ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2017 р.Справа № 922/420/17

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Жельне С.Ч.

судді: Суслова В.В. , Ольшанченко В.І.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши справу

за позовом Підприємства "Палац Праці" об'єднання профспілок Харківської області, м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рент Центр", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_2 за дов. №07 від 05.01.16 року, ОСОБА_3 за дов. 09 від 25.03.16р. (бухгалтер);

відповідача: ОСОБА_4 за дов. б/н від 01.02.17 року.

ВСТАНОВИВ:

Підприємство "ОСОБА_4 праці" Об'єднання профспілок Харківської області звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рент Центр" боргу, з яких основна заборгованість за період з 01.07.2016р. по 31.10.2016р. складає 44875,68 грн., пеня 2748,57грн., також просить стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1600,00 грн. , посилаючись на порушення відповідачем зобов'язання з оплати боргу за утримання будинку та прибудинкової території яка виникла за договором №10-С про дольову участь у витратах на утримання будинку ОСОБА_5, прибудинкової території, спільне використання технологічних мереж та відшкодування вартості централізованих комунальних послуг від 01.07.2016 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.02.2017 р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 14.02.2017 р. об 15:00 год.

14.02.2017 р. у судовому засіданні було оголошено перерву до 27.02.2017р. 15:00 год.

14.02.2017р. відповідачем, через канцелярію суду надано нормативно-правовий відзив на позовну заяву (вх.№5155) зі змісту якого з заявленими позовними вимогами не погоджується вказуючи на те, що позивач та відповідач по справі не є співвласниками будинку, а тому посилання позивача на обов'язковість укладення договору про дольову участь у витратах на утримання будинку є безпідставним.Крім цього, відповідач також зазначає, що ним були погоджені умови договору тільки в тій частині, що стосуються відшкодування вартості централізованих комунальних послуг, що визначені в додатку до договору №1 п.2.1.,2.2., 2.3., та послуг, що стосуються надання позивачем послуг з вивезення та утилізації твердих побутових відходів, інші умови договору з ним не узгоджувались.

24.02.2017р. від позивача надійшло письмове заперечення на відзив відповідача (вх.№6504) разом з документами, які після огляду були долучені судом до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.02.2017 р. за клопотанням відповідача (Вх. № 6652 від 27.02.2017 року) розгляд справи було відкладено на 06.03.2017р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.03.2017 р. справу №922/420/17 призначено до колегіального розгляду.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 06.03.2017р., для розгляду справи № 922/420/17 визначено персональний склад колегії суддів: головуючий суддя Жельне С.Ч., судді Суслової В.В., Ольшанченко В.І.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.03.2017р. справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 20.03.2017р.

10.03.2017р. через канцелярію суд від представника позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог (вх.№8220). Згідно наданої заяви позивач просить суд стягнути з відповідача 89751,36 грн. основної заборгованості за період з 01.07.2016р. по 28.02.2016р., 11104,10 грн., пеню за прострочення платежів за період з 01.08.2016р. по 28.02.2017р., 3545,18 грн. - інфляційного знецінення коштів за період з 01.08.2016р. по 28.02.2017р., 775,49 грн. 3% річних за період з 01.08.2016р. по 28.02.2017р. Крім цього, також просить стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1600,00 грн.

17.03.2017р. представником позивача до суду надано додаткове обгрунтування позовних вимог (вх.№9084) разом з документами для долучення до матеріалів справи. Надані документи після огляду були долучені судом до матеріалів справи.

20.03.2017р. судом прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог (вх.№8220), подальший розгляд справи ведеться з урахуванням цих змін. Також 20.03.2017р. у судовому засіданні було оголошено перерву до 23.03.2017р. 11:00 год.

У судовому засіданні 23.03.2017 р. представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача, присутній у судовому засіданні 23.03.2017 року, проти позову заперечував, просив в його задоволенні відмовити повністю.

У судовому засіданні 23.03.2017 року сторони наголосили на тому, що ними надані всі необхідні для розгляду справи докази та вважають за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

Відповідач, ТОВ «Рент Центр» на підставі договорів позички нерухомого майна отримав право користування нежитловими приміщеннями, 1-7 поверхів 1-го підїзду будинку ОСОБА_5, що розташовані за адресою: місто Харків, площа Конституції, 1.У звязку з чим на підставі умов вказаних договорів позички відповідачнесе всі витрати за відповідні комунальні послуги електро-,водо-,тепло-,газопостачання згідно з виставленими рахунками, та у терміни, встановлені в угодах між ним та відповідними постачальними організаціями. Відповідач також отримав право на строк позички укласти самостійно договори на постачання комунальних послуг в приміщення, що передаються в користування та в такому разі здійснювати оплату вказаних комунальних послуг самостійно.

01.07.2016 року між позивачем - підприємством «Палац Праці» об'єднання профспілок Харківської області (надалі підприємство "Палац Праці" ОПХО) та відповідачем - Товариством з обмеженоювідповідальністю«Рент Центр» було укладено договір № 10-С про дольову участь у витратах на утримання будинку ОСОБА_5, прибудинкової території, спільне використання технологічних мереж та відшкодування вартості централізованих комунальних послуг.

Разом з договором сторонами, позивачем та відповідачем, було підписано додаток № 1 до вказаного договору № 10-С від 01.07.2016 року щодо переліку послуг і їх вартості з утримання будівлі ОСОБА_5, прибудинкової території, технологічних мереж та визначення розміру відшкодування за комунальні послуги з теплопостачання, водопостачання та водовідведення.

Дослідженням змісту вказаного договору № 10-С від 01.07.2016 року та додатку № 1 до нього судом встановлено, що з боку відповідача ТОВ «Рент Центр» вказані договір та додаток його керівником підписані із застереженням з урахуванням листа № 10 від 22.07.2016 року.

Вказаний факт не заперечується сторонами та підтверджений як самим позивачем так і відповідачем.

Згідно листа № 10 від 22.07.2016 року, на який є посилання у вказаному договорі № 10-С від 01.07.2016 року та додатку № 1 до такого договору убачається, що після отримання відповідачем від позивача листа від 24.06.2016 року № 108, в якому позивач запропонував відповідачу укласти з ним договір № 10-С від 01.07.2016 року про дольову участь у витратах на утримання будинку ОСОБА_5, прибудинкової території, спільне використання технологічних мереж та відшкодування вартості централізованих комунальних послуг, відповідач, підписавши вказаний договір, погодив всі умови наданого йому договору № 10-С про дольову участь у витратах на утримання будинку ОСОБА_5, прибудинкової території, спільне використання технологічних мереж та відшкодування вартості централізованих комунальних послуг, які стосуються відшкодування вартості централізованих комунальних послуг, що визначні в додатку № 1 до договору у п. 2.1., 2.2., 2.3. та приступив до його виконання в цій частині.

Також відповідач погодив питання щодо надання позивачем послуг з вивезення та утилізації твердих побутових відходів, розмір відшкодування за надання яких визначений в п. 1.4 додатку № 1 до договору № 10-С від 01.07.2016 року.

Інші умовивказаного договору, як зазначив відповідач, ним не були погоджені та в щодо таких умов договір відповідач вважаєне укладеним.

Незважаючи на вищевказані обставини, позивач, з посиланнями на положення ст. 181 ГК України, ст.ст. 638-649 ЦК України вважає, що договір № 10-С від 01.07.2016 року про дольову участь у витратах на утримання будинку ОСОБА_5, прибудинкової території, спільне використання технологічних мереж та відшкодування вартості централізованих комунальних послуг укладено без заперечень.

Також позивач вважає, що у будь-якому випадку, незалежно від того, чи є договір укладеним та чи підписано акт виконаних робіт (наданих послуг), споживач, який використав або спожив послуги, які надаються безперервно, зобовязаний їх оплатити, тому що згідно Закону України «Про жилого-комунальні послуги» ці послуги відносяться і послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, є платними.

Судова колегія не може погодитись із вказаним твердженням позивача виходячи з наступного.

Як в тому числі зазначив позивач згідно ч. 2, 3, 4, 5 ст. 181 ГК України проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Відповідно до ч. 3 ст. 180 ГК України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до ч. 1 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Поняття повнота та безумовність оферти є одночасно необхідними, а існування одночасно двох названих умов до акцепту є достатнім для того, щоб констатувати, що відповідь на оферту є такою, що дає змогу зробити висновок про згоду акцептанта з офертою та з її умовами. Якщо відповідь на оферту є такою, що містить доповнення до пропозиції укласти договір, обмеження чи інші зміни, то така відповідь не може вважатися повною і безумовною. Неповнота та умовність акцепту призводить до відмови від одержання пропозиції.

Відповідно до ч. 1 ст. 646 ЦК України відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано умовах, є відмовою від одержання пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію.

Таким чином, у разі якщо відповідь про прийняття пропозиції містить доповнення умов, що визначені у оферті, їх зміну чи обмеженням їх дії, або коли у відповіді висловлене бажання, пропозиція щодо такого доповнення, зміни чи обмеження запропонованих умов акцепт не можна вважати повним та безумовним.

Також з урахуванням того, що в матеріалах справи містяться листи позивача та відповідача, з яких вбачається, що позивач визнав існування непогодженості частини послуг (тобто предмету договору), а його контрагент, тобто відповідач підписав договір від 01.07.2016 року не безумовно («з урахуванням погоджених умов предмету договору»), висновок позивача про укладеність договору станом на 01.07.2016 року на умовах, про які зазначає позивач є таким, що суперечить фактичним обставинам справи.

Так матеріалами справи та поясненнями сторін підтверджується повне та безумовне погодження сторонами договору, тобто позивачем та відповідачем, умов договору № 10-С від 01.07.2016 року в частині надання позивачем відповідачу комунальних послуг, що передбачені п.п. 1.4., 2.1., 2.2., 2.3. додатку № 1 до договору, а саме послуг з вивезення та утилізації твердих побутових відходів, центрального опалення, центрального водопостачання та центрального водовідведення.

Відповідно до ч. 3 ст. 180 ГК України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Якщо відповідь про прийняття пропозиції містить доповнення умов, що визначені у оферті, їх зміну чи обмеження їх дії, або коли у відповіді висловлене бажання, пропозиція щодо такого доповнення, зміни чи обмеження запропонованих умов, акцепт не можна вважати повним та безумовним. (Постанова ВГСУ від 15.07.2016 року у справі № 918/1064/15, Постанова ВГСУ від 20.05.2014 року у справі № 5015/1403/12, Постанова ВГСУ від 20.12.2011 року у справі № 54/169).

Судова колегія зазначає, що дії відповідача не свідчать про повне та безумовне прийняття (акцепт) пропозиції позивача. Навпаки, зі змісту наведених листів випливає, що відповідач, не заперечуючи своєї згоди на укладення відповідного договору, не погодився з певними запропонованими позивачем умовами його предмету, а натомість висунув свої умови, які і запропонував.

Відтак, направивши листа від 22.07.2016 року та від 16.09.2016 року про зміну певних умов договору від 01.07.2016 року, відповідач зробив позивачу нову пропозицію про укладення договору на інших умовах, що відповідає положенням ч. 1 ст. 646 Цивільного кодексу України, згідно якої відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію (Постанова ВГСУ від 01.11.2011 року у справі № 5002-19/5323-2010).

Посилання позивача в обґрунтування своїх вимог на положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також на той факт, що нібито приміщення ОСОБА_5 знаходяться в спільній частковій власності, а тому питання утримання такого нерухомого майна регулюються положеннями ст. 360 ЦК України також судова колегія вважає безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.

Положення статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Отже за відсутності укладеного між сторонами договору в частині надання відповідних послуг за вказаний позивачем в позові період, у відповідача не виникає жодних зобовязань зі здійснення оплати щодо визначених йому позивачем послуг в односторонньому порядку.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст.173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 360 ЦК України, на яку посилається позивач, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Згідно статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно положення статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. ОСОБА_5 власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

Отже право спільної часткової власності на нежитлові приміщення ОСОБА_5, що розташовані в місті Харкові, площа Конституції, 1 повинно бути належним чином зареєстровано відповідно до вимог та у порядку, передбаченому законом.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо наявності у відповідних осіб та позивача саме права спільної часткової власності на нежитлові приміщення будинку № 1, що розташований в місті Харкові, площа Конституції, через що посилання позивача на положення статті 360 ЦК України, як на такі, що регулюють спірні між ним та відповідачем правовідносини є безпідставними.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разійого порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарськихсудахздійснюєтьсяна засадах змагальності. Сторони та іншіособи,якіберутьучасть у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповіднодо ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право, в тому числі, подавати докази.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як визначено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, за відсутності домовленості між сторонами щодо конкретних послуг, відсутності у позивача та інших осіб права спільної часткової власності на відповідне нерухоме майно, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Підприємства "Палац Праці" Об'єднання профспілок Харківської області є такими що не ґрунтуються на положеннях договору, положеннях цивільного законодавства, через що задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 12, 22, 27, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 65, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 28.03.2017 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_6 ОСОБА_7