ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2017 справа № 913/1253/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: ОСОБА_4, довіреність б/н від 23.08.2016р. ОСОБА_5, довіреність б/н від 23.08.2016р не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Елком», м.Алчевськ Луганської області
на рішення господарського суду Луганської області
від13.12.2016р. (повний текст підписано 15.12.2016р.)
у справі№ 913/1253/16 (суддя Секірський А.В.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Елком», м.Алчевськ Луганської області
доПублічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат», м.Сєвєродонецьк Луганської області
простягнення 22018,08грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Елком», м.Алчевськ Луганської області, позивач звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат», м.Сєвєродонецьк Луганської області про стягнення боргу у розмірі 10854,00грн., 3% річних у розмірі 1229,47грн. та 9934,61грн. інфляційних.

Рішенням господарського суду Луганської області від 13.12.2016р. (повний текст підписано 15.12.2016р.) у справі №913/1253/16 у задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішення суду мотивоване пропуском позивачем строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем у справі, та не доведеністю позивачем поважних причин пропуску такого строку.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Елком» звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Луганської області від 13.12.2016р. (повний текст підписано 15.12.2016р.) у справі №913/1253/16 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права, за наслідками неповного зясування обставин, які мають значення для справи.

Так, скаржник зазначає, що судом помилково не прийняті в якості поважних причин пропуску строку позовної давності наступні обставини: ухиляння відповідача від сплати заборгованості та неодноразові звернення позивача до відповідача з вимогами сплатити наявну заборгованість; проведення антитерористичної операції на території Луганської області; передання первинних документів, які стосуються спірних правовідносин, на зберігання Приватному підприємству «Експерт-Інформ».

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 20.02.2017р. (головуючий Зубченко І.В., судді Попков Д.О., Скакун О.А.) прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд справи призначено на 28.03.2017р.

У звязку з перебуванням у відпустці судді члена колегії Попкова Д.О., на підставі розпорядження керівника апарату суду, в результаті автоматичної зміни було сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий Зубченко І.В., судді Ломовцева Н.В., Скакун О.А.

Від відповідача на електронну адресу суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу, відповідно до яких останній вважає рішення господарського суду законним та таким, що прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з огляду на що просить залишити рішення без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні 28.03.2017р. представники позивача підтримали вимоги апеляційної скарги з мотивів, що були в ній викладені. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З огляду на зазначене, приймаючи до уваги, що позиція відповідача викладена безпосередньо у запереченнях на апеляційну скаргу, враховуючи, що явка сторін не була визнана обовязковою, а представник відповідача не посилався на необхідність надання додаткових доказів, судова колегія визнала за можливе розглянути справу за відсутністю представника Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заперечення на неї, заслухавши представників позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

15.12.2011р. між Публічним акціонерним товариством «Алчевський металургійний комбінат» (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Елком» (далі - підрядник) був укладений договір №027/1-1497 (далі - договір).

Відповідно до пункту 1.1, 1.2 договору підрядник зобовязується виконати монтаж та наладку електрообладнання по складу гранульованого магнія і відділенню підготовки магнієвого реагенту комплексу об'єктів ділянки випалу вапняку комплексу конвертерного цеху Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат». Та інші роботи по мірі надходження проектно-кошторисної документації. Замовник зобовязується прийняти та оплатити прийняті роботи.

Згідно з п.2.1 вартість робіт за договором встановлюється конкретно для кожного виду робіт, встановленого проектно-кошторисною документацією, та оформлюється у вигляді договірної ціни на окремий вид робіт, або комплекс робіт, оформленої сторонами у вигляді додаткової угоди до даного договору, яка є його невідємною частиною, в якій окрім договірної ціни обумовлюються терміни виконання робіт та платежі за виконані роботи.

Так, до договору №027/1-1497 від 15.12.2011р. сторонами було підписано Додаткову угоду №1 від 24.02.2012р., Додаткову угоду №2 від 10.05.2012р. та Додаткову угоду №3 від 15.05.2012р., якими сторони визначили вартість робіт за кожною додатковою угодою та загальну вартість договору.

Згідно п.3.1 договору поточна оплата здійснюється замовником у безготівковому порядку в національній валюті України щомісяця згідно з актом виконаних робіт (ФКБ-2в та ФКБ-3), підписаним сторонами, протягом 10 банківських днів.

За умовами п.3.2 розрахунок здійснюється замовником після підписання акту приймання-передачі виконаних робіт, враховуючи усунення виявлених в процесі приймання недоліків.

Пунктом 3.4 договору сторони визначили, що оплату за виконані роботи замовник здійснює за актами форми КБ-2в з урахуванням фактично виконаних робіт та забезпеченням підрядником норм виробітку.

Відповідно до п.10.3 договір діє з моменту його підписання та до 31.12.2012р.

Договір та Додаткові угоди до нього підписані з обох сторін, підписи скріплені печатками підприємств.

На виконання договору сторонами, зокрема, були підписані спірні акти приймання будівельних робіт: №29 за жовтень 2012р. від 08.11.2012р. на суму 5338,80грн.; №31 за жовтень 2012р. від 08.11.2012р. на суму 1263,60грн.; №53 за березень 2013р. від 28.03.2013р. на суму 4251,60грн.

Невиконання Публічним акціонерним товариством «Алчевський металургійний комбінат» своїх зобовязань за договором, а саме нездійсненння оплати робіт, прийнятих згідно зазначених актів, стало підставою звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Елком» з позовом до суду.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором підряду.

Згідно зі ст.837 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст.525, 526 ЦК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом. За приписами ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з п.4 ст.129 Конституції України, статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача, підрядником (позивачем) в межах договору №027/1-1497 від 15.12.2011р. виконані роботи, зокрема, за спірними актами, на загальну суму 10854,00грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання будівельних робіт №29 від 08.11.2012р., №31 від 08.11.2012р. та №53 від 28.03.2013р. Факт виконання визначених в актах робіт відповідачем не заперечується.

За умовами п.3.1 договору поточна оплата здійснюється замовником у безготівковому порядку в національній валюті України щомісяця згідно з актом виконаних робіт (ФКБ-2в та ФКБ-3), підписаним сторонами, протягом 10 банківських днів.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи умови п.3.1 договору, граничними строками оплати актів приймання виконаних робіт №29 та №31 за жовтень 2012р. від 08.11.2012р. є 22.11.2012р., акту приймання виконаних робіт №53 за березень 2013р. від 28.03.2013р. - 11.04.2013р.

З огляду на ненадання відповідачем доказів оплати прийнятих робіт, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення заборгованості за договором №027/1-1497 від 15.12.2011р. в сумі 10854,00грн.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції заявлено клопотання щодо застосування строків позовної давності.

Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок (ст.253 ЦК України).

Враховуючи приписи ст.257 ЦК України, а також умови п.3.1 договору, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що перебіг позовної давності по актам №29 та №31 за жовтень 2012р. від 08.11.2012р. розпочався 23.11.2012р. та закінчився 23.11.2015р., а перебіг позовної давності по акту №53 за березень 2013р. від 28.03.2013р. розпочався 12.04.2013р. та закінчився 12.04.2016р.

Як встановлено судовою колегією, позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою 11.11.2016р. (про що свідчить відбиток поштового штемпелю, наявний на конверті, в якому надійшла позовна заява, тобто зі спливом строку позовної давності.

Відповідно до ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У пункті 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" роз'яснено, що у випадку, коли позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст.267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2011р. у справі "ВАТ Нафтова компанія "ЮКОС" проти Росії" позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Боржник мас певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов'язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було подано клопотання про відновлення строку на подачу позовної заяви.

Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч.5 ст.267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно ускладнювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Так, обґрунтовуючи неможливість більш раннього звернення до суду з позовною заявою, скаржник посилається на Указ Президента України №405/2014 від 14.04.2014р., відповідно до якого введено в дію рішення РНБО України від 13.04.2014р. «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України».

Проте, судова колегія звертає увагу на той факт, що заборгованість за спірним договором виникла у листопаді 2012р. та квітні 2013р., тобто до початку проведення антитерористичної операції на сході країни, у звязку з чим позивач мав достатньо часу для звернення з позовом до суду.

Твердження апелянта про те, що поважною причиною пропуску строку позовної давності є ухиляння відповідача від сплати заборгованості та неодноразові звернення позивача до відповідача з вимогами сплатити наявну заборгованість, критично оцінюються судовою колегією і не приймаються в якості поважних. Крім того, зазначені посилання не свідчать про переривання строків позовної давності.

Посилання скаржника на те, що з метою збереження всі первинні документи, що стосувалися господарської та кадрової документації, були передані на зберігання підприємству Приватне підприємство «Експерт-Інформ», а повернуті лише 20.06.2016р., судовою колегією не приймаються, оскільки, здійснюючи передачу документів, позивач повинен був усвідомлювати всі ризики та наслідки такого передання.

Приписами ч.5 ст.267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Проте, Донецький апеляційний господарський суд вважає, що позивачем не було доведено суду поважність причин пропуску позовної давності та не надано доказів переривання строку позовної давності.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про правомірне застосування господарським судом строків позовної давності та відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу.

За змістом п.5.3 постанови пленуму Вищого господарського суду №10 від 29.05.2013р. Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів зазначено, що зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

На підставі зазначеного, у звязку з відмовою у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу у звязку з пропуском строку позовної давності, вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних також задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Луганської області від 13.12.2016р. (повний текст підписано 15.12.2016р.) у справі №913/1253/16 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає приписам ст.43 ГПК України, підстав для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги за наведеними в ній мотивами не вбачається.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору при зверненні з апеляційною скаргою підлягають віднесенню на заявника скарги.

Керуючись ст.ст.43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Елком», м.Алчевськ Луганської області на рішення господарського суду Лаганської області від 13.12.2016р. (повний текст підписано 15.12.2016р.) у справі №913/1253/16 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 13.12.2016р. (повний текст підписано 15.12.2016р.) у справі №913/1253/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий І.В. Зубченко

Судді: Н.В. Ломовцева

ОСОБА_3

Надруковано 7 прим:

2 позивачу;

2 відповідачу;

1 ГСЛО;

1 до справи;

1 ДАГС