ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року Справа № 910/33082/15
Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

головуючого - суддів:Поляк О.І. (доповідач), Бакуліної С.В., Яценко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 14.11.2016
у справі № 910/33082/15 Господарського суду міста Києва
за позовомПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"
до відповідачів:Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування"
провідшкодування шкоди в порядку регресу 33 928,91 грн,

за участю представників

від позивача: Білоконь І.В.;

від відповідача: Крашеніннікова М.І.;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.02.2016 у справі № 910/33082/15 (суддя - Якименко М.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 (головуючий суддя - Коршун Н.М., судді: Алданова С.О., Ткаченко Б.О.), позов задоволено повністю. Стягнути з ПрАТ "ПРОСТО-страхування" на користь ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" 11 802,91 грн - матеріального збитку.

Не погоджуючись із зазначеними рішенням та постановою, Приватне акціонерне товариство "ПРОСТО-страхування" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 у справі № 910/33082/15 і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Касаційна скарга мотивована порушенням та неправильним застосуванням господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 993, 1191, 1194 Цивільного кодексу України , ст. 27 Закону України "Про страхування", ст.ст. 2, 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. 1 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", ст. 34 Господарського процесуального кодексу України.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

У судове засідання з'явились представники позивача та відповідача.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 18.07.2014 між ОСОБА_6 (страхувальник) та ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" (страховик) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 188292Га/14к-03, за умовами якого страховик повинен відшкодовувати шкоду, що трапилась в результаті страхового випадку, а саме: пошкодження, втрата або знищення транспортного засобу - марка "Porsche Cayenne GTS", державний номер НОМЕР_1, або додаткового обладнання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю вказаного транспортного засобу.

05.06.2015 в м. Києві на перехресті вул. Федорова з вул. Червоноармійською сталося ДТП, в результаті якого зіткнулися застрахований транспортний засіб та транспортний засіб марки "Мерседес", державний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_7, у результаті чого застрахованому транспортному засобу було завдано пошкодження.

У зв'язку зі зверненням ОСОБА_6 до ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу, останнім було визнано вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком, про що складено відповідний страховий акт та видано наказ на здійснення виплати страхового відшкодування.

Відповідно до страхового акту № 1.003.15.08191/VESKO13633 від 16.06.2015 вартість матеріального збитку, завданого застрахованому транспортному засобу склала 33 928,91 грн.

17.06.2015 ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" на підставі заяви ОСОБА_6 про виплату страхового відшкодування, страхового акту № 1.003.15.08191/VESKO13633 від 16.06.2015 та рахунку ТОВ "Віннер ПЦКА" № 1021945 від 10.06.2015 було виплачено розмір матеріальної шкоди завданої власнику транспортного засобу "Porsche Cayenne GTS", державний номер НОМЕР_1, у розмірі 33 928,91 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 180 095.

Господарськими судами встановлено, що постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.06.2015 у справі № 752/9810/15-п (суддя Мазур Ю.Ю.), ОСОБА_7 визнано винуватим у вищевказаному ДТП.

Відповідно до єдиної централізованої бази даних МТСБУ цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ "ПРОСТО-страхування" відповідно до Полісу серія АІ № 7351071. Згідно з вказаним полісом ліміт відповідальності ПрАТ "ПРОСТО-страхування": за шкоду, завдану життю та здоров'ю - 100 000,00 грн, за шкоду, завдану майну - 50 000,00 грн, франшиза - 0,00 грн.

Господарськими судами також встановлено, що ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" було пред'явлено ПрАТ "ПРОСТО-страхування" претензію № ЛВ0018710 від 04.11.2015 щодо компенсації в порядку регресу витрат ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" щодо сплати матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу "Porsche Cayenne GTS", державний номер НОМЕР_1, у розмірі 33 928,91 грн.

Однак, ПрАТ "ПРОСТО-страхування" було частково компенсовано ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" його витрати щодо сплати матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу "Porsche Cayenne GTS", державний номер НОМЕР_1, а саме у розмірі 22 126,00 грн.

У зв'язку з зазначеним, ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ПрАТ "ПРОСТО-страхування" в якому просив, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, стягнути з останнього на користь ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" в порядку регресу матеріальні збитки в розмірі 11 802,91 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідальною особою перед ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" за відшкодування страхової виплати є ПрАТ "ПРОСТО-страхування", оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7, який є винним у спричиненні шкоди автомобілю "Porsche Cayenne GTS", державний номер НОМЕР_1, була застрахована саме ПрАТ "ПРОСТО-страхування". При цьому розмір відшкодування, право вимоги виплати якого виникло у позивача до відповідача, обмежений лише фактичними витратами (платежами) страховика (позивача), здійсненими на користь страхувальника, за вирахуванням встановленої полісом франшизи, а не розміром матеріального збитку з урахуванням фізичного зносу, визначеним у звіті № 457/15, оскільки Законами України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, враховуючи, що цей звіт є попереднім оціночним документом, який визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Однак, суд касаційної інстанції вважає вказані висновки господарських судів попередніх інстанцій передчасними, зробленими з неповним з'ясуванням обставин справи, які мають значення для правильного вирішення даного спору.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" визначено, що страхування -це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно зі ст. 993 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

При цьому страхування може бути добровільним або обов'язковим (ст. 5 Закону України "Про страхування").

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено перелік витрат, що відшкодовуються страховою компанією у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу, до яких, належать витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Пунктом 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, з викладеного вбачається, що розмір та порядок формування страхової виплати за договором добровільного страхування не має прямого впливу на розмір та порядок формування виплати страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування, оскільки виплата страхового відшкодування за обов'язковими видами страхування чітко регламентована нормативно-правовими актами та має здійснюватись виключно на підставі відповідних норм чинного законодавства. Тобто, відповідач, як страховик винної у ДТП особи, зобов'язаний відшкодувати завдані останньою збитки третій особі в обсязі, визначеному Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та відповідно до договору страхування, укладеному з особою, що застрахувала свою цивільно-правову відповідальність. Якщо виплати страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування не вистачає для повного покриття фактичних збитків, то решта понесених витрат за договором добровільного страхування має бути відшкодована за рахунок особи, що заподіяла збиток.

Таким чином, при вирішенні спору господарські суди попередніх інстанцій не врахували, що відповідно до приписів Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах, та ст. 1194 ЦК України, обов'язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лежить на страховикові цієї особи у межах встановлених лімітів, з урахуванням франшизи, а у решті на особі, яка завдала цю шкоду. При цьому, відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом, здійснюється з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з п.п. 1.2, 1.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (далі - Методика), встановлюється механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Вимоги Методики є обов'язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб'єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб'єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб'єктами цивільно-правових відносин.

Пунктом 4.3 Методики передбачено, що за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ.

Відповідно до приписів Методики, збільшення від нуля до одиниці коефіцієнту фізичного зносу деталей автомобіля впливає на зменшення вартості його відновлювального ремонту, та при наявності коефіцієнту зносу деталей автомобіля про встановлення вартості його відновлювального ремонту застосування такого коефіцієнту є обов'язковим.

Таким чином, відшкодування збитків, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу відповідно спеціальної норми ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язково повинно здійснюватися з урахуванням фізичного зносу, розрахованого в т.ч. на підставі приписів Методики, який може відображатися у звіті про оцінку транспортного засобу.

Вказаний висновок не суперечить та кореспондується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до звіту № 457/15 про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу "Porsche Cayenne GTS", державний номер НОМЕР_1, поданого позивачем, вартість майнової шкоди, що приймається на рівні відновлювального ремонту складає 42 363,28 грн, а з урахуванням зносу змінюваних складових складає 22 126,00 грн.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" на підставі рахунку ТОВ "Віннер ПЦКА" № 1021945 від 10.06.2015 було відшкодовано власнику транспортного засобу "Porsche Cayenne GTS" 33 928,91 грн.

Отже, господарськими судами попередніх інстанцій не було встановлено який саме коефіцієнт фізичного зносу мав транспортний засіб "Porsche Cayenne GTS", державний номер НОМЕР_1 та яка саме вартість його відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок страховика особи, винної у скоєнні ДТП.

Викладене свідчить про передчасність висновків господарських судів попередніх інстанцій, зроблених з неповним з'ясуванням обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Оскільки в силу ст.ст. 111-5, 111-7 ГПК України у суду касаційної інстанції відсутні повноваження самостійно встановлювати обставини справи, так само як і оцінювати докази, колегія суддів зазначає про наявність підстав для скасування оскаржуваних рішення та постанови у даній справі з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 111-9 ГПК України.

При цьому, під час нового розгляду справи господарському суду необхідно врахувати вищевикладені обставини, які стали підставою для скасування судових актів та передачі справи на новий розгляд.

За таких обставин суд касаційної інстанції вважає, що касаційна скарга Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування" підлягає частковому задоволенню, а постанова Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 та рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2016 у справі № 910/33082/15 - скасуванню з передачею справи на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 у справі № 910/33082/15 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 у справі № 910/33082/15 та рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2016 у справі № 910/33082/15 скасувати. Справу направити на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді С.В. Бакуліна

О.В. Яценко