ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року Справа № 915/624/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоГубенко Н.М.
суддівБарицької Т.Л. Картере В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Дон"
на рішення від та на постанову відГосподарського суду Миколаївської області 23.11.2015 Одеського апеляційного господарського суду 10.01.2017
у справі Господарського суду№ 915/624/15 Миколаївської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра"
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Дон" 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг"
просолідарне стягнення заборгованості

у судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача Виштикалюк В.В.;
- відповідачів 1. повідомлений, але не з'явився; 2. повідомлений, але не з'явився;
ВСТАНОВИВ:

09.04.2015 Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" звернулося до Господарського суду Миколаївської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Дон" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг" про стягнення солідарно заборгованості за кредитом у розмірі 40000000,00 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 2317777,77 грн., пені у розмірі 72730,37 грн., 3% річних у розмірі 3066,67 грн. та інфляційних втрат у розмірі 43342,22 грн.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 23.11.2015 у справі № 915/624/15 (суддя Ржепецький В.О.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 10.01.2017 (колегія суддів у складі: Головей В.М. - головуючий суддя, судді Колоколов С.І., Савицький Я.Ф.), позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Дон" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг" на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" заборгованість за кредитним договором № 1094140/КБ від 29.05.2013 в загальному розмірі 42435878,71 грн., у тому числі 40000000,00 грн. - сума боргу за кредитом, 2317777,77 грн. - сума заборгованості по процентам, 71734,06 грн. - пеня за прострочення зобов'язань за процентами, 3024,66 грн. - 3 % річних, 43342,22 грн. інфляційних втрат. В іншій частині у позові відмолено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та постановою апеляційного господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Дон" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.11.2015 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 10.01.2017 у справі № 915/624/15, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм господарськими судами попередніх інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Причиною виникнення даного спору є питання щодо наявності підстав для солідарного стягнення із відповідачів визначених позивачем заборгованості за кредитом, заборгованості по відсоткам за користування кредитом, пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається із матеріалів справи, 29.05.2013 між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Дон" укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії з траншевим режимом кредитування № 1094140/КБ.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Таким чином, виконанням договору є вчинення дій щодо встановлення, зміни або припинення цивільних прав і обов'язків. Права і обов'язки, які виникають із таких дій, становлять зміст цивільно-правового зобов'язання.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, для виконання кредитного договору необхідне вчинення сторонами передбачених умовами договору дій, які призводять до встановлення між ними кредитного правовідношення.

Таке відношення встановлюється між сторонами з часу отримання позичальником від банку кредиту.

З настанням цієї події договір як підстава для виникнення кредитного правовідношення у повному обсязі вважається таким, що відбувся.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання умов кредитного договору позивач 04.07.2013 та 19.09.2013 надав Товариству з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Дон" кредит у розмірі 40000000,00 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи меморіальним ордером № 1094140/КБ від 04.07.2013 та платіжним дорученням № 1094140/КБ від 19.09.2013 (т. 1 а. с. 37-38).

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно із ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

29.05.2013, з метою забезпечення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Дон" зобов'язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії з траншевим режимом кредитування № 1094140/КБ, між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техноторг" було укладено договір поруки № 1.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (стаття 554 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 3.3.8 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний достроково повернути наявну заборгованість за кредитною лінією та сплатити відсотки, можливі штрафні санкції у випадках, встановлених цим договором, в тому числі якщо банк використає своє право пред'явити вимогу позичальнику щодо дострокового виконання зобов'язань за договором.

Банк має право вимагати від позичальника негайного дострокового повернення кредитних коштів, відсотків, інших платежів та можливої неустойки (штрафів, пені) за цим договором та/або припинити видачу чергового траншу, у разі наявності простроченої заборгованості по основному боргу, за нарахованими відсотками, передбаченими цим договором, невиконання або неналежного виконання умов цього договору (п. 2.8.1 кредитного договору).

Згідно із п. 6.1 кредитного договору усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у разі якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур'єром, телеграфом, або вручені особисто під розпис за зазначеними адресами сторін.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у зв'язку з порушенням боржником строків сплати кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та умовами кредитного договору право, та звернувся до боржника із вимогою № 1-7-2931 від 20.02.2015 про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором № 1094140/КБ.

Крім того, позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг" із вимогою № 1-7-2930 від 20.02.2015 про виконання ним умов основного зобов'язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором.

Однак, зазначені вимоги залишені Товариством з обмеженою відповідальністю "Техноторг" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Дон" без задоволення.

Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій встановивши, що на виконання умов кредитного договору № 1094140/КБ від 29.05.2013 позивачем надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Дон" кредитні кошти, що підтверджується меморіальним ордером № 1094140/КБ від 04.07.2013 та платіжним дорученням № 1094140/КБ від 19.09.2013, наявними у матеріалах справи; натомість, Товариство з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Дон" не виконало належним чином взяті на себе зобов'язання в частині своєчасної сплати кредитних коштів та відсотків за користування кредитом; у зв'язку з порушенням боржником строків сплати кредитних коштів та процентів за користування кредитом, кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та умовами кредитного договору право, та звернувся до боржника та поручителя із вимогами про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором; ані позичальник, ані поручитель не надали суду доказів виконання зобов'язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії з траншевим режимом кредитування № 1094140/КБ; з огляду на те, що судом апеляційної інстанції оцінено висновок судової економічної експертизи від 04.10.2016 № 457/458 за правилами, встановленими ст. 43 ГПК України; відтак, дійшли правомірного висновку про наявність підстав для солідарного стягнення із відповідачів визначеної позивачем заборгованості за кредитом та відсоткам за користування кредитом.

Крім вимог щодо стягнення солідарно заборгованості за кредитом та заборгованості по відсоткам за користування кредитом, позивачем заявлено вимогу про солідарне стягнення з відповідачів пені, яка правомірно були задоволена судами, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 ЦК України та частини першої статті 230 ГК України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За змістом частин четвертої і шостої статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 4.1. кредитного договору сторони визначили, що у випадку прострочення позичальником строків сплати відсотків та/або інших платежів, визначених цим договором та тарифами, а також прострочення строків повернення кредитних коштів, банк має право вимагати, а позичальник в такому разі зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

Отже, суди попередніх інстанцій встановивши факт невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Дон" взятих на себе зобов'язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії з траншевим режимом кредитування № 1094140/КБ; встановивши строки виконання обов'язків по оплаті та періоди прострочення оплати; здійснивши власний перерахунок заявленої до стягнення пені; правильно застосували положення вказаних правових норм та дійшли правомірного висновку щодо наявності підстав солідарного стягнення пені у розмірі 71734,06 грн.

Разом з тим, статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання (така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 15.11.2010 у справі № 4/720, від 04.07.2011 у справі № 13/210/10, від 12.09.2011 у справі № 6/433-42/183, від 24.10.2011 у справі № 16/5/5022-103/2011 (2/43-654), від 14.11.2011 у справі № 12/207).

Отже, як встановлено судами, та знайшло своє підтвердження в суді касаційної інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Дон" порушило виконання грошового зобов'язання, то, відповідно, і вимога позивача про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Дон" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг" 3% річних та інфляційних втрат, у межах, зазначених в судових рішеннях у даній справі з урахуванням здійсненого судами перерахунку, в силу наведених норм, є обґрунтованою.

Відповідно до ст. 1115 ГПК України у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням.

Згідно із ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог ч. 3 ст. 42 ГПК України не призначив додаткову експертизу відхиляються колегією суддів суду касаційної інстанції, оскільки як встановлено судом апеляційної інстанції, заявником не обґрунтовано які саме недоліки судової експертизи № 457/458 від 04.10.2016 впливають на достовірність її висновків, а також на можливість усунення вказаних ним спірних питань шляхом проведення ще однієї експертизи; при цьому, висновок судового експерта для господарського суду, в силу приписів ч. 5 ст. 43 ГПК України, не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами ст. 43 ГПК України; до того ж, суд, відповідно до вимог ГПК України, самостійно перевіряє правильність заявлених позивачем сум заборгованості на підставі поданих сторонами доказів. Крім того, під час розгляду даної справи судами попередніх інстанцій відповідачами не надано контррозрахунку суми позову.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, про те, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права, що полягає, на думку скаржника, в незалученні ТОВ "Техноторг-Лізинг" та ТОВ "Торговий дім МТЗ-Беларус-Україна" до участі у справі в якості третіх осіб не приймаються до уваги колегією суддів суду касаційної інстанції, оскільки приписи ст. 27 ГПК України, яка надає суду право залучати до участі у справі третіх осіб, передбачають, що правовою підставою для залучення до участі у справі третіх осіб, є можливість порушення прийнятим рішенням їхніх прав та обов'язків; проте, як вбачається із оскаржуваних рішення та постанови, що знайшло своє підтвердження і в суді касаційної інстанції, прийняті у даній справі судові рішення не стосується прав та обов'язків ТОВ "Техноторг-Лізинг" та ТОВ "Торговий дім МТЗ-Беларус-Україна"; до того ж, скаржником, як того вимагає ч. 2. ст. 27 ГПК України, не подавалась відповідна заява, у якій, має бути зазначено, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Посилання скаржника в касаційній скарзі на порушення апеляційним господарським судом норм процесуального права, а саме приписів ч. 1 ст. 77 ГПК України, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, враховуючи наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із розписки про оголошення перерви (т. 4 а. с. 208) представника відповідачів Лопушанського О.І. судом апеляційної інстанції належним чином повідомлено про перерву у судовому засіданні до 10.01.2017.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Отже, суд відкладає розгляд справи в тому разі, коли спір не можливо розглянути в даному засіданні. Тому, питання про те, що певні обставини перешкоджають розгляду справи, вирішується судом залежно від конкретних обставин справи.

Отже, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

Не приймаються також до уваги посилання скаржника на те, що апеляційне провадження здійснювалось колегією суддів у складі: Головей В.М. - головуючий суддя, судді Гладишева Т.Я., Савицький Я.Ф., в той час як постанову від 10.01.2017 прийнято колегією суддів у складі: Головей В.М. - головуючий суддя, судді Колоколов С.І., Савицький Я.Ф., оскільки відповідно до підпункті 2.3.25 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 № 30 у разі неможливості продовження розгляду справи одним із суддів-членів колегії (призов на військову службу, відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами, довготривале перебування на лікарняному або у відпустці тощо) заміна судді-члена колегії здійснюється автоматизованою системою на підставі мотивованого розпорядження керівника апарату суду (або уповноваженої ним особи) на виконання службової записки судді-доповідача у справі з метою дотримання передбаченого законом строку розгляду цієї справи у порядку, зазначеному в підпункті 2.3.23 пункту 2.3 цього Положення; як вбачається із матеріалів справи, колегія суддів суду апеляційної інстанції: Головей В.М., Колоколов С.І., Савицький Я.Ф. відповідно до підпункті 2.3.25 пункту 2.3 Положення визначена автоматизованою системою на підставі мотивованого розпорядження керівника апарату суду протоколом автоматичної зміни складу (т. 4 а. с. 220-221).

Всі інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених у судових рішеннях, що оскаржуються. При цьому в частині встановлення фактичних обставин справи та переоцінки наявних доказів касаційна скарга не відповідає вимогам статті 1117 ГПК України стосовно меж перегляду справи в касаційній інстанції.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Такі рішення можуть бути скасовані лише у виняткових обставинах, а не тільки з метою одержання іншого рішення у справі (вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі № 908/4804/14).

Беручи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції та повноваження останнього, колегія суддів суду касаційної інстанції приходить до висновку, що рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційного господарського суду відповідають вимогам матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Дон" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.11.2015 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 10.01.2017 у справі № 915/624/15 залишити без змін.

Головуючий суддя Н.М. ГУБЕНКО

Судді Т.Л. БАРИЦЬКА

В.І. КАРТЕРЕ