КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2017 р. Справа№ 910/16967/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Корсакової Г.В.

Гончарова С.А.

при секретарі судового засідання Вага В.В.

за участю представників:

від позивача: Слюсар С.А.,

від відповідача: Чуб Д.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2017р. у справі №910/16967/16 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Державного підприємства "Державна вугільна компанія"

до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"

про стягнення 2031556,54 грн,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Відповідача про стягнення суми боргу за договором поставки №44/1-20 від 04.07.2015р. у розмірі 2031556,54 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.01.2017р. припинено провадження у справі в частині суми основного боргу в розмірі 1431556,54 грн; в іншій частині позов задоволено: вирішено стягнути з Відповідача на користь Позивача основний борг у розмірі 600000,00 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 30473,35 грн.

Рішення місцевого суду обґрунтоване тим, що матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено, а Відповідачем не спростовано факт наявності основної заборгованості за договором №44/1-20 від 07.04.2015р. в розмірі 600000,00 грн, тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню. В іншій частині позовних вимог провадження у справі було припинено за відсутністю предмету спору, оскільки Відповідачем відповідна сума боргу була сплачена.

Не погоджуючись із рішенням суду, Відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2017р. скасувати та прийняти нове, яким відмовити e задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Відповідач здійснив платіж у розмірі 600000,00 грн на зазначений Позивачем банківський рахунок у відповідності до умов договору та чинного законодавства, а те, що Позивач не скористався вказаними грошовими коштами, які перебувають (перебували) на його банківському рахунку, не повинно мати наслідком відповідальність чи інші негативні наслідки для Відповідача. Також Відповідач зазначив, що моментом виконання вказаного грошового зобов'язання є момент здійснення його банком операції з перерахування коштів на підставі платіжного доручення №1256 від 28.07.2016р. Крім того, на думку Відповідача, місцевий суд порушив норми процесуального права, припинивши провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 1431556,54 грн. у зв'язку з відсутністю предмету спору в цій частині.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.02.2017р. апеляційну скаргу Відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 07.03.2017р.

03.03.2017р. Позивачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній просив залишити рішення місцевого суду без змін, а апеляційну скаргу Відповідача без задоволення.

07.03.2017р. відповідно до ст.77 Господарського кодексу України в судовому засіданні оголошено перерву до 21.03.2017р.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд встановив:

07.04.2015р. між Позивачем та Відповідачем укладено договір поставки №44/1-20. Відповідно до п.1.1 договору Позивач зобов'язується продати, а Відповідач зобов'язується купити вугільну продукцію, при цьому, вантажовідправники, вантажоотримувачі, залізничні станції відвантаження та призначення (місце поставки), кількість, марки, базова якість, терміни (строки) поставки, ціна, вартість вугілля та інша необхідна для виконання цього договору інформація визначаються сторонами в договорі та додатках до даного договору.

Згідно з п.2.1 договору сума договору (загальна орієнтовна вартість вугілля) складає 187000000,00 грн, у тому числі ПДВ 31166666,67 грн.

Відповідно до п.2.2 договору оплата вартості вугілля, поставленого у відповідному місяці поставки, здійснюється Відповідачем шляхом перерахування грошових коштів у розмірі вартості поставленого Позивачем та прийнятого Відповідачем у відповідному місяці вугілля на поточний рахунок Позивача до 15-го числа місяця, що слідує за місяцем поставки, за умови надання Позивачем Відповідачу до 05-го числа місяця, що слідує за місяцем поставки, оформлених належним чином рахунків, податкових накладних, реєстрів до зведених податкових накладних, розрахунків знижок/надбавок ціни та вартості вугілля, посвідчень якості на поставлене вугілля, копій залізничних накладних та за умови підписання сторонами актів приймання-передачі вугілля і актів звіряння вугілля за кількістю і якістю.

Згідно з п.3.1 договору вугілля постачається рівномірно, добовими обсягами протягом періоду поставки, залізничним транспортом у відкритих напіввагонах на умовах DDP (залізнична станція призначення), згідно з міжнародними правилами тлумачення торгівельних термінів „Інкотермс" в редакції 2000р., з урахуванням особливостей, передбачених цим договором, та за реквізитами Відповідача, вказаними в додатках до цього договору.

Відповідно до п.3.4 договору право власності на вугілля від Позивача до Відповідача переходить після підписання між сторонами акту приймання - передачі вугілля.

Відповідно до п.6.2 договору останній набуває чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін і діє до 01.04.2016р., а в разі невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобов'язань за цим договором, датою закінчення терміну дії даного договору є дата повного і належного виконання сторонами (відповідно до умов договору) всіх прийнятих на себе за цим договором зобов'язань.

29.03.2016р. між Позивачем та Відповідачем укладено додаток №04/16-1 до договору поставки №44/1-20 від 07.04.2015р., в якому сторони визначили строк поставки вугілля на квітень-травень 2016 року.

На виконання умов договору №44/1-20 від 07.04.2015р. Позивачем поставлено Відповідачу вугільну продукції на загальну суму 2128821,14 грн, що підтверджується актами приймання-передачі вугільної продукції від 11.12.2015р. на суму 97264,60 грн та від 25.04.2016р. на суму 2031556,54 грн. Вказані акти підписані сторонами та скріплені їх печатками без зауважень та заперечень.

У подальшому сторонами підписано акт звірки взаємних розрахунків станом на 30.06.2016р., відповідно до якого заборгованість Відповідача перед Позивачем складає 2031556,54 грн з врахуванням того, що Відповідач частково оплатив поставлене Позивачем вугілля на суму 97264,60 грн. Вказаний акт підписаний сторонами без зауважень та заперечень та скріплений їх печатками.

Повідомленням-вимогою №220 від 06.07.2016р. Позивач звернувся до Відповідача щодо сплати суми заборгованості за поставлене вугілля у розмірі 2031556,54 грн шляхом її перерахування на поточний рахунок Позивача №4 в АБ "Укргазбанк", МФО 320478.

Листом №44/22-1593 від 21.07.2016р. Відповідач надав Позивачу відповідь, відповідно до якої Відповідач погодився із вимогами та гарантував оплату заборгованості.

28.07.2016р. Відповідач перерахував 600000,00 грн на рахунок Позивача відкритий у ПАТ "Банк Михайлівський", що підтверджується платіжним дорученням №1256 від 28.07.2016р.

28.07.2016р. листом №44/-1-1634 Відповідач повідомив ПАТ "Банк "Михайлівський" про те, що платіж на суму 600000,00 грн., який було здійснено відповідно до платіжного доручення №1256 від 28.07.2016р. є помилковим та просив повернути помилково перераховані кошти.

У подальшому Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до ПАТ "Банк "Михайлівський" та ліквідатора ПАТ "Банк "Михайлівський" про зобов'язання скасувати операцію по зарахуванню коштів в сумі 600000,00 грн. на рахунок Позивача та зобов'язати повернути вказані кошти Відповідачу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.11.2016р. у справі №910/16529/16 у задоволенні позову відмовлено. Місцевим судом під час розгляду справи №910/16529/16 встановлено, що відповідно до рішення правління Національного банку України від 12.07.2016р. №124-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк "Михайлівський" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.07.2016р. №1213 про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк "Михайлівський" з 13.07.2016р. та делегування повноважень ліквідатора банку Юрію Ірклієнку.

Також вказаним рішенням встановлено, що дії банку щодо зарахування на розрахунковий рахунок Позивача №1601 грошових коштів у сумі 600000,00 грн, які були перераховані Відповідачем у справі №910/16967/16, згідно платіжного доручення №1256 від 28.07.2016р., після початку процедури ліквідації банку, є незаконними і відповідно незаконною також є бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в частині неповернення коштів до моменту відкриття накопичувального рахунку у Національному Банку України.

Вказане рішення у встановленому законодавством порядку не оскаржувалось та набрало законної сили 29.11.2016р.

20.10.2016р. Відповідачем сплачено частину основного боргу в розмірі 1431556,54 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1633 від 20.10.2016р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга Відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно з ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як підтверджується матеріалами справи, 07.04.2015р. між Позивачем та Відповідачем був укладений договір поставки №44/1-20, на виконання якого Позивачем поставлено Відповідачу вугільну продукції на загальну суму 2128821,14 грн, яка була оплачена Відповідачем лише частково на суму 97264,60 грн, у зв'язку з чим у Відповідача перед Позивачем виникла заборгованість у розмірі 2031556,54 грн.

Також матеріалами справи підтверджується, що під час провадження у справі Відповідачем 20.10.2016р. сплачено частину основного боргу в розмірі 1431556,54 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1633 від 20.10.2016.

Місцевий суд правильно припинив провадження у цій частині на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України за відсутності предмету спору.

Доводи Відповідача в апеляційній скарзі про зменшення Позивачем розміру позовних вимог у поясненнях від 16.01.2017р. відхиляються судом, оскільки у даних поясненнях Позивач не просить зменшити розмір позовних вимог, отже відповідне волевиявлення Позивача відсутнє.

Заперечуючи проти задоволення решти позовних вимог Відповідач стверджує, що здійснив оплату за поставлений товар у розмірі 600000,00 грн у відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору, що підтверджується платіжним дорученням №1256 від 28.07.2016р., при цьому той факт, що Позивач не скористався вказаними грошовими коштами, які перебувають (перебували) на його банківському рахунку, не повинен мати наслідком відповідальність чи інші негативні наслідки для Відповідача. З вказаним доводом апеляційний суд погодитися не може з огляду на наступне.

06.07.2016р. Позивач звернувся до Відповідача з повідомленням - вимогою №220 про сплату заборгованості в сумі 2031556,54 грн шляхом її перерахування на поточний рахунок Позивача №4 в АБ "Укргазбанк", МФО 320478.

21.07.2016р. на вказане повідомлення-вимогу Відповідач надав відповідь №44/22-1593, в якій гарантував оплату 600000,00 грн. до 01.08.2016р. Отже, Відповідач погодився з повідомленням-вимогою Позивача про сплату заборгованості шляхом її перерахування на поточний рахунок Позивача №4 в АБ "Укргазбанк", МФО 320478.

Проте, 28.07.2016р. Відповідач платіжним дорученням №1256 помилково перерахував кошти в сумі 600000,00 грн. на інший рахунок Позивача, який був відкритий в ПАТ "Банк "Михайлівський", який в цей час вже перебував в процесі ліквідації, його банківська діяльність вже була завершена, відповідно даний банк не мав права приймати даний платіж та зараховувати його на рахунок Позивача.

Помилковість перерахування даних коштів була визнана Відповідачем, який в цей же день звернувся до ПАТ "Банк "Михайлівський" з листом №44/-1-1634 від 28.07.2016р. про повернення помилково перерахованих коштів в сумі 600000,00 грн. А неправомірність прийняття ПАТ "Банк "Михайлівський", який в той час вже не здійснював банківської діяльності, даних коштів та їх зарахування на рахунок Позивача була встановлена рішенням Господарського суду міста Києва від 14.11.2016р. у справі №910/16529/16.

За вказаних обставин, апеляційний суд не може вважати зазначений платіж належним виконанням Відповідачем своїх зобов'язань з оплати отриманого товару.

Також Відповідач зазначив, що моментом виконання вказаного грошового зобов'язання є момент здійснення його банком операції з перерахування коштів на підставі платіжного доручення №1256 від 28.07.2016р. З таким твердження апеляційний суд погодитися не може, оскільки відповідно до п.1.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Відповідача не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду міста Києва без змін.

Керуючись ст.ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2017р. у справі №910/16967/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2017р. у справі №910/16967/16 залишити без змін.

Головуючий суддя Ю.Л. Власов

Судді Г.В. Корсакова

С.А. Гончаров