ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.03.2017 Справа № 904/1162/17

За позовом Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова", м. Дніпро

до публічного акціонерного товариства "Дніпроважмаш", м. Дніпро

про стягнення заборгованості в сумі 46 133, 64 грн.

Суддя Мельниченко І.Ф.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 157/1573 від 28.12.16 р., юрисконсульт;

від відповідача: ОСОБА_2, дов. б/н від 08.08.2016 р., представник.

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення 21 794, 62 грн., що складають суму заборгованості за договором № 147/409 від 23.08.2013 р., 22 270, 03 грн. інфляції, 2 069, 00 грн. річних.

Відповідач заперечує проти задоволення вимог позивача, посилаючись на пропуск останнім строку позовної давності, у зв'язку з чим просить відмовити позивачу у задоволенні його вимог.

Усудовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

28.08.2013 року між Державним підприємством "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова" (Підрядник) та публічним акціонерним товариством "Дніпроважмаш" (Замовник) укладено договір № 147/409, відповідно до п. 1.1. якого Замовник (відповідач у даній справі) доручає, а Підрядник (Позивач) забезпечує відповідно до умов договору виконання робіт по влаштуванню фундаментів під 4-х валкову листозгинальну машину на території ПАТ "Дніпроважмаш" м. Дніпро, вул. Сухий острів, 3.

Відповідно до частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Загальна вартість договору згідно договірної ціни (додаток 1) складає 105 081, 80 грн. (сто п'ять тисяч вісімдесят одна гривня 80 коп.), у т.ч. ПДВ - 17 513, 63 грн. (п. 2.1. договору).

Пунктами 2.3, 2.4. сторони узгодили, що після підписання договору замовник перераховує на поточний рахунок підрядника авансовий платіж в розмірі 50% від загальної суми договору. Остаточний розрахунок за виконані роботи здійснюється на підставі Акту прийому виконаних робіт та довідки про вартість виконаних підрядних робіт за формою КБ-3.

Замовник зобов'язаний протягом 3-х календарних днів з дня отримання акта та довідки про вартість виконаних робіт за формою КБ-3 підписати надані документи або обґрунтувати причини відмови від їх підписання. Розрахунок між замовником і підрядником здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підрядника. Оплата виконаних робіт здійснюється протягом 3-х календарних днів з дня підписання актів і довідки про вартість виконаних робіт замовником (п. 2.5. договору)

Виконуючи умови договору, позивач виконав роботи відповідачу на загальну суму 84 335, 52 грн., про що свідчать акти приймання виконаних будівельних робіт (а.с. 32-43).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач неналежним чином виконав зобов'язання за договором, здійснивши розрахунки частково в сумі 62 540, 90 грн., що підтверджується банківською випискою, копія якої залучена до матеріалів справи (а.с. 28-30).

Доказів виконання зобов'язання щодо оплати поставленого товару та виконаних робіт в сумі 21 794, 62 грн. відповідач на момент розгляду спору не надав.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Згідно наданого позивачем розрахунку сума річних за загальний період з 03.12.2013 р. по 31.12.2016 р. складає 2 069, 00 грн., сума інфляції за період з грудня 2013 р. по грудень 2016 р. складає 44 064, 65 грн.

Як вже зазначалося вище, відповідачем - публічним акціонерним товариством "Дніпроважмаш", заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом даного позову є вимога про стягнення заборгованості за виконані роботи, на підставі акту виконаних робіт № 10-01 від 29.11.2013 р.

Таким чином, враховуючи умови договору (п.5.2), оплата виконаних робіт Замовником (відповідачем) мала бути виконана - 02.12.13р., а отже, загальний строк позовної давності, в межах якого позивач мав звернутися до суду за захистом свого порушеного права розпочався з 03.12.13 р. та, відповідно, закінчився - 03.12.16р., в той час як з позовом до суду позивач звернувся 06.02.17р., тобто поза межами строку встановленого статтею 257 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 266 Цивільного кодексу України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на майно тощо).

Положеннями п. 5.3 постанови Пленуму ВГСУ № 10 від 29.05.2016 р. Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішення господарських спорів зазначено, що зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань, згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

Статтею 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивачем подано клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності, в якому останній посилається на те, що не мав можливості сплачувати судовий збір з 2014 по 2016 рік через арешт банківських рахунків, в цей період, а отже, не мав можливості звернутися і з позовною заявою до суду, в підтвердження своїх доводів, позивач до матеріалів справи надає копії постанов Державної виконавчої служби.

Розглянувши заявлене клопотання, господарський суд вважає необхідним зазначити, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України, позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Вказані в клопотанні обставини, а семе, неможливість здійснити (протягом 2014-2016 р.р). сплату судового збору через арешт коштів банківських рахунків, виконавчою службою, при виконанні певних рішень, суд не може визнати поважними з огляду на наступне.

Так, позивачем відповідно до статтей 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, не надано доказів, відсутності на його рахунках (протягом строку, відколи відбулось порушення його права), грошових коштів, для можливості здійснити оплату судового збору.

Посилання на постанови про арешт коштів, які діяли в певний період, до того ж, в межах певних сум, які були присуджені до примусового стягнення, не дають підстав вважати про відсутність грошових коштів, на рахунках позивача, взагалі, чи неможливість ними користуватися у вказаний період.

При цьому, слід зазначити про те, що вказані в клопотанні обставини, фактично обумовлені неналежними діями або бездіяльністю самого заявника.

До того, як вбачається із Єдиного державного реєстру судових рішень, у вказаний період, підприємство позивача зверталось до суду з позовами, сплачуючи судовий збір, про що свідчать ухвали про порушення провадження у справі (арк.спр. №№ 79-100), що спростовує посилання позивача в заявленому клопотанні.

Як вже зазначалося вище, статтею 266 Цивільного кодексу України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, в даному випадку, до вимог щодо стягнення річних та інфляції.

З огляду на викладене, заявлені вимоги задоволенню не підлягають, у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Керуючись статтями 256, 257, 261, 266, 267 526, 625 Цивільного кодексу України, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 03.04.2017 р.

Суддя ОСОБА_3