ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року Справа № 26/48/09
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Катеринчук Л.Й. (головуючого),
Панової І.Ю., Ткаченко Н.Г.
розглянувши касаційну скаргуВідділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області
на постанову та ухвалуДонецького апеляційного господарського суду від 15.08.2016 року Господарського суду Запорізької області від 15.06.2016 року
у справі Господарського суду № 26/48/09 Запорізької області
за заявою Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго"
до Запорізького державного підприємства "Радіоприлад"
про визнання банкрутом
розпорядник майна Забродін О.М.
в судовому засіданні взяли участь представники:

Запорізького державного підприємства "Радіоприлад": Денисюк О.С. (довіреність №9 від 05.05.2016 року),
Державного концерну "Укроборонпром":Прудь О.В. (довіреність №Д-3508/2016 від 22.12.2016 року),
Генеральної прокуратури України:Яговдік С.М. (посвідчення №029909 від 23.10.2014 року).
ВСТАНОВИВ :

у провадженні Господарського суду Запорізької області знаходиться справа №26/48/09 про банкрутство Запорізького державного підприємства "Радіоприлад" (далі - боржника), порушена ухвалою суду від 08.07.2009 року за заявою Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (далі - ініціюючого кредитора) за загальною процедурою, передбаченою Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону України №2343-ХІІ, до внесення змін Законом України №4212-VІ від 22.12.2011 року) (далі - Закон про банкрутство), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Справа перебуває на стадії процедури розпорядження майном, введеної ухвалою місцевого господарського суду від 10.08.2009 року, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Забродіна О.М.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 05.04.2011 року, поряд з іншим, заборонено органам державної виконавчої служби звертати стягнення на основні фонди та оборотні засоби Запорізького державного підприємства "Радіоприлад", що обліковуються на його балансі та задіяні безпосередньо у виробничому та технологічному процесі виробництва. В цій частині зазначена ухвала місцевого господарського суду залишена без змін постановою суду апеляційної інстанції від 14.09.2011 року та набрала законної сили.

28.04.2016 року до місцевого господарського суду надійшло клопотання Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області за №7352-7-03/4 від 25.04.2016 року про скасування заходів забезпечення позову, а саме, скасування заборони органам державної виконавчої служби звертати стягнення на основні фонди та оборотні засоби Запорізького державного підприємства "Радіоприлад", що обліковуються на балансі державного підприємства-боржника та задіяні безпосередньо у виробничому та технологічному процесі виробництва, вжитих ухвалою Господарського суду Запорізької області від 05.04.2011 року у даній справі (вх. №0906/12766) (том 21, а.с. 2 - 20).

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 15.06.2016 року (суддя Шевченко Т.М.) у задоволенні клопотання Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області за №7352-7-03/4 від 25.04.2016 року про скасування заходів забезпечення вимог кредиторів, застосованих ухвалою Господарського суду Запорізької області від 05.04.2011 року у справі №26/48/09 про банкрутство Запорізького державного підприємства "Радіоприлад", відмовлено (том 22, а.с. 76 - 79).

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі - скаржник) звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення (ухвалу) суду першої інстанції від 15.06.2016 року як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою місцевого господарського суду від 05.04.2011 року у даній справі.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 15.08.2016 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - М'ясищев А.М., судді: Агапов О.Л., Склярук О.І.) апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду Запорізької області від 15.06.2016 року у даній справі - без змін (том 22, а.с. 184 - 186).

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями, скаржник звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просив скасувати постанову апеляційного суду від 15.08.2016 року та рішення (ухвалу) суду першої інстанції від 15.06.2016 року, прийняти у справі нове рішення, яким скасувати заходи забезпечення позову, а саме заборону органам державної виконавчої служби звертати стягнення на основні фонди та оборотні засоби Запорізького державного підприємства "Радіоприлад", що обліковуються на балансі державного підприємства-боржника та задіяні безпосередньо у виробничому та технологічному процесі виробництва, вжиті ухвалою Господарського суду Запорізької області від 05.04.2011 року у даній справі.

Касаційна скарга обґрунтована порушенням судами першої та апеляційної інстанцій положень статті 124 Конституції України, статей 1, 5, 11, 33, 52, 57, 65, 66 Закону України "Про виконавче провадження", статті 12 Закону про банкрутство в редакції до 19.01.2013 року, статей 68, 115 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Скаржник доводить безпідставність відмови судів попередніх інстанцій у задоволенні його клопотання про скасування заборони органам державної виконавчої служби звертати стягнення на основні фонди та оборотні засоби, що обліковуються на балансі боржника та задіяні безпосередньо у виробничому та технологічному процесі виробництва, з посиланням на обставини обмеження такими заходами проведення виконавчих дій щодо стягнення поточної заборгованості підприємства-боржника за судовими рішеннями, які набрали законної сили та є обов'язковими до виконання на всій території України.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку постанову апеляційного суду від 15.08.2016 року та ухвалу суду першої інстанції від 15.06.2016 року на предмет повноти встановлених обставин справи та правильності їх юридичної оцінки, перевіривши застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, вислухавши представників державного підприємства-боржника - Денисюк О.С., Державного концерну "Укроборонпром" - Прудь О.В., а також прокурора Генеральної прокуратури України Яговдіка С.М., дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з такого.

Відповідно до частини 2 статті 41 ГПК України, провадження у справах про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим кодексом з врахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Пунктом 11 Розділу X Прикінцеві та Перехідні положення Закону про банкрутство в редакції Закону України №4212-VI від 22.12.2011 року передбачено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Матеріалами справи підтверджується та судами встановлено, що справа про банкрутство Запорізького державного підприємства "Радіоприлад" перебуває на стадії процедури розпорядження майном, введеної ухвалою місцевого господарського суду від 10.08.2009 року. Отже, до підприємства-боржника повинні застосовуватися положення Закону про банкрутство, які регулюють хід процедури розпорядження майном, в редакції Закону України №2343-ХІІ до внесення змін Законом України №4212-VІ від 22.12.2011 року, який набрав чинності з 19.01.2013 року.

Відповідно до статті 1 Закону про банкрутство в редакції до 19.01.2013 року, розпорядження майном боржника - система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням та розпорядженням майном боржника, з метою забезпечення збереження та ефективного використання майнових активів боржника та проведення аналізу його фінансового становища; мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Разом з тим, частиною 1 статі 12 Закону про банкрутство в редакції до 19.01.2013 року передбачено, що господарський суд має право за клопотанням сторін або учасників провадження у справі про банкрутство чи за своєю ініціативою вживати заходів щодо забезпечення вимог кредиторів та визначено перелік заходів, які можуть застосовуватися судом, який не є обмеженим. Господарський суд має право скасувати або змінити заходи щодо забезпечення вимог кредиторів до настання обставин введення процедури санації (ліквідації, затвердження судом мирової угоди)

Заходи на забезпечення вимог кредиторів у справі про банкрутство повинні бути збалансованими щодо захисту спільного інтересу кредиторів у справі про банкрутство на предмет задоволення їх вимог та інтересу боржника щодо збереження його господарської діяльності.

Відповідно до статті 41 ГПК України та статті 5 Закону про банкрутство (в зазначеній редакції) норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" є спеціальними та застосовуються переважно щодо загальних норм права, якими є, зокрема, положення про порядок здійснення виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 34 Закону "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент порушення провадження у даній справі ухвалою суду від 08.07.2009 року), виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) та виконання рішень у немайнових спорах.

Статтею 52 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника. Так, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Відтак, вирішуючи у справі про банкрутство питання про скасування вжитих судом заходів на забезпечення вимог кредиторів, суду належить переважно застосовувати норми законодавства про банкрутство та дати оцінку обставинам справи на предмет того, чи скасування вжитих ним заходів забезпечення не перешкоджатиме веденню господарської діяльності боржника на стадії розпорядження майном та забезпечить можливість справедливого задоволення грошових вимог усіх кредиторів боржника (відповідно до черговості у справі про банкрутство).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, ухвалою місцевого господарського суду від 08.07.2009 року за заявою ініціюючого кредитора порушено справу про банкрутство боржника за загальною процедурою відповідно до Закону про банкрутство в редакції до 19.01.2013 року, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; ухвалою господарського суду від 10.08.2009 року введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Забродіна О.М.

Суди встановили, що ухвалою місцевого господарського суду від 05.04.2011 року, поряд з іншим, заборонено органам державної виконавчої служби звертати стягнення на основні фонди та оборотні засоби Запорізького державного підприємства "Радіоприлад", що обліковуються на його балансі та задіяні безпосередньо у виробничому та технологічному процесі виробництва; в цій частині зазначена ухвала місцевого господарського суду залишена без змін постановою суду апеляційної інстанції від 14.09.2011 року та набрала законної сили.

Судами встановлено та матеріалами справи підтверджуються обставини звернення органу державної виконавчої служби 28.04.2016 року до місцевого господарського суду з клопотанням за №7352-7-03/4 від 25.04.2016 року про скасування заходів забезпечення позову, а саме заборони органам державної виконавчої служби звертати стягнення на основні фонди та оборотні засоби Запорізького державного підприємства "Радіоприлад", що обліковуються на балансі державного підприємства-боржника та задіяні безпосередньо у виробничому та технологічному процесі виробництва, вжитих ухвалою Господарського суду Запорізької області від 05.04.2011 року у даній справі (том 21, а.с. 2 - 20).

В обґрунтування клопотання орган державної виконавчої служби зазначив, що накладення місцевим господарським судом заборони на звернення стягнення у виконавчому провадженні на основні фонди та оборотні засоби боржника, які безпосередньо задіяні у його виробничому та технологічному процесі виробництва, перешкоджає проведенню виконавчих дій щодо стягнення з підприємства-боржника поточної заборгованості на суму більш як 11,5 млн. грн., на яку не поширюється дія мораторію у справі про банкрутство, є способом ухилення боржника від виконання зобов'язань, що виникли на підставі рішень судів, та порушує принцип обов'язковості виконання судових рішень, які набрали законної сили, у зв'язку з чим такі заходи забезпечення підлягають скасуванню в силу статті 68 ГПК України.

Відмовляючи у задоволенні клопотання органу державної виконавчої служби, суд першої інстанції виходив з того, що правова оцінка правомірності вжитих ухвалою місцевого господарського суду від 05.04.2011 року заходів забезпечення вимог кредиторів боржника надана апеляційним судом при прийнятті постанови від 14.09.2011 року, якою ухвалу суду від 05.04.2011 року залишено без змін, а органом державної виконавчої служби не доведено належними та достатніми доказами неможливості примусового виконання виконавчих документів щодо боржника без звернення стягнення на основні фонди та оборотні засоби, що використовуються у господарській діяльності боржника.

При цьому, місцевим господарським судом враховано правовий статус боржника як державного підприємства, віднесеного до управління Державного концерну "Укроборонпром" та включеного до переліку стратегічних об'єктів для економіки і безпеки держави, а також встановлено обставини здійснення боржником господарської діяльності з виготовлення та ремонту продукції військово-оборонного призначення з використанням у виробничому (технологічному) процесі основних фондів та оборотних засобів на підставі укладених із державними підприємствами-замовниками у червні-листопаді 2015 року договорів на виготовлення та постачання обладнання військового призначення (том 21, а.с. 35 - 75).

З огляду на таке, суд першої інстанції дійшов висновку, що звернення стягнення на основні фонди та оборотні засоби боржника, які використовуються в його господарській діяльності, в ході виконання органом державної виконавчої служби виконавчих документів на значну суму (понад 11,5 млн. грн.) перешкоджатиме веденню боржником діяльності з виготовлення та постачання обладнання військового призначення на виконання державного замовлення, унеможливить відновлення платоспроможності боржника на стадії розпорядження майном та призведе до зупинення його господарської діяльності, у зв'язку з чим боржник не матиме можливості здійснювати погашення кредиторської заборгованості.

Апеляційний суд, переглядаючи справу в повному обсязі, погодився з такими висновками суду першої інстанції та не знайшов правових підстав для зміни чи скасування прийнятої ним ухвали від 15.08.2016 року.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій за результатами розгляду клопотання органу державної виконавчої служби про скасування заходів забезпечення позову та зазначає про таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено апеляційним судом, на виконанні в органу державної виконавчої служби перебуває зведене виконавче провадження №610/3 з примусового виконання 224 виконавчих документів про стягнення з підприємства-боржника заборгованості на користь юридичних осіб, фізичних осіб та держави на загальну суму 14 301 490, 31 грн., в тому числі 195 виконавчих документів про стягнення заборгованості на користь поточних кредиторів на загальну суму 11 594 234, 77 грн., за судовими рішеннями, прийнятими після порушення щодо боржника провадження у даній справі про банкрутство ухвалою суду від 08.07.2009 року.

Судами встановлено часткове добровільне погашення заборгованої заробітної плати боржником та фактична передача органу державної виконавчої служби деяких активів, не задіяних у виробництві, для задоволення поточних вимог кредиторів. Отже, вимоги Конституції України про виконання судових рішень на всій території України боржником виконуються.

Висновки судів про те, що скасування заборони на звернення стягнення у виконавчому провадженні на основні фонди та оборотні засоби боржника, які безпосередньо задіяні у виробничому та технологічному процесі виробництва, може мати наслідком перешкоджання веденню господарської діяльності боржника на стадії розпорядження майном, зокрема, виготовленню продукції оборонно-стратегічного призначення для забезпечення потреб армії на виконання державного замовлення, а також ускладнить в цілому проведення боржником погашення як поточної, так конкурсної заборгованості перед кредиторами, свідчать про збалансованість такого рішення на предмет врахування інтересів усіх кредиторів та самого боржника у справі про банкрутство та правильне застосування норм Закону про банкрутство як такого, що є спеціальним та підлягає переважному застосуванню.

Доводи скаржника за змістом касаційної скарги про невірну оцінку судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи з посиланням на докази, прийняті до уваги та спростовані судами, зводяться до намагання переконати Вищий господарський суд України здійснити переоцінку доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 1117 ГПК України, а отже, такі доводи є необґрунтованими.

З огляду на зазначене та враховуючи межі перегляду справи судом касаційної інстанції відповідно до статей 1115, 1117 ГПК України, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про те, що постанова апеляційного суду від 15.08.2016 року та ухвала суду першої інстанції від 15.06.2016 року у даній справі прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права та відсутність правових підстав для їх зміни чи скасування.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області залишити без задоволення.

2. Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 15.08.2016 року та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 15.06.2016 року у справі №26/48/09 залишити без змін.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді І.Ю. Панова

Н.Г. Ткаченко