КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2017 р. Справа№ 910/20216/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Алданової С.О.

Зубець Л.П.

при секретарі Мурашко М.С.

за участю представників

від позивача: Махонько О.А. - за довіреністю

від відповідача: Кругляк Г.В. - за довіреністю

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Покрова 1"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 24.01.2017 року

у справі № 910/20216/15 (суддя Комарова О.С.)

за позовом Комунального підприємства по утриманню житлового

господарства Дніпровського району м. Києва

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Покрова 1"

про стягнення 71 595,44 грн.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Покрова 1" про стягнення 71 595,44 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Покрова 1" займає приміщення за адресою: м. Київ, проспект Воз'єднання, 1; позивач на підставі договорів з тепло та водопостачальними організаціями (ПАТ "Київенерго", ТОВ "Єврореконструкція", ПАТ АК "Київводоканал") приєднав відповідача до своєї мережі, як субабонента, та надавав відповідачу послуги з центрального опалення, гарячого водопостачання, а відповідач фактично споживав послуги, але не здійснював оплату. Дії по несплаті відповідачем фактично отриманих послуг за період з 01.11.2012 по 31.05.2013 у розмірі 43 286,17 грн. порушують права позивача, як балансоутримувача, оскільки відповідач, не здійснивши позивачеві оплату за спожиті комунальні послуги, як балансоутримувачу будинку, зберіг за рахунок позивача власні кошти у розмірі вартості наданих послуг.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.01.2016 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2016 року у справі № 910/20216/15 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою від 30.08.2016 року Вищого господарського суду України касаційну скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва задоволено, постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2016 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2016 у справі №910/20216/15 - скасовано, справу № 910/20216/15 направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 24.01.2017р. у справі № 910/20216/15 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Покрова 1" на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва грошові кошти: заборгованості з гарячого водопостачання - 7357,26 грн. (сім тисяч триста п'ятдесят сім гривень 26 копійок), заборгованості з центрального опалення - 35 928,91 грн. (тридцять п'ять тисяч дев'ятсот двадцять вісім гривень 91 копійка), інфляційних втрат - 25 324,35 грн. (двадцять п'ять тисяч триста двадцять чотири гривні 35 копійок), 3% річних - 2984,92 грн. (дві тисячі дев'ятсот вісімдесят чотири гривні 92 копійки) та судовий збір - 1827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень). Видати наказ.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Покрова 1" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 24.01.2017р. у справі № 910/20216/15 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Покрова 1" від 10.02.2017 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду: головуючий суддя Мартюк А.І., судді Зубець Л.П., Алданова С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2017 р. колегією суду у складі головуючого судді Мартюк А.І., суддів Зубець Л.П., Алданова С.О. прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Покрова 1" у справі № 910/2016/15 до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 14.03.2017 року.

Представник апелянта в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва створене з метою забезпечення управління комунальним житловим фондом, ефективної експлуатації жилих і нежилих приміщень, будинків та споруд, іншого майна комунальної власності територіальної громади Дніпровського району м. Києва, задоволення потреб споживачів щодо надання їм житлово-комунальних послуг (п. 3.1 статуту позивача, затвердженого рішенням ХХІІ сесії Дніпровської районної у місті Києві ради V скликання від 29.09.2009 № 399).

Відповідно до пункту 3.2.2 статуту, предметом діяльності підприємства є, зокрема, забезпечення на підставі укладених договорів між споживачами, виробниками та виконавцями послуг з транспортування холодної, гарячої води, стоків та теплової енергії на опалення до споживачів по внутрішньо будинкових мережах та збір платежів від споживачів зазначених послуг на користь виконавців послуг згідно з договорами.

01.10.2012 року між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (надалі - покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (надалі - енергопостачальна організація) було укладено договір на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води № 420002, відповідно до п. 1.1. якого енергопостачальна організація зобов'язується виробляти, систематично поставляти та передавати у власність покупцю, згідно переліку додатків 3 та 3а, теплову енергію у вигляді гарячої води у період з 01.10.2012 р. по 30.09.2013 р. у кількості 58740,319 Гкал, з максимальним тепловим навантаженням 27,450 Гкал/год, в т.ч. на потреби: опалення - 15,553 Гкал/год, гарячого водопостачання - 11,897 Гкал/год.

Відповідно до додатку № 3 до договору на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води № 420002 від 01.10.2012 року, відповідач входить до переліку абонентів, які знаходяться на обслуговуванні позивача.

08.07.2003 року між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (надалі - абонент, позивач) та ВАТ "АК "Київводоканал" (надалі - постачальник) було укладено договір на послуги водопостачання та водовідведення № 02723/2-04, відповідно до п. 1. якого, постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та водовідведення, а абонент зобов'язується розраховуватися за вищезазначені послуги згідно договору та Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 р. № 65.

Договір є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту його підписання сторонами (п. 7.1. договору).

Додатком №3 до договору № 02723/2-04 на послуги водопостачання та водовідведення, сторони погодили порядок проведення розрахунків по відшкодуванню житловим організаціям витрат, пов'язаних з нарахуванням, збором, обліком та розщепленням платежів населення за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що протягом періоду з 01.10.2012 року по 30.04.2013 року - (період вказаний у поясненнях від 06.01.2017 року) ним було надано відповідачу комунальні послуги у приміщення за адресою: м. Київ, проспект Воз'єднання, 1 на загальну суму 43 286,17 грн., у тому числі: з гарячого водопостачання на суму 7357,26 грн. та послуги з центрального опалення на суму 35 928,91 грн., що підтверджується розробками по групрахунках, особовими картками та розшифровками (табуляграмами) постачальних компаній на потреби центрального опалення та гарячого водопостачання за вказаний період.

10.06.2015 року позивачем надіслано на адресу відповідача претензію-вимогу № 47-1708 від 04.06.2015 року, в якій позивач просив відповідача в 7-ми денний термін з дня отримання претензії сплатити заборгованість за спожиті комунальній послуги, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача, в додатках до якої додав платіжну вимогу-доручення № 30/417 від 04.06.2015 року на суму 43 286,17 грн., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач на претензію-вимогу № 47-1708 від 04.06.2015 року відповіді не надав, заборгованість не погасив.

Позивач зазначає, що останнім на підставі договорів з тепло та водопостачальними організаціями приєднав до своєї мережі відповідача, як субабонента, та надавав послуги з гарячого водопостачання та центрального опалення, а останній фактично споживав послуги, тобто між сторонами виникли позадоговірні відносини відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 43 286,17 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до статей 12, 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги поділяються за: функціональним призначенням; порядком затвердження цін/тарифів.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи:

1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики;

2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території;

3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Частиною 3 ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що комунальні послуги надаються споживачам безперебійно.

Відповідно до вимог статті 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності, сплачують комунальні послуги за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання та пропорційну частку витрат на утримання прибудинкової території.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог частини 3 статті 179 Господарського кодексу України, укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.ст. 18, 20 постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року "Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення" (далі - постанова КМУ № 630 від 21.07.2005 р.) плата за надані послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк, і вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

За таких обставин зобов'язання відповідача оплатити надані йому послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

Відповідно до ст. 218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Недійсність договору з надання житлово-комунальних послуг у зв'язку з недодержанням юридичними особами письмової форми законом не встановлена, а тому виниклі між сторонами зобов'язання є дійсними і їх виконання повинне здійснюватися у відповідності до норм цивільного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.11.2014 року у справі № 3-184гс14.

Статтею 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила). Дані Правила регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Згідно п. 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, централізоване водовідведення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у відведенні стічних вод, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових централізованих систем водовідведення; централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання; централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Пунктом 18 Правил встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Оскільки відповідач користувався послугами з гарячого водопостачання і центрального опалення, які надавалися в повному обсязі позивачем, заяви про відмову від користування послугами відповідач не подавав, скарг щодо обсягу та якості наданих послуг від відповідача не надходило, то за аналогією частини 1 статті 8 Цивільного кодексу України, він зобов'язаний відшкодувати вартість отриманих послуг, що і є предметом позовної заяви.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як вже було встановлено судом, у період з 01.10.2012 року по 30.04.2013 року позивач надав відповідачу комунальні послуги у приміщення за адресою: м. Київ, проспект Воз'єднання, 1 на загальну суму 43 286,17 грн., у тому числі: з гарячого водопостачання на суму 7357,26 грн. та послуги з центрального опалення на суму 35 928,91 грн., що підтверджується розробками по групрахункам, особовими картками та розшифровками (табуляграмами) постачальних компаній на потреби центрального опалення та гарячого водопостачання за вказаний період (копії містяться в матеріалах справи).

Відповідач в порушенням норм чинного законодавства, фактично надані позивачем послуги з гарячого водопостачання і центрального опалення не оплатив, у зв'язку з чим у відповідача існує заборгованість перед позивачем за період з 01.10.2012 року по 30.04.2013 року, яка за розрахунком позивача складає 43 286,17 грн., з них: з гарячого водопостачання - 7357,26 грн. та послуги з центрального опалення - 35 928,91 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач утримує житловий будинок на балансі, здійснює його експлуатацію та надає власникам приміщень житлово-комунальні послуги, відповідно зобов'язаний надавати такі послуги відповідачу незалежно від укладення останнім договору.

Відповідно до ч.1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі ст. 1213 Цивільного кодексу України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Оскільки відповідач користувався житлово-комунальними послугами, які надавались позивачем в повному обсязі, заяви про відмову від користування послугами відповідач не подавав, скарг щодо обсягу та якості наданих послуг від відповідача не надходило, то за аналогією застосування частини 2 статті 1213 Цивільного кодексу України, відповідно до частини 1 статті 8 Цивільного кодексу України, він зобов'язаний відшкодувати вартість отриманих послуг, що і є предметом даного спору, а тому вимоги позивача про відшкодування її вартості на підставі ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України є правомірними.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно п. 1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України.

Днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Матеріалами справи підтверджено, що 10.06.2015 року позивачем надіслано на адресу відповідача претензію-вимогу № 47-1708 від 04.06.2015 року, в якій позивач просив відповідача в 7-ми денний термін з дня отримання претензії сплатити заборгованість за спожиті комунальній послуги, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача, в додатках до якої додав платіжну вимогу-доручення № 30/417 від 04.06.2015 року на суму 43 286,17 грн., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (копія міститься в матеріалах справи).

В матеріалах справи наявний акт готовності до опалювального сезону, складений 31.01.2013 року представниками теплопостачальної організації та відповідача, в якому вказано готовність об'єкту відповідача, що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Воз'єднання, 1 до опалювального сезону 2013 року.

Крім того, в акті №08/12-14-299 від 17.04.2013 Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії в м. Києві зафіксовано про постановку на комерційний облік приладів теплової енергії споживача 18.02.2013 року, тоді як доказів опломбування приладів теплової енергії відповідача матеріали справи не містять та останнім суду не надано, у зв'язку з чим суд погоджується з доводами позивача про нарахування плати за комунальні послуги розрахунковим методом, зазначеним в позовній заяві.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач в порушення норм Цивільного кодексу України, не здійснив оплату фактично наданих йому позивачем послуг з гарячого водопостачання та центрального опалення, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, таким чином вимоги про стягнення заборгованості за фактично спожиті комунальні послуги за період з 01.10.2012 року по 30.04.2013 року в сумі 43 286,17 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача втрати в розмірі 25 324,35 грн. та 3% річних в розмірі 2984,92 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З положень п.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів погоджується з розрахунком позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 25 324,35 грн. та 3% річних в розмірі 2984,92 грн.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2017р. у справі № 910/20216/15 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає, а отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Покрова 1" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2017р. у справі № 910/20216/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/20216/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді С.О. Алданова

Л.П. Зубець