приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс»; 39159891; 96012, Автономна Республіка Крим, місто Армянськ, Північна промзона. Будь - які інші відокремлені підрозділи ПАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс» відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Як зазначено в п. 1.7 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" коло повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно здійснення у господарському суді повноваження сторони у справі від імені цієї особи визначається установчими документами останньої, положенням про відособлений підрозділ, яке затверджено юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу. При цьому слід мати на увазі, що стороною у справі є юридична особа, від імені якої діє відособлений підрозділ, і рішення приймається саме стосовно підприємства чи організації - юридичної особи, але в особі її відокремленого підрозділу.

В свою чергу відповідно до ст. 24 ГПК України господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем. Про залучення іншого відповідача чи заміну неналежного відповідача виноситься ухвала, і розгляд справи починається заново.

Тобто заміна відповідача у справі здійснюється, якщо у спірних правовідносинах він виступає або може виступати як зобов'язана сторона.

Враховуючи вищевикладене, оскільки процесуальний статус відповідача в господарському процесі має саме юридична особа, а не її відокремлений підрозділ, та зважаючи на визначення позивачем в якості відповідача саме Приватне акціонерне товариство "ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС", за висновками суду клопотання позивача про заміну первісного відповідача задоволенню не підлягає.

До початку судового засідання 14.12.2016 представником позивача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подано супровідний лист № 09-01/12/16 від 09.12.2016 разом з витребуваними судом додатковими доказами та документами. Супровідний лист разом з доданими до нього документами судом долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 14.12.2016 представником позивача подано суду уточнену позовну заяву разом з відповідним обґрунтуванням, та доказами направлення на адресу відповідача, в якому останній просив стягнути з відповідача заборгованість за спірними договорами, а саме:

заборгованість у сумі 239 928,48 грн. за договором №27/2015 від 21.05.2015, з яких: основний борг - 162 771,57 грн., пеня - 53 146,58 грн., 3% річних - 4 942,93 грн., втрати від інфляції - 18 846,08 грн., втрати від інфляції за несплату суми коригування - 168,34 грн., 3% річних, нарахованих на суму коригування - 52,98 грн.;

заборгованість у сумі 161 816,77 грн. за договором №53/2015 від 18.08.2015, з яких: основний борг - 129 903,87 грн., пеня - 20 263,81 грн., 3% річних - 2 949,53 грн., втрати від інфляції - 8 679,03 грн., втрати від інфляції за несплату суми коригування - 4,74 грн., 3% річних, нарахованих на суму коригування - 15,79 грн.

Уточнена позовна заява долучена судом до матеріалів справи.

Також судом повідомлено, що до початку судового засідання 26.01.2017 представником відповідача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подано клопотання від 20.01.2017 разом з доданими до нього додатковими доказами та документами, які судом долучено до матеріалів справи.

До початку судового засідання 26.01.2017 представником відповідача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подано відзив б/н та б/д на позовну заяву, у якому останній заперечував проти позову, вважаючи його необґрунтованим з огляду на представлений останнім контррозрахунок. Відзив разом з доданими до нього додатковими документами судом долучено до матеріалів справи.

Також, до початку судового засідання 26.01.2017 представником позивача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подано заяву б/н та б/д про долучення документів до матеріалів справи. Заяву судом задоволено, документи долучено до матеріалів справи.

Крім того, до початку судового засідання 26.01.2017 представником позивача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подано письмові пояснення б/н та б/д щодо розрахунку суми заборгованості, без належного підтвердження направлення зазначеного розрахунку на адресу відповідача, згідно яких позивач просив суд стягнути з позивача заборгованість у загальному розмірі 402 739,43 грн., з яких:

заборгованість за договором №27/2015 від 21.05.2015 становить: 162 771,57 грн. основного боргу, 53 146,58 грн. пені, 4 972,93 грн. процентів річних, 18 846,08 грн. втрат від інфляції, 168,34 грн. втрати від інфляції за несплату суми коригування та 3% річних, нарахованих на суму коригування у розмірі 52,98 грн.;

заборгованість за договором №53/2015 від 18.08.2015 становить: 129 903,87 грн. основного боргу, 21 227,99 грн. пені, 2 949,53 грн. процентів річних, 8 679,03 грн. втрат від інфляції, 4,74 грн. втрат від інфляції за несплату суми коригування, 3% річних, нарахованих на суму коригування у розмірі 15,79 грн.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно пункту 3.11 Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова №18) ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об'єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Згідно пункту 3.10 постанови №18 під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Згідно з частиною третьою ст. 55 ГПК України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

Дослідивши у судовому засіданні 26.01.2017 зміст позовної заяви та поданої позивачем 14.12.2016 уточненої позовної заяви, а також пояснення б/н б/д, подані до початку судового засідання 26.01.2017, судом останні розцінені як заява про збільшення розміру позовних вимог в частині основного боргу, пені, 3% річних, інфляційних нарахувань, втрат від інфляції за несплату суми коригування та 3% річних, нарахованих на суми коригування, за договорами №27/2015 від 21.05.2015 та №53/2015 від 18.08.2015, а уточнена позовна заява як деталізація викладених позивачем у прохальній частині позовної заяви заявлених до стягнення з відповідача позовних вимог в розрізі окремих сум (основного боргу, пені, процентів річних, втрат від інфляції тощо).

Враховуючи, що збільшення розміру позовних вимог є правом позивача, передбаченим ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси, відповідачу була надана можливість надання доводів та заперечень щодо зміни розміру позовних вимог (збільшення основного боргу, пені, процентів річних, інфляційних нарахувань, 3% річних, нарахованих на суми коригування, втрат від інфляції за несплату суми коригування та втрат від інфляції за несплату суми коригування), суд приймає вищевказані пояснення (заяву про збільшення основного боргу, пені, процентів річних, інфляційних нарахувань, втрат від інфляції за несплату суми коригування та 3% річних, нарахованих на суми коригування) та уточнену позовну заяву (деталізацію заявлених позовних вимог) до розгляду і спір вирішується з їх урахуванням.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних у матеріалах справи, на час проведення судових засідань 14.12.2016 та 26.01.2017 сторонами суду не надано.

Про поважні причини неявки уповноваженого представника відповідача у вказані судові засідання суд не повідомлено.

Відповідно до 2.3 постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представника відповідача у судові засідання обов'язковою не визнавалась, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь у судових засіданнях, беручи до уваги те, що представник позивача проти розгляду справи за відсутності представника відповідача не заперечував, суд, здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, виключно за наявними у справі матеріалами.

Судом в процесі розгляду справи прийнято до уваги, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотання представників сторін щодо здійснення фіксації судових засідань по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судового засідання.

Перед початком розгляду справи в судових засіданнях представника позивача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до статей 20, 22, 60, 74 та частини 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача у судових засіданнях повідомив суд, що права та обов'язки йому зрозумілі.

Відводу судді представником позивача не заявлено.

У судовому засіданні 26.01.2017 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог та відповів на запитання суду.

Дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, заслухавши у судових засіданнях пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши надані докази та оглянувши в судових засіданнях їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 21 травня 2015 року між Приватним акціонерним товариством "Юкрейніан Кемікал Продактс" в особі філії "Вільногірський гірничо-металугійний комбінат" Приватного акціонерного товариства "Юкрейніан Кемікал Продактс" (відповідач у справі, замовник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Екоспецінвест" (позивач у справі, виконавець за договором) було укладено договір № 27/2015 про надання послуг (далі - Договір - 1), згідно якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання здійснювати капітальний і поточний ремонт вузлів, агрегатів, двигунів внутрішнього згоряння (далі-об'єкт ремонту) згідно Специфікацій, які є невід'ємною частиною договору.

Розділами 2 - 7 Договору-1 сторони узгодили строки та порядок виконання робіт, вартість робіт та порядок розрахунків, права, обов'язки та відповідальність сторін, вартість послуг та порядок розрахунків, тощо.

Вказаний Договір-1 набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і скріплюється печатками сторін і діє до 31.12.2015, а в частині прийнятих на себе сторонами зобов'язань - до повного виконання всіх прийнятих на себе зобов'язань (п. 7.1. Договору-1).

Крім того, як встановлено судом за матеріалами справи, 18 серпня 2015 року між Приватним акціонерним товариством "Юкрейніан Кемікал Продактс" в особі філії "Вільногірський гірничо-металугійний комбінат" Приватного акціонерного товариства "Юкрейніан Кемікал Продактс" (відповідач у справі, замовник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Екоспецінвест" (позивач у справі, виконавець за договором) було укладено договір №53/2015 про надання послуг (далі - Договір-2), згідно якого виконавець виконує на платній основі всі роботи, пов'язані з технічним обслуговуванням (далі - ТО) і поточним ремонтом (далі - ПР), пусконалагоджувальні роботи двигунів внутрішнього згоряння (далі - техніка), використовуючи власні запасні частини і матеріали, які узгоджуються окремо за кожним видом робіт шляхом підписання специфікації (додаткових угод).

Розділами 1 - 11 Договору-2 сторони узгодили строки та порядок виконання технічного обслуговування та ремонту, вартість та порядок розрахунків, права, обов'язки та відповідальність сторін тощо.

Даний Договір-2 набуває чинності з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2015. Якщо жодна зі сторін протягом 30 календарних днів до закінчення терміну дії договору не заявить про наміри щодо припинення даного договору, даний договір вважається автоматично продовженим на тих же умовах (п.п. 11.1, 11.2. Договору-2).

Зазначені Договори підписані уповноваженими представниками виконавця та замовника та засвідчені печатками сторін.

З урахуванням предмету та суб'єктного складу сторін Договорів 1 та 2, які є основними ознаками договору та дають змогу кваліфікувати вид договору незалежно від того, яке найменування привласнили йому сторони, судом встановлено, що укладені правочини за своїм змістом та правовою природою є договорами підряду, які регулюються нормами §1 глави 61 Цивільного кодексу України, з елементами договору про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм глави 63 Цивільного кодексу України.

Суд зазначає, що можливість укладення сторонами змішаних договорів та узгодження ними умов в таких договорах не суперечить приписам ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України, відповідно до яких сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

За умовами Договору-1 виконавець зобов'язується здати замовнику виконані роботи з оформленням акту виконаних робіт (підпункт 2.1.2. пункту 2.1. Договору-1). Здача-приймання виконаних робіт здійснюється сторонами на території виконавця з оформленням акту виконаних робіт (п. 4.3. Договору-1). Моментом виконання робіт є дата підписання сторонами акту виконаних робіт (п. 4.5. Договору-1)

Умовами Договору-2 визначено, що технічне обслуговування ТО проводиться виконавцем відповідно до Регламенту періодичного технічного обслуговування, яке узгоджується на кожен вид техніки окремими специфікаціями, а також відповідно до замовлення на ТО (п. 2.1. Договору-2). Технічне обслуговування проводиться виконавцем відповідно до нормативів узгодженими сторонами в Регламенті періодичного ТО, зазначеного в специфікаціях до даного договору (Додаток 1) (п. 2.2. Договору-2). Кожен ремонт проводиться виконавцем по окремому замовленню замовника, відповідно до нормативно-технічною документацією виробника і Замовленням на ремонт (Додаток 2). Обсяг робіт і вартість по ремонту визначається і узгоджується, шляхом підписання додаткової угоди або специфікації, на підставі Відомості дефектів складеної комісійних з представником замовника (п. 2.3. Договору-2). Приймання-здавання робіт по ТО і ПР здійснюється двостороннім підписанням Карти-наряду на ТО і ПР і Акта виконаних робіт у двох примірниках - по одному для кожної із сторін (п. 5.2. Договору). Виконавець надає замовнику акт виконаних робіт, замовлення наряд і рахунок на оплату за виконані роботи по ТО і ПР (п. 4.5. Договору).

Згідно частини 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

В силу ч. 2 ст. ст. 853 Цивільного кодексу України замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

За наданими позивачем матеріалами судом встановлено та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, що на виконання умов Договору-1 за період липень 2015 - лютий 2016 позивачем виконані, а відповідачем прийняті по обсягу та якості роботи з поточного та капітального ремонту двигунів Cummins на загальну суму 558 844,18 грн., що підтверджується підписаними повноважними представниками сторін та скріпленими печатками обох підприємств актами виконаних робіт (надання послуг), а саме:

акт виконаних робіт (надання послуг) №309 від 29.07.2015 на суму 206 364,24 грн.,

акт виконаних робіт (надання послуг) №317 від 29.07.2015 на суму 28 934,36 грн.,

акт виконаних робіт (надання послуг) №356 від 14.08.2015 на суму 16 286,42 грн.,

акт виконаних робіт (надання послуг) №498 від 27.10.2015 на суму 14 168,77 грн.,

акт виконаних робіт (надання послуг) №53 від 09.02.2016 на суму 293 090,39 грн., копії яких наявні в матеріалах справи.

Також, за наданими позивачем матеріалами судом встановлено, що на виконання умов Договору-2 за період жовтень 2015 - травень 2016 позивачем виконані, а відповідачем прийняті по обсягу та якості роботи з технічного обслуговування та діагностики двигунів на загальну суму 154 644,35 грн., що підтверджується підписаними повноважними представниками сторін та скріпленими печатками обох підприємств актами виконаних робіт (надання послуг), а саме:

акт виконаних робіт (надання послуг) №497 від 27.10.2015 на суму 12 929,63 грн.,

акт виконаних робіт (надання послуг) №578 від 25.11.2015 на суму 35 881,01 грн.,

акт виконаних робіт (надання послуг) №650 від 22.12.2015 на суму 1 717,62 грн.,

акт виконаних робіт (надання послуг) №651 від 22.12.2015 на суму 13 645,93 грн.,

акт виконаних робіт (надання послуг) №664 від 30.12.2015 на суму 3033,67 грн.,

акт виконаних робіт (надання послуг) №14 від 21.01.2016 на суму 8 955,46 грн.,

акт виконаних робіт (надання послуг) №81 від 23.01.2016 на суму 12 858,86 грн.,

акт виконаних робіт (надання послуг) №125 від 16.03.2016 на суму 10 326,48 грн.,

акт виконаних робіт (надання послуг) №201 від 21.04.2016 на суму 58 123,92 грн.,

акт виконаних робіт (надання послуг) №264 від 25.05.2016 на суму 9 121,04 грн.,

акт виконаних робіт (надання послуг) №265 від 25.05.2016 на суму 3 943,26 грн., копії яких наявні в матеріалах справи.

Як вбачається із наданих позивачем актів приймання виконаних робіт з технічного обслуговування та капітального ремонту, будь-які заперечення щодо повного та належного виконання робіт за вказаними актами відсутні.

Факт виконання робіт за вказаними актами виконаних робіт згідно умов Договорів-1, 2 відповідачем не заперечувався.

Доказів пред'явлення відповідачем претензій щодо якості, обсягів, а також термінів виконання робіт з поточного та капітального ремонту, а також з технічного обслуговування та діагностики двигунів до суду не надходило, будь-які докази відступів від умов Договорів-1, 2 та відмови відповідача від приймання виконаних робіт та підписання актів, а також заперечення щодо повного та належного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Екоспецінвест» умов Договорів-1, 2 з боку відповідача відсутні.

Окрім того, на підтвердження факту виконання робіт (надання послуг) позивачем надані відповідні податкові накладні, копії яких долучено до матеріалів справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем виконано прийняті на себе зобов'язання по виконанню робіт з поточного та капітального ремонту двигунів, обумовлених Договором-1, та з технічного обслуговування та діагностики двигунів, обумовлених Договором-2, в обсягах, зазначених в актах виконаних робіт за період липень 2015 - травень 2016, а відповідачем, у свою чергу, прийнято виконання цих робіт у вказаних обсягах без будь - яких зауважень.

Згідно частини 1 ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, змовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За умовами Договору-1 вартість робіт відповідає рівню звичайних цін і способу виконання робіт, визначається в специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору. Загальна сума договору визначається на підставі суми всіх специфікацій до договору, оформлених відповідно до його умовами (п. 3.1. Договору-1). Оплата замовником виконаних виконавцем робіт здійснюється на наступних умовах: 50% передоплати протягом 5 календарних днів з моменту виставлення рахунку, 50% - оплата протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту підписання акту виконаних робіт, якщо інше не передбачено в Специфікаціях (п . 3.3. Договору-1).

Вартість на запасні частини і витратні матеріали, використовувані при виконанні ремонтних робіт, розраховуються за курсом НБУ одного долара США до гривні на дату формування вартості робіт. Курс НБУ вказується відповідно до даних сайту http://www.minfin.gov.ua. У разі зміни курсу в інтервалі більше, ніж +/- 3%, вартість запасних частин витратних матеріалів буде перерахована пропорційно зміні курсу НБУ станом на 00:00 годин дати оплати (п. 3.5. Договору-1).

Ціна в гривневому еквіваленті в актах виконаних робіт вказується за курсом НБУ на дату виставлення акту виконаних робіт (п. 3.6. Договору-1).

Згідно Договору-2 вартість робіт з виконання технічного обслуговування визначена в п. 3.4. і п. 3.5. даного договору (п. 3.1. Договору-2). Вартість робіт по діагностиці встановлюється за фактичними трудовитратами виконавця в годиннику і компенсації транспортних витрат (п. 3.2. Договору-2). Вартість інших робіт, невизначених у п. п. 3.1. , 3.2. даного договору буде узгоджуватися сторонами шляхом підписання додаткових угод або Специфікацій (п. 3.3. Договору-2).

Вартість на запасні частини і витратні матеріали, використовувані при проведенні технічного обслуговування і ремонтних робіт, розраховуються в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ до долара США. У разі якщо офіційний курс НБУ на 00:00 годин дня оплати рахунок зміниться більш ніж на +/-3% від курсу, встановленого на дату виставлення рахунку, вартість запасних частин і матеріалів підлягає перерахунку пропорційно такої зміни курсу на 00:00 годин дати оплати. При цьому сторони в якості джерела інформації використовують сайт http://www.minfin.gov.ua (п. 3.10. Договору-2). Документи на коригування вартості запасних частин і витратних матеріалів підлягають оплаті протягом 7-ми робочих днів з моменту оформлення рахунку. Фактом отримання документів на коригування вартості запасних частин і витратних матеріалів є дата відправки замовнику документів по факсу/електронній пошті з подальшим відправленням поштою (п. 3.11. Договору-2). Загальна сума договору визначається як загальна вартість робіт, виконаних виконавцем протягом терміну дії цього договору згідно з актом виконаних робіт (п. 3.12. Договору-2).

Умови оплати - протягом 10 календарних днів з моменту підписання акту виконаних робіт на підставі виставленого рахунку, якщо інше не обумовлено в специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору (п. 4.2. Договору-2).

При цьому рахунки на коригування вартості запасних частин і витратних матеріалів оплачуються протягом 7-ми робочих днів з дати отримання рахунку та погодження розміру коригування замовником. Датою отримання документів на коригування вартості запасних частин і витратних матеріалів є дата отримання замовником документів по факсу/електронній пошті з подальшим відправленням поштою (п. 4.3. Договору). Якщо оплата за коректувальних рахунками не буде здійснена протягом 7-ми робочих днів, заборгованість за запасні частини і витратні матеріали по коректувальних рахунках може бути додатково перераховуватися на дату оплати коригуючих рахунків за курсом НБУ на 00:00 годин дати оплати (п. 4.4. договору-2).

Як встановлено судом за матеріалами справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, у зв'язку із значною зміною курсу іноземної валюти позивачем на підставі п. 3.5 Договору-1 складені акти коригування вартості запасних частин, а саме: акт коригування №565 на суму 1 110,65 грн. за актом виконаних робіт (надання послуг) №309 від 29.07.2015, акт коригування №149 на суму 373,80 грн. за актом виконаних робіт (надання послуг) №53 від 09.02.2016, акт коригування №330 на суму 1 803,26 грн. за актом виконаних робіт (надання послуг) №53 від 09.02.2016, а також на підставі п. 3.10. Договору-2 складено акт коригування вартості запасних частин №576 від 25.11.2015, відповідно до якого коригування за актом виконаних робіт (надання послуг) №497 від 27.10.2015 становить 155,48 грн.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно частин 1, 2 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Окрім того, в матеріалах справи наявні копії виставлених позивачем для оплати відповідачем виконаних на підставі Договору 1 та Договору 2 робіт відповідні рахунки на оплату за спірний період.

У свою чергу, як встановлено судом за матеріалами справи, відповідачем було здійснено часткову оплату виконаних позивачем робіт з капітального та поточного ремонту, а також технічного обслуговування двигунів на загальну суму 437 308,70 грн., що підтверджується копіями відповідних платіжних доручень, а саме: №15779 від 06.07.2015 на суму 115 826,52 грн., №18301 від 26.08.2015 на суму 28 934,36 грн., №19128 від 10.09.2015 на суму 25 000,72 грн., №19435 від 18.09.2015 на суму 40 000,00 грн., №19706 від 25.09.2015 на суму 427,99 грн., №21851 від 18.11.2015 на суму 41 395,43 грн., №22049 від 25.11.2015 на суму 20 000,01 грн., №22078 від 25.11.2015 на суму 12 929,63 грн., №22186 від 30.11.2015 на суму 14 168,77 грн., №22404 від 03.12.2015 на суму 30 000,00 грн., №23848 від 11.01.2016 на суму 15 000,00 грн., №24181 від 25.01.2016 на суму 20 000,00 грн., №25933 від 14.03.2016 на суму 12 858,86 грн., №26036 від 17.03.2016 на суму 10 000,00 грн., №28490 від 09.06.2016 на суму 50 000,00 грн., №516 від 02.10.2015 на суму 415,05 грн., №717 від 30.03.2016 на суму 351,36 грн., а також виписок банку по рахунку позивача.

За матеріалами справи судом встановлено, що також підтверджено представником позивача, що в порушення умов зазначених Договорів-1, 2 відповідач - Приватне акціонерне товариство «Юкрейніан Кемікал Продактс» свого грошового зобов'язання в частині оплати вартості виконаних позивачем робіт належним чином та у повному обсязі не виконав, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість за Договором-1 у сумі 162 771,57 грн. та заборгованість за Договором-2 у сумі 129 903,87 грн. з урахуванням коригування.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Оскільки відповідачем не було здійснено оплату виконаних позивачем робіт (послуг) в повному обсязі, з метою досудового врегулювання спору, позивач звернувся до відповідача з претензією №617-ЕК від 14.06.2016, в якій просив сплатити суму основного боргу та нараховані штрафні санкції за Договорами-1, 2, копія якої наявна в матеріалах справи. Факт надсилання вказаної претензії на адресу відповідача належним чином підтверджено матеріалами справи, а саме копіями реєстру відправленої кореспонденції від 15.06.2016, фіскальних чеків УДППЗ «Укрпошта» №1076 від 15.06.2016 та опису вкладення у цінний лист від 15.06.2016.

У відповідь на вищезазначену претензію відповідач звернувся до позивача з листом №01-19/740 від 06.07.2016, в якій просив позивача розглянути питання щодо можливості розстрочення сплати заборгованості. Копія вказаного листа долучена судом до матеріалів справи.

Таким чином як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідач свої зобов'язання щодо перерахування коштів за виконані позивачем роботи (послуги) за період липень 2015 - травень 2016 в розмірі 292 675,44 грн. у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договорів-1, 2 не виконав, в результаті чого у останнього станом на час звернення до суду утворилась заборгованість перед позивачем за наведеними Договорами у зазначеному вище розмірі, яку позивач просив стягнути у судовому порядку.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Саме змагальність сторін, яка реалізується в господарському процесі через ст. 33 ГПК України дає змогу суду всебічно, повно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи та внаслідок чого ухвалити законне, обґрунтоване і справедливе рішення у справі.

Тобто, вказана норма Господарського процесуального кодексу України зобов'язує доводити свою правову позицію саме ту сторону, яка на неї посилається.

При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів розірвання чи визнання недійсними вказаних Договорів про надання послуг №27/2015 від 21.05.2015 та №53/2015 від 18.08.2015 або окремих їх положень сторонами суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення Договорів на час їх підписання та виконання з боку сторін відсутні.

Отже, виходячи з того, що позов доведений позивачем, факт невиконання відповідачем належним чином своїх зобов'язань підтверджується матеріалами справи, розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 292 675,44 грн. основного боргу, т.ч. 162 771,57 грн. за Договором № 27/2015 від 21.05.2015 та 129903,87 грн. за Договором № 53/2015 від 18.08.2016, підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

Суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами ст. ст. 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 2 статті 9 названого Кодексу законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобов'язань у зазначеній сфері визначено статями 229-232, 234, 343 Господарського кодексу України та нормами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

З урахуванням приписів ст. 549, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Так, виходячи з положень ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно частини 1 ст. 546 та ст. 547 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 5.5. Договору-1 за порушення термінів оплати замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми договору за кожен день прострочення.

У разі заборгованості замовника згідно Договору-2 він оплачує виконавцю пеню в розмірі 0,05% від суми рахунку за кожен день затримки. При несплаті рахунків в термін більше 30 календарних днів, замовник оплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми рахунку за кожен день затримки, що діє на той момент (п. п. 4.1., 4.2. Договору-2).

Преамбула Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначає, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Вказаний закон є спеціальним з питань регулювання відносин, щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, і має пріоритетне застосування, щодо зазначених правовідносин сторін у справі.

При цьому, пунктом 2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (далі - Постанова №14) передбачено, що за приписом статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України. Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд України (постанова Верховного Суду України від 24.10.2011 у справі №25/187).

Крім того, суд зазначає, що згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 2.5. Постанови №14 щодо пені зазначено, що за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини 6 статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Отже, за висновками суду, положення п. 5.5. Договору-1 та п. п. 4.1., 4.2. Договору-2 щодо нарахування пені не дає іншого (більшого або меншого) визначення тривалості періоду нарахування пені, ніж передбачений положеннями ст. 232 Господарського кодексу України та Постановою №14, а тому нарахування пені за Договором повинно здійснюватись виключно у визначеному господарським законодавством загальному порядку.

Крім того, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з аналізу ст.ст. 519, 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України (постанова від 23.01.12 р. у справі № 37/64, постанова від 01.10.14 р. у справі № 6-113цс14).

Згідно пункту 3 постанови №14 інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно листа Верховного Суду України №62-97 р. від 03.04.1997 при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно слід вважати, що сума, яка внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у інформаційному листі №01-06/928/2012 від 17.07.2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права».

Враховуючи вищевикладене та у зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язання щодо оплати за виконані позивачем роботи та надані послуги, визначений умовами Договорів 1, 2, позивачем нараховано та пред'явлено до стягнення з відповідача:

за договором № 27/2015 від 21.05.2015: пеню в сумі 53 146,58 грн. за період з 10.08.2015 по 08.12.2016, 3% річних в сумі 4 972,93 грн. за період з 10.08.2015 по 12.12.2016, втрати від інфляції в сумі 18 846,08 грн. за період з 10.08.2015 по 12.12.2016, втрати від інфляції за несплату суми коригування в сумі 168,34 грн. за період 28.03.2016 по 12.12.2016, 3% річних, нарахованих на суму коригування, в сумі 52,98 грн. за період з 28.03.2016 по 12.12.2016;

за договором №53/2015 від 18.08.2015: пеню в сумі 21 227,99 грн. за період з 09.11.2015 по 06.07.2016, 3% річних в сумі 2 949,53 грн. за період з 09.11.2015 по 12.12.2016, втрати від інфляції в сумі 8 679,03 грн. за період з 09.11.2015 по 12.12.2016, втрати від інфляції за несплату суми коригування , в сумі 4,74 грн. за період з 07.12.2015 по 12.12.2015 , 3% річних, нарахованих на суму коригування в сумі 15,79 грн. за період з 07.12.2015 по 12.12.2016 які позивач просив стягнути з відповідача відповідно до наданих розрахунків.

Згідно п. 1.12 Постанови №14 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Так, відповідачем подано суду контррозрахунок заявлених до стягнення позовних вимог, зокрема, щодо нарахування пені, процентів річних та втрат від інфляції за актом виконаних по Договору 1 робіт № 498 від 27.10.2015 р. на суму 14168,77 грн., які за розрахунком відповідача становлять 307,44 грн. пені, 2096 грн. процентів річних та 283,38 грн. втрат від інфляції,а також щодо нарахування пені за актом виконаних по Договору 2 робіт № 578 від 25.11.2015 на суму 35881,01 грн., пеня за яким, за твердженнями відповідача, виходячи з умов п.8.2 Договору 2 за період з 07.12.2015 по 05.01.2016 становить 538,22 грн.

У свою чергу, за результатами здійсненої за допомогою інформаційно-правової системи «ЛІГА: Закон» перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення пені, та процентів річних судом встановлено, що розмір пені та процентів річних, перерахований судом у відповідності до умов Договору та приписів чинного законодавства в межах визначеного позивачем періоду, з урахуванням заперечень відповідача щодо розрахунку, становить: за договором №27/2015 від 21.05.2015: пеня 53027,02 грн., 3% річних - 4964,78 грн., за договором №53/2015 від 18.08.2015: пеня - 21192,11 грн., а отже є меншими, ніж заявлено до стягнення позивачем, тому позовні вимоги в частині стягнення пені, процентів річних та інфляційних нарахувань за несвоєчасну сплату грошових коштів за Договорами 1, 2 підлягають частковому задоволенню у розмірах, нарахованих судом, а саме: пеня за Договором 1 - 53027,02 грн., 3% річних за Договором 1- 4964,78 грн., пеня за Договором 2 - 21192,11 грн. Розмір нарахованих позивачем процентів річних за Договором № 2 в сумі 2949,53 грн. відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства та Договору 2 і є арифметично вірним, а тому вказана вимога позивача про стягнення з відповідача процентів річних в розмірі 2949,53 грн. підлягає задоволенню.

Окрім того, за результатами здійсненої судом за допомогою інформаційно-правової системи «ЛІГА: Закон» перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення втрат від інфляції, а також процентів ірних та втрат від інфляції, нарахованих на суму коригування, судом встановлено, що заявлений позивачем до стягнення за Договором 1 розмір втрат від інфляції в сумі 18 846,08 грн., втрат від інфляції за несплату суми коригування в сумі 168,34 грн. та 3% річних, нарахованих на суму коригування, в сумі 52,98 грн., а також за Договором 2 розмір втрат від інфляції в сумі 8 679,03 грн., втрат від інфляції за несплату суми коригування, в сумі 4,74 грн. та 3% річних, нарахованих на суму коригування, в сумі 15,79 грн., відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства та Договорів 1,2 і є арифметично вірними, а тому вказані вимоги позивача підлягають задоволенню в сумах, нарахованих позивачем.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.12 р. «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з того, що позов частково доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Приймаючи до уваги, що спір виник з вини відповідача, суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 49 Господарського процесуального Кодексу України судовий збір має бути покладений на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 124, 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3, 22, 33, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс» (01601, м. Київ, Печерський район, вул. Мечникова, буд. 2-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Екоспецінвест» (50019, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Модрівська, буд. 87/15, ) 292 675,44 грн. (двісті дев'яносто дві тисячі шістсот сімдесят п'ять гривень сорок чотири копійки) основного боргу, 74219,13 грн. (сімдесят чотири тисячі двісті дев'ятнадцять гривень тринадцять копійок) пені, 7914,31 грн. (сім тисяч дев'ятсот чотирнадцять гривень тридцять одну копійку) процентів річних, 27525,11 грн. (двадцять сім тисяч п'ятсот двадцять п'ять гривень одинадцять копійок) втрат від інфляції, 173,08 грн. (сто сімдесят три гривні вісім копійок) втрат від інфляції за несплату суми коригування, 68,77 грн. (шістдесят вісім гривень сімдесят сім копійок) процентів річних, нарахованих на суму коригування, та 6038,64 грн. (шість тисяч тридцять вісім гривень шістдесят чотири копійки) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення підписано 10 березня 2017 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М. Селівон