ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2017 справа № 905/2820/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:Ломовцева Н.В., Колядко Т.М. , Скакун О.А. ,
секретар судового засідання за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: Склярук С.І. не з'явився Боєнко О.В. - за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» м. Краматорськ, Донецька область
на рішення господарського суду Донецької області
від13.12.2016р.
у справі№ 905/2820/16 (суддя О.М. Шилова)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» м. Краматорськ, Донецька область
доПублічного акціонерного товариства «Донбасенерго» м. Київ
провизнання недійсним договору купівлі-продажу електричної енергії №07202У/2015 від 20.07.2015р.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» м.Краматорськ, Донецька область звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» м. Київ про визнання недійсним договору купівлі-продажу електричної енергії №07202У/2015 від 20.07.2015р.

Рішенням господарського суду Донецької області від 13.12.2016р. у справі №905/2820/16 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» м. Краматорськ, Донецька область до Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» м. Київ про визнання недійсним договору купівлі-продажу електричної енергії №07202У/2015 від 20.07.2015р. відмовлено повністю.

Позивач, не погодившись з прийнятим судовим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення господарського суду.

Підставами для скасування рішення місцевого суду апелянт зазначає порушення та неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, як порушення норм процесуального права, апелянт зазначає про те, що клопотання позивача про відкладення розгляду справи, у зв'язку з необхідністю збору належних доказів, які мають значення для вирішення даної справи, господарським судом Донецької області залишено без задоволення та здійснено його розгляд за відсутністю представника позивача, чим порушує його право на захист.

Крім того, скаржник зазначає про те, що сторони не досягли згоди щодо ціни товару, як істотної умови договору, не визначили строк виконання обов'язку передати товар та не узгодили проектно-кошторисну документацію.

Також, апелянт зазначає про те, що сторонами не був узгоджений порядок визначення обсягу проданої електричної енергії, з огляду на те, що Розрахунковий центр при Координаційному центрі не створено, системний оператор не визначений.

Представник позивача у судове засідання не прибув. Направив клопотання про відкладення розгляду справи на 3 тижні з посиланням на відсторонення від обов'язків у примусовому порядку адміністрації товариства озброєними особами у м. Донецьку.

Представник відповідача у судове засідання прибув, заперечував проти доводів апеляційної скарги, направив суду письмові заперечення на апеляційну скаргу. Вирішення клопотання про відкладення розгляду справи поклав на суд.

Судова колегія вважає можливим здійснити розгляд справи у відсутності представника позивача за наявними матеріалами справи, оскільки сторони були повідомлені про день та час судового засідання належним чином відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України. Клопотання позивача про відкладення розгляду справи судом розглянуто та не задоволено, оскільки в ньому не визначено про намір надання додаткових доказів в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, тоді як справа переглядається за наявними в ній доказами. Крім того, не надано доказів, що саме через 3 тижні зазначені обставини будуть усунуті.

Судове засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги встановленого ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про електроенергетику» особливості регулювання правових, економічних та організаційних відносин, пов'язаних з продажем електричної енергії з оптового ринку електричної енергії України на тимчасово окуповану територію та на територію, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, а також відносин, пов'язаних з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням, купівлею, продажем і використанням електричної енергії на тимчасово окупованій території та на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог зазначеного закону, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 07.05.2015р. №263 «Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території», де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» (далі - Постанова Кабінету Міністрів України №263 від 07.05.2015р.), п. 1 якої визначено, що купівля та продаж з 01.05.2015р. електричної енергії, переміщеної з території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - неконтрольована територія), на іншу територію України (далі - контрольована територія) та/або з контрольованої території на неконтрольовану територію (далі - різниця перетоків електричної енергії), здійснюється на контрольованій території оптовим постачальником електричної енергії та на неконтрольованій території суб'єктами господарювання, що здійснюють виробництво електричної енергії на електроустановках, розташованих на неконтрольованій території та визначених Міністерством енергетики та вугільної промисловості (далі - виробники електричної енергії, що провадять діяльність на неконтрольованій території), та/або публічним акціонерним товариством «ДТЕК Донецькобленерго» у Донецькій області.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання зазначеної Постанови Кабінету Міністрів України між Публічним акціонерним товариством «Донбасенерго» (Виробник) в особі комерційного директора Ларіонова О.В., що діяв на підставі довіреності №19-62/1 від 08.04.2015р., та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» (Постачальник) в особі генерального директора Тріфонова О.В., що діяв на підставі Статуту, був укладений договір купівлі-продажу електричної енергії №07202У/2015 від 20.07.2015р. (далі - Договір), за умовами якого Виробник взяв на себе зобов'язання продавати електричну енергію, вироблену на Старобешівській ТЕС, Постачальнику, що здійснює діяльність з поставки електричної енергії за регульованим тарифом на території Донецької області, в місячних обсягах електроенергії, заданих (визначених) Розрахунковим центром виходячи з місячного балансу електроенергії.

Право власності на електричну енергію, яка продається за Договором, а також всі ризики, пов'язані з її транспортуванням, переходять від Виробника до Постачальника в точках продажу електричної енергії. Точка (точки) продажу електричної енергії - точки розмежування балансової належності, в яких до 01.05.2015р. здійснювалась купівля-продаж електричної енергії по Договору між Постачальником і Державним підприємством «Енергоринок» і в яких з 01.05.2015р. ДП «Енергоринок» припинив продаж електричної енергії (п.2.2. Договору).

Відповідно до п.2.3. Договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Вартість продажу в кожному розрахунковому періоді визначається як добуток обсягу відпущеної електричної енергії на діючий тариф Виробника, затверджений Координаційним центром (п.2.4. Договору).

Згідно з підп.3.2.2. Договору Виробник зобов'язався постачати Постачальнику електричну енергію в обсягах, визначених Системним оператором.

Постачальник зобов'язався оплачувати згідно з Алгоритмом розподілу грошових коштів Виробнику вартість фактично придбаної у Виробника електричної енергії в порядку, встановленому Багатостороннім договором і за рахунок коштів, зібраних Постачальником від Споживачів (підп.3.4.3. Договору).

Відповідно до п.4.1. Договору обсяг фактично проданої Виробником і придбаної Постачальником електричної енергії в розрахунковому місяці визначається Розрахунковим центром при Координаційному центрі в порядку, визначеному Багатостороннім договором між учасниками ринку електричної енергії.

Тариф на відпущену електричну енергію затверджується згідно правил і в порядку, визначеному Багатостороннім договором між учасниками ринку електричної енергії (п.5.1. Договору).

Згідно з п.9.1. Договору він вступає в силу з моменту його підписання Сторонами і його умови застосовуються до відносин між Сторонами, які виникли з 01.05.2015р. Договір діє протягом строку дії Постанови Кабінету Міністрів України №263 від 07.05.2015р.

При цьому, сторони визнають свої зобов'язання за Багатостороннім договором між учасниками ринку електричної енергії і керуються його положеннями при виконанні Договору. У випадку внесення змін до Багатостороннього договору, внаслідок яких виникне неузгодженість між положеннями Багатостороннього договору і умовами Договору, застосовуються правила Багатостороннього договору (п.9.2. Договору).

Договір підписаний обома сторонами та скріплені печатками підприємств без заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, звернувся до суду з позовними вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу електричної енергії №07202У/2015 від 20.07.2015р., підставами позову визначив, недосягнення згоди щодо ціни, кількості товару, дати початку виконання зобов'язання при укладенні вказаного договору, а також підписання вказаного правочину від імені Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» особою, яка не мала на те повноважень.

Суд, відмовляючи у задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» м. Краматорськ, Донецька область про визнання недійсним договору купівлі-продажу електричної енергії №07202У/2015 від 20.07.2015р., дійшов висновку, що у спірному договорі вказано порядок визначення його ціни та кількості, що відповідає вимогам чинного законодавства. Також зазначив, що схвалення юридичною особою правочину унеможливлює визнання такого правочину недійсним. Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає наступне.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: частина 1 - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; частина 2 - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; частина 3 - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; частина 5 - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; частина 6 - правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 ст. 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно п.2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 Господарського процесуального кодексу України. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (п.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлена презумпція правомірності правочину, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Відповідно до ч.1. ст.5 Закону України «Про засади функціонування ринку електричної енергії України» №663-VII від 24.10.2013р. суб'єкти ринку електричної енергії здійснюють свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії суб'єкти ринку укладають між собою відповідні цивільно-правові договори, істотні вимоги до яких, а також вимоги до порядку укладення яких встановлюються цивільним та господарським законодавством з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Статтею 6 вказаного Закону визначено, що операції з купівлі-продажу електричної енергії на ринку двосторонніх договорів здійснюють виробники, електропостачальники, електропередавальне підприємство, електророзподільні підприємства та гарантований покупець, які отримали доступ до ринку електричної енергії.

Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про засади функціонування ринку електричної енергії України» №663-VII від 24.10.2013р. визначено, що істотними умовами двостороннього договору є: предмет договору; ціна електричної енергії та/або порядок її розрахунку (формування); обсяг електричної енергії та графіки погодинного обсягу купівлі-продажу електричної енергії; терміни та порядок поставки електричної енергії; порядок повідомлення адміністратора розрахунків про укладений двосторонній договір та графіки погодинного обсягу купівлі-продажу електричної енергії; порядок та форма розрахунків; терміни та порядок оформлення актів приймання-передачі обсягів купівлі-продажу електричної енергії; права, обов'язки та відповідальність сторін; строк дії договору.

Згідно з ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України).

Щодо доводу апелянта про недосягнення згоди з ціни, оспорюваного Договору при його укладенні, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно з ч.6 ст.276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону.

Враховуючи, що спірний Договір купівлі-продажу електричної енергії №07202У/2015 від 20.07.2015р. укладено на виконання Постанови Кабінету Міністрів України №263 від 07.05.2015р. колегія суддів зазначає, що відповідно до п.2 зазначеної постанови електрична енергія, яка виробляється на неконтрольованій території, крім електричної енергії виробника, що має гарантії, надані законодавством, продається на цій території суб'єктам електроенергетики, які провадять діяльність з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами та постачання електричної енергії за регульованим тарифом (далі - енергопостачальники, що провадять діяльність на неконтрольованій території), згідно з умовами багатостороннього договору, що укладається між суб'єктами електроенергетики, що провадять діяльність на неконтрольованій території (далі - багатосторонній договір).

Також, п.4 зазначеної постанови визначено, що порядок, механізм та принципи взаємодії суб'єктів електроенергетики, що виникають у зв'язку з виробництвом, передачею, постачанням, купівлею та продажем електричної енергії, порядок формування цін (тарифів), компенсації технологічних втрат електричної енергії під час передачі, а також розрахунків за електричну енергію, послуги з передачі та постачання електричної енергії, інші питання регулювання відносин у сфері електроенергетики на неконтрольованій території визначаються багатостороннім договором.

Як вбачається з умов спірного Договору, порядок розрахунку ціни товару, що продається: розрахунковим періодом є календарний місяць; вартість продажу в кожному розрахунковому періоді визначається як добуток обсягу відпущеної електричної енергії на діючий тариф Виробника, затверджений Координаційним центром (п.п. 2.3, 2.4.).

Згідно з п.5.1. спірного Договору тариф на відпущену електричну енергію затверджується згідно правил і в порядку, визначеному Багатостороннім договором між учасниками ринку електричної енергії.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач і відповідач у даній справі є учасниками ринку електричної енергії і сторонами Багатостороннього договору між учасниками ринку електричної енергії від 11.06.2015р., та відповідно до п. 3.1. якого надали свою згоду визнавати і виконувати всі умови Багатостороннього договору, Правил ринку і інших додатків до Багатостороннього договору.

Відповідно до п.5.20. Багатостороннього договору Координаційний центр організовує роботу Розрахункового центру. До функцій Розрахункового центру при Координаційному центрі відносяться, зокрема, розрахунки цін (тарифів) у відповідності до Правил ринку (підп.5.20.1.).

Порядок тарифоутворення визначений розділом 7 Правил ринку електричної енергії неконтрольованої території (додаток №2 до Багатостороннього договору).

Крім того, в матеріалах справи містяться Протоколи засідання Координаційного центру, якими затверджені помісячно тарифи на електроенергію, купівля-продаж якої є предметом спірного договору, які підписані та погоджені представниками всіх учасників ринку електричної енергії на неконтрольованій території - в тому числі і представником позивача.

За таких обставин, оскільки спірний Договір купівлі-продажу електричної енергії №07202У/2015 від 20.07.2015р. укладено на виконання Постанови Кабінету Міністрів України №263 від 07.05.2015р., тому, колегія суддів зазначає, що такий спосіб визначення ціни (тарифу) в двосторонніх договорах купівлі-продажу електроенергії, шляхом посилання на умови іншого - багатостороннього договору, є особливістю двосторонніх правовідносин купівлі-продажу електроенергії. При цьому, відповідно до розділу 7 Правил ринку електричної енергії неконтрольованої території (додаток №2 до Багатостороннього договору) ціна (тариф) визначається не довільно на розсуд сторін, а розрахунковим шляхом, економічно обґрунтовано та з урахуванням фактичних даних процесу виробництва електроенергії на ринку електроенергії в цілому та в певний період часу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду та зазначає, що невизначення в тексті спірного договору ціни електроенергії юридично не є свідченням відсутності домовленості сторін щодо неї, оскільки, виходячи з умов Договору купівлі-продажу електроенергії №07202У/2015 від 20.07.2015р. остання є такою, що визначається виходячи з його умов, тому в цій частині оспорюваний Договір не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Щодо доводу позивача про те, що кількість товару Сторонами не встановлена, оскільки Розрахунковий центр не створено, а Системний оператор, на якого покладено обов'язок визначення обсягів поставленої електроенергії, не визначений, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.669 Цивільного кодексу України умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.

Відповідно до п. 1.1. Договору відповідач взяв на себе зобов'язання продавати позивачу електричну енергію в місячних обсягах електроенергії, визначених Розрахунковим центром виходячи з місячного балансу електроенергії.

Обсяг фактично проданої відповідачем і придбаної позивачем електричної енергії в розрахунковому місяці визначається Розрахунковим центром при Координаційному центрі в порядку, визначеному Багатостороннім договором між учасниками ринку електричної енергії (п.4.1. Договору).

Згідно з підп. 3.2.2. Договору відповідач зобов'язався постачати позивачу електричну енергію в обсягах, визначених Системним оператором.

Відповідно до п.5.11.9. Багатостороннього договору до компетенції Координаційного центру відноситься здійснення функцій Розрахункового центру відповідно до Правил ринку. Фактичне виконання Координаційним центром функцій Розрахункового центру підтверджується Протоколами Координаційного центру

В свою чергу, п.1. Багатостороннього договору визначено, що Системний оператор - це суб'єкт ринку електричної енергії, який здійснює на неконтрольованій території функції диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, формує прогнозні і фактичні баланси споживання і виробництва електроенергії в межах кожної із областей неконтрольованої території, графіки навантаження енергогенеруючого обладнання на наступну добу, здійснює передачу магістральними і міждержавними електричними мережами (Донбаська енергосистема «Національної енергетичної компанії «Укренерго»).

Отже, виходячи з умов п. 1 Багатостороннього договору на виконання положень Постанови Кабінету Міністрів України №263 від 07.05.2015р. системним оператором визначено саме Донбаську енергосистему «Національної енергетичної компанії «Укренерго»).

Розрахунковий центр при Координаційному центрі - це орган (суб'єкт), який здійснює розрахунок прогнозної і фактичної середньозваженої ціни ринку електричної енергії, тарифів і дотацій, розрахунок необхідних платежів за спожиту і генеровану електроенергію в межах неконтрольованої території.

Відповідно до п. 4.1. Багатостороннього договору створення Координаційного центру віднесено до компетенції Загальних зборів, що є вищим представницьким органом сторін договору, який являє собою щорічні або позачергові збори делегованих представників сторін договору для узгодження питань взаємовідносин між суб'єктами електроенергетики на неконтрольованій території.

За таких обставин, обов'язок створення Координаційного центру не може бути покладено на відповідача.

Крім того, колегія суддів зазначає, що такий механізм визначення кількості електроенергії в двосторонніх договорах купівлі-продажу, шляхом встановлення порядку визначення кількості електроенергії, є особливістю двосторонніх правовідносин купівлі-продажу електроенергії, яка викликана об'єктивними умовами функціонування галузі, зокрема постійним і безперерервним збалансуванням виробництва і споживання електричної енергії, для забезпечення якого встановлюється єдине централізоване диспетчерське (оперативно-технологічне) управління об'єднаною енергетичною системою України (ст. 4 Закону України «Про електроенергетику»), що передбачає планування та оперативне управління потужностями електростанцій України (ч. 3 ст. 14 Закону України «Про електроенергетику»).

Відповідно до п.3 Постанови Кабінету Міністрів України №263 від 07.05.2015р. диспетчерське (оперативно-технологічне) управління виробництвом, передачею, розподілом та постачанням електричної енергії і передача електричної енергії магістральними та міждержавними електричними мережами на неконтрольованій території здійснюються Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго».

Враховуючи вищевикладене, а також особливість двосторонніх правовідносин купівлі-продажу електроенергії, яка викликана об'єктивними умовами функціонування галузі, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду та зазначає, що умови оспорюваного Договору щодо порядку визначення кількості товару відповідають вимогам чинного законодавства України.

Щодо твердження позивача про недосягнення згоди щодо дати початку виконання обов'язку передати товар (відпуску електричної енергії) при укладенні оспорюваного Договору, колегія суддів зазначає наступне.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 Цивільного кодексу України).

Згідно до ч.ч. 2, 3 ст. 631 Цивільного кодексу України договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Пунктом 1.1. спірного Договору сторонами визначено, що Виробник взяв на себе зобов'язання продавати електричну енергію, вироблену на Старобешівській ТЕС, Постачальнику, що здійснює діяльність з поставки електричної енергії за регульованим тарифом на території Донецької області, в місячних обсягах електроенергії, заданих (визначених) Розрахунковим центром виходячи з місячного балансу електроенергії.

Виробник продає електричну енергію постачальнику в точці (точках) продажу електричної енергії, а постачальник сплачує виробнику вартість купленої електричної енергії та здійснює інші платежі відповідно до умов договору (п. 2.1. Договору).

Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 2.3. Договору).

Відповідно до п. 9.1. спірного Договору договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та його умови застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з 01.05.2015р. Договір діє протягом строку дії постанови Кабінету Міністрів України №263 від 07.05.2015р.

Таким чином, виходячи з умов договору, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що сторонами визначено термін, протягом якого відбуватиметься купівля-продаж електроенергії відповідачем позивачу.

Також є безпідставним посилання позивача на укладення оспорюваного Договору від імені Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» комерційним директором Ларіоновим О.В. з перевищенням повноважень згідно Статуту відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п.12.1., п.12.2. Статуту Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» керівництво поточною діяльністю Товариства здійснює колегіальний виконавчий орган Товариства - Дирекція Товариства. Очолює та керує діяльністю колегіального Виконавчого органу Товариства Голова Виконавчого органу товариства - Генеральний директор Товариства, який обирається та повноваження якого припиняються Наглядовою радою Товариства.

Згідно п. 2 Довіреності №19-62/1 від 08.04.2015р. вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Донбасенерго» в особі генерального директора Бондаренка Е.М, що діяв на підставі Статуту, уповноважило комерційного директора Ларіонова О.В. від імені та на користь Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» підписувати, зокрема, правочини (договори, угоди, контракти) купівлі-продажу електричної енергії.

Протоколом №24 від 24.04.2015р. річних Загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго», попередньо схвалено та надано попередню згоду на вчинення Публічним акціонерним товариством «Донбасенерго» в ході звичайної поточної господарської діяльності протягом одного року з дня проведення цих Загальних зборів правочинів з продажу електроенергії за цінами та в обсязі, які визначаються відповідно до Договору між членами Оптового ринку електричної енергії України, на суму 0грн. з ПДВ та встановлено, що Дирекція Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» має право від імені Товариства вчиняти правочини, щодо яких цими Загальними зборами прийнято рішення про їх попереднє схвалення, без отримання додаткового погодження Наглядової ради Товариства (дванадцяте питання порядку денного).

В подальшому, Протоколом №274-Д засідання Дирекції Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» від 07.07.2015р. оформлене прийняте рішення про укладення договорів купівлі-продажу електроенергії на виконання п.2 Постанови Кабінету Міністрів України №263 від 07.05.2015р., у тому числі оспорюваного Договору. При цьому, також визначили, що підписання договорів купівлі-продажу електроенергії доручене комерційному директору Ларіонову О.В. (шосте питання порядку денного).

Також, Протоколом №25 річних Загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» від 26. - 27.04.2016р. оформлене прийняте рішення про попереднє схвалення та надання попередньої згоди на вчинення Публічним акціонерним товариством «Донбасенерго» в ході звичайної поточної господарської діяльності протягом одного року з дня проведення цих Загальних зборів правочинів з продажу електроенергії на суму 0грн. Загальними зборами також встановлено, що Дирекція Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» має право від імені Товариства вчиняти правочини, щодо яких цими Загальними зборами прийняте рішення про їх попереднє схвалення, без отримання додаткового погодження Наглядової ради Товариства (дванадцяте питання порядку денного).

Окрім наведеного, Протоколом №9 засідання Наглядової ради Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» від 04.11.2016р. оформлене прийняте рішення про наступне схвалення оспорюваного Договору (перше питання порядку денного).

Таким чином, колегія суддів вважає, що перелічені Протоколи є доказами схвалення уповноваженими органами Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» оспорюваного Договору.

В матеріалах справи містяться докази виконання оспорюваного Договору як Публічним акціонерним товариством «Донбасенерго» (вироблення та відпуск електричної енергії позивачу, так і Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» (перерахування коштів на оплату закупленої за Договором у травні 2015 року - квітні 2016 року електричної енергії.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для визнання договору купівлі-продажу електричної енергії №07202У/2015 від 20.07.2015р. недійсним, оскільки сторони також своїми діями схвалили цей договір .

Щодо доводу скаржника щодо порушення судом його права на судовий захист шляхом участі у судовому засіданні та надання доказів у зв'язку із незадоволення клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст.22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав та охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Як вбачається з приписів ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, судом задоволено клопотання позивача від 29.11.2016р. та продовжено строк розгляду справи на 15 днів.

Відповідно до ст. 6 Європейську конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною у 1997р., закріплене право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При таких обставинах, рішення винесено на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи, є достатніми, не спростовані позивачем навіть в апеляційній інстанції, тому порушення норм процесуального права не вбачається.

За приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» м. Краматорськ, Донецька область задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Донецької області від 13.12.2016р. по справі №905/2820/16 - підлягає залишенню без змін.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» м. Краматорськ, Донецька область на рішення господарського суду Донецької області від 13.12.2016р. по справі №905/2820/16 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 13.12.2016р. по справі №905/2820/16 - без змін.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Н.В. Ломовцева

Судді: Т.М. Колядко

О.А. Скакун

Надруковано 5 прим:1.Позивачу ;2.Відповідачу;3.У справу;4.ДАГС.5.ГСДО.