ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2017 р.Справа № 916/98/17

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань ОСОБА_1

За участю представників сторін:

Від позивача: не зявився;

Від відповідача: не зявився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства „ДТЕК Октябрська ЦЗФ до публічного акціонерного товариства „Українська залізниця в особі регіональної філії „Одеська залізниця про стягнення 7 159,75 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство „ДТЕК Октябрська ЦЗФ (далі по тексту ПАТ „ДТЕК Октябрська ЦЗФ) звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до публічного акціонерного товариства „Українська залізниця в особі регіональної філії „Одеська залізниця (далі по тексту ПАТ „Українська залізниця) про стягнення 7 159,75 грн. вартості нестачі вугілля. Позовні вимоги ПАТ „ДТЕК Октябрська ЦЗФ обґрунтовані фактом неналежного виконання ПАТ „Українська залізниця зобовязань, прийнятих на себе за договором перевезення вантажу, що спричинило нестачу вугілля на суму 7 159,75 грн.

Відповідач повністю заперечує проти позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Зокрема, ПАТ „Українська залізниця стверджувало про наявність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за втрату або нестачу вантажу.

Позивач жодного разу у судові засідання по даній справі не зявлявся, про причини неявки суд не повідомляв.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив наступне.

31.12.2013р. між публічним акціонерним товариством „ДТЕК Павлоградвугілля (Замовник) та ПАТ „ДТЕК Октябрська ЦЗФ (Виконавець) було укладено договір №13-15/74-У, у відповідності до п. п. 1.1, 1.1.2 якого Замовник зобовязується передати (поставити) Виконавцю вугілля для збагачення, оплатити послуги Виконавця, повязані зі збагаченням вугілля, та прийти концентрат. Виконавець зобовязується прийняти вугілля, здійснити його збагачення та передати (поставити) отриманий в результаті збагачення концентрат Замовнику, в терміни та на умовах, обумовлених даним договором а/або специфікацією. Датою поставки вугілля Виконавцю вважається дата фактичної передачі (поставки) вугілля у погоджене місце поставки, яка зазначається в накладній у графі 51 „календарний штемпель прибуття вантажу станції „Родинська Донецької залізничної дороги „Укрзалізниці, яка свідчить про приймання вантажу станцією.

29.04.2016р. між сторонами договору №13-15/74-У від 31.12.2013р. було укладено специфікацію на перевезення вантажу, умовами якої передбачено, що Виконавець зобовязується прийняти вугілля, характеристики якого передбачені п. 1 специфікації, здійснити його збагачення на фабриці (публічне акціонерне товариство „ДТЕК Октябрська ЦЗФ, та передати (поставити) отриманий в результаті збагачення вугілля концентрат Замовнику, на умовах, передбачених в листах-замовленнях.

На підставі накладної №50103100 від 09.08.2016р. ПАТ „ДТЕК Октябрська ЦЗФ відправило зі станції „Родинська Донецької залізниці на станцію „Ясна Заря Одеської залізниці на адресу одержувача ПАТ „Дікергофф Цемент Україна шість вагонів з концентратом вугільним, який завантажений навалом, загальною масою 394 200 кг. Зважування вантажу здійснювалось вантажовідправником, вантаж був укатаний катком та маркований.

Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно з п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 р. N 457 „Про затвердження Статуту залізниць України (з наступними змінами і доповненнями; далі Статут залізниць України) накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

11.08.2016р. на станції „Тимкове Одеської залізниці уповноваженими особами було складено акт загальної форми №3629 (форма ГУ-23), з якого вбачається, що обставинами, які викликали складання акту, стала комерційна несправність вагону №5685055, а саме: наявність ознак не збереженості вантажу при перевезення у вагоні відкритого типу.

12.08.2016р. на станції „Тимкове Одеської залізниці було складено акт загальної форми №160, з якого вбачається, що за результатами проведеного зважування вагону №5685055 було виявлено недостачу, яка склала 4 660 кг.

Відповідно до комерційного акту серії АА №055455 від 12.08.2016р., що був складений на станції „Тимкове Одеської залізниці посадовими особами залізниці, при перевірці вагону №5685055 було виявлено, що вагон у технічному стані виявився справним. При перевірці виявлено навантаження вантажу вище бортів 150 мм, поверхня вантажу укатана катком, помаркована у формі поперечних полос трикутної форми. З права за напрямом руху поїзда над 1-2-3 м вивантажувальними люками виїмка довжиною 4600мм., шириною 2600 мм., глибиною 700 мм. Вагон глуходверний, вивантажувальні люки закрити щільно, просипання вантажу не має. Вантаж, якого не вистачає, у вагон поміститися міг. Зважування вагону проводилось два рази, недостача у розмірі 4 660 кг. концентрату вугільного підтвердилась. У розділі Є комерційного акту серії АА №055455 від 12.08.2016р. станцією призначення було зроблено відмітку, що під час видачі вантажу різниці з дійсним комерційним актом не виявлено.

При зверненні до господарського суду із даною позовною заявою, ПАТ „ДТЕК Октябрська ЦЗФ зазначало, що право на предявлення позову до ПАТ „Українська залізниця було передано позивачу ПАТ „Дікергофф Цемент Україна, що підтверджується переуступним написом на накладній №50103100 від 09.08.2016р., у звязку з чим позивачем і було подано до суду позовну заяву і з вимогою відшкодувати вартість нестачі вугілля, яка з урахуванням норми природної втрати складає 7 159,75 грн.

Приймаючи до уваги викладене, ПАТ „ДТЕК Октябрська ЦЗФ звернулось до суду з позовними вимогами до ПАТ „Українська залізниця про стягнення 7 159,75 грн. збитків, завданих вантажовідправнику внаслідок нестачі 4 660 кг вантажу, відправленого ним по накладній №50103100 від 09.08.2016р.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 31 Статуту залізниць України, залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери. При цьому, придатність рухомого складу (вагонів) для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці.

Крім того, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 32 Статуту залізниць України відправник зобов'язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов.

Так, згідно п.п. 5, 6 Правил перевезення у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001р. №542 та зареєстрованих Міністерством юстиції України 10.09.2001р. за №796/5987 перед навантаженням вантажів, які містять дрібні фракції, відправник зобов'язаний пересвідчитися, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. У разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, особливо у випадках навантаження вище рівня бортів вагона (із "шапкою"). Такі заходи розроблюються відправником окремо для кожного виду вантажу. Поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і ущільнюється. Для розрівнювання і ущільнення вантажу відправник може використовувати механізовані установки та інші пристрої. З метою забезпечення збереженості всіх вантажів, що перевозяться у вагонах відкритого типу, на їх поверхню відправником наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу.

Положеннями ст. 24 Статуту залізниць України передбачено, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Приписами ст. 924 ЦК України визначено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

За змістом ч. 2 ст. 308, ч.3 ст. 310 Господарського кодексу України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення та припиняється з моменту його видачі одержувачу в пункті призначення. Згідно ст. 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, у разі втрати або нестачі вантажу перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Відповідно до ч.1 ст. 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству. У відповідності до ст. 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин. Положеннями ст. 114 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення. Згідно зі статтею 115 Статуту, вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

В свою чергу, у відповідності до вимог ст. 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. Згідно з п/п а ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

У відзиві на позовну заяву ПАТ „Українська залізниця наполягало на відсутності вини відповідача у нестачі вантажу у розмірі 4 660 кг., оскільки, за переконанням останнього, відповідачем не було належним чином визначено придатність для перевезення вантажу у комерційному відношенні, що і стало причиною нестачі вантажу.

Абзацом 2 п. 3.9 Розяснення Президії Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею„ від 29.05.2002 р. N 04-5/601 ( з наступними змінами і доповненнями) визначено наступне. Оскільки незбереження вантажу може бути наслідком як технічної несправності вагона або контейнера, так і їх непридатності для перевезення певного вантажу (тобто у комерційному відношенні), то господарським судам у вирішенні спорів слід розмежовувати відповідні поняття. Вагон (контейнер) може бути цілком справним, але таким, що не забезпечить збереження якості певного вантажу, наприклад, має стійкий запах, що впливає на завантажені до нього продовольчі товари. Саме в такому випадку йдеться про непридатність вагона (контейнера) у комерційному відношенні. Згідно з зазначеною статтею Статуту придатність вагона чи контейнера для перевезення відповідного вантажу у комерційному відношенні визначається відправником або залізницею, якщо вона здійснює завантаження. Отже, якщо псування вантажу є наслідком комерційної несправності вагона (контейнера), відповідальність за це несе той, хто завантажив продукцію у вагон (контейнер).

Як вбачається з матеріалів справи, обставиною, що спричинила складання актів загальної форми, зважування вагону, та подальше складання комерційного акту була комерційна несправність вагону, а саме: наявність ознак незбереженості навалочного вантажу при перевезенні у вагоні відкритого типу. Наведене, в силу приписів ст.ст. 110 - 114 Статуту залізниць України виключає можливість притягнення ПАТ „Українська залізниця, як перевізника, до відповідальності за нестачу даного вантажу.

В даному випадку, господарський суд, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, а саме на відсутність вини залізниці за незбереження вантажу, що з урахуванням приписів ст. 924 ЦК України та ст. 314 Господарського кодексу України є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за нестачу вантажу, та має наслідком відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ „ДТЕК Октябрська ЦЗФ.

З огляду на викладене, у господарського суду відсутні правові підстави для відшкодування за рахунок відповідача ПАТ „ДТЕК Октябрська ЦЗФ збитків у розмірі 7 159,75 грн., що, в свою чергу, має наслідком відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ „ДТЕК Октябрська ЦЗФ.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Разом з тим, ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Підсумовуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 11, 509, 525, 526, 610, 612, 629, 909 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 308, 310, 314 Господарського кодексу України, ст. ст. 6, 24, 31, 32, 110, 111, 114, 115 Постанови Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 р. N 457 „Про затвердження Статуту залізниць України, п. п. 5, 6 Правил перевезення у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001р. №542, позов публічного акціонерного товариства „ДТЕК Октябрська ЦЗФ до публічного акціонерного товариства „Українська залізниця в особі регіональної філії „Одеська залізниця про стягнення 7 159,75 грн. задоволенню не підлягає.

Судові витрати зі сплати судового збору розподіляються судом відповідно до приписів ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 35, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 03 квітня 2017 р.

Суддя С.П. Желєзна