ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

29 березня 2017 року Справа № 908/3469/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коваленка В.М. - головуючого (доповідач у справі)
Короткевича О.Є.,
Полякова Б.М.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Державної податкової інспекції у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві
на ухвалу та ухвалу від 27.01.2017 Донецького апеляційного господарського суду від 28.12.2016 господарського суду Запорізької області
у справі№ 908/3469/16 господарського суду Запорізької області
за заявою Державної податкової інспекції у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві
до боржникатовариства з обмеженою відповідальністю "Автомобільний центр", м. Запоріжжя
провизнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Подана Державною податковою інспекцією у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві касаційна скарга від 16.01.2017 № 40819/26-52-10-14 не може бути прийнята до розгляду Вищим господарським судом України, оскільки не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, Державною податковою інспекцією у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві оскаржується ухвала Донецького апеляційного господарського суду від 27.01.2017, якою було повернуто апеляційну скаргу на ухвалу господарського суду Запорізької області від 28.12.2016 у даній справі. Отже згідно оскаржуваної ухвали апеляційного суду ухвала господарського суду Запорізької області від 28.12.2016 в апеляційному порядку по суті не переглядалась.

Пункт 8 частини 3 статті 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 107 ГПК України сторони, прокурор, треті особи та особи, які не брали участі у справі, але щодо яких суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати касаційну скаргу на: рішення місцевого господарського суду після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного господарського суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду; ухвали місцевого господарського суду, зазначені у частині 1 статті 106 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного господарського суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду.

Отже, ухвала господарського суду Запорізької області від 28.12.2016 про повернення заяви про порушення справи про банкрутство може бути предметом касаційного оскарження лише після її перегляду по суті в апеляційному порядку.

Оскільки ухвала суду першої інстанції від 28.12.2016 в апеляційному порядку по суті не переглядалась, це позбавляє заявника касаційної скарги процесуального права на її оскарження в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга Державної податкової інспекції у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві в частині оскарження ухвали господарського суду Запорізької області від 28.12.2016 не підлягає розгляду в порядку касаційного провадження, в зв'язку з чим у її прийнятті слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України.

Що стосується ухвали Донецького апеляційного господарського суду від 27.01.2017, касаційний суд зазначає наступне.

Заявником касаційної скарги в порушення ч. 4 ст. 111 ГПК України до касаційної скарги не додані докази сплати судового збору в установленому порядку та розмірі, при цьому до касаційної скарги додано клопотання про надання відстрочки сплати судового збору.

У клопотанні про надання відстрочки по сплаті суми судового збору заявник касаційної скарги посилається на неможливість оплатити судовий збір через відсутність коштів для оплати цього збору. При цьому скаржник послався на додану до клопотання копію тимчасового кошторису на 1 квартал 2017 року.

Розглядаючи вказане клопотання про надання відстрочки по сплаті судового збору, колегія суддів виходить з наступного.

Розміри ставок судового збору, що сплачується при зверненні із касаційною скаргою у господарській справі визначені приписами ч. 2 п. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII, що набрав чинності 01.01.2017).

За приписами ст. 8 цього ж закону, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно п. 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21.02.2013 єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

При цьому, слід зазначити, що за приписами норм ст. 8 Закону України "Про судовий збір" відстрочення у сплаті судового збору є правом суду, а відповідне клопотання розглядається виходячи із визначених стороною обставин, що унеможливлюють сплату судового збору та підтвердження цих обставин належними доказами.

Виходячи з наведених приписів ст. 8 Закону України "Про судовий збір", єдиною підставою для вчинення судом зазначених у цій нормі дій є врахування ним майнового стану сторони. Обґрунтування пов'язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на заінтересовану сторону.

При цьому відстрочення сплати судового збору може мати місце на строк не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Відповідно до ст. 1118 ГПК України такий строк не може перевищувати одного місяця з моменту прийняття касаційної скарги до провадження. Враховуючи ж норми п. 2 ч. 1 ст. 107 ГПК України, а також те, що предметом касаційного оскарження визначена ухвала апеляційного суду, строк розгляду касаційної скарги Державної податкової інспекції у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві у даній справі, за нормами ст. 1118 ГПК України, не може перевищувати п'ятнадцяти днів.

У той же час заявник у порушення вимог ст. 33 ГПК України не надав жодних доказів, які б давали підстави стверджувати про поліпшення його матеріального стану та спроможність сплатити судовий збір у повному обсязі протягом вищезазначеного п'ятнадцятиденного строку.

До того ж, посилання на копію тимчасового кошторису на 1 квартал 2017 року лише спростовує можливість поліпшення матеріального стану заявника касаційної скарги та його спроможність сплатити судовий збір у повному обсязі протягом визначеного нормами ст. 1118 ГПК України п'ятнадцятиденного строку.

Так, вказана копія тимчасового кошторису визначає надходження та видатки на перший квартал 2017 року, який закінчується 30.04.2017, тоді як п'ятнадцятиденний термін розгляду касаційної скарги Державної податкової інспекції у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві закінчується в квітні 2017 року - до 30.04.2017.

Приймаючи до уваги вищевикладене та оцінивши доводи та обставини, що наведені в обґрунтування заяви про відстрочення від сплати судового збору, колегія суддів зазначає, що в порушення норм ст.ст. 33, 34 ГПК України скаржником не було додано до клопотання належних доказів на підтвердження викладених в клопотанні обставин щодо неможливості сплатити судовий збір у встановленому розмірі внаслідок недостатності коштів.

Отже, з огляду на імперативні приписи ст. 8 Закону України "Про судовий збір" суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення клопотання заявника про відстрочення сплати судового збору.

За таких обставин до касаційної скарги не додано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, що є підставою для повернення касаційної скарги на ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 27.01.2017 згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України.

Відповідно до норм ч. 3 ст. 1113 ГПК України після усунення обставин, зазначених в пунктах 1, 2, 3, 4 і 6 частини першої цієї статті, касаційна скарга може бути подана повторно.

Керуючись нормами ст. 129 Конституції України, нормами ст.ст. 4, 8 Закону України "Про судовий збір" та ст.ст. 41, 42, 43, п. 1 ч. 1 ст. 62, 86, 111, 1111, п. 4 ч. 1, ч. 3 ст. 1113, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Державній податковій інспекції у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві в прийнятті касаційної скарги в частині оскарження ухвали господарського суду Запорізької області від 28.12.2016 у справі № 908/3469/16.

2. Клопотання Державної податкової інспекції у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві про надання відстрочки сплати судового збору відхилити.

3. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві на ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 27.01.2017 у справі № 908/3469/16 повернути заявнику.

Головуючий В.М. Коваленко

Судді О.Є. Короткевич

Б.М. Поляков