ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.03.2017 Справа № 905/132/17

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Укртелеком», м. Київ (в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», м. Дніпро)

до відповідача: Департаменту соціального захисту населення Торецької міської ради, м. Торецьк Донецької області

про стягнення 104 286,08грн.

Суддя Матюхін В.І.

Представники:

позивача: ОСОБА_1 за дов.;

відповідача: не зявився.

Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» звернулось до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Департаменту соціального захисту населення Торецької міської ради» 104 286,08грн. заборгованості на відшкодування витрат підприємства за надані протягом 2015 року послуги звязку для населення в частині пільг.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору на відшкодування витрат підприємства за надані послуги звязку для населення в частині пільг від 22.01.2015р. №11.

Позивач наполягає на тому, що:

- відповідно до умов договору протягом 2015 року були надані телекомунікаційні послуги пільговій категорії населення на загальну суму 104 286,08грн., яка підлягала відшкодуванню відповідачем і до цього часу залишається несплаченою;

- п.12 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» від 4 березня 2002 р. N 256 передбачене першочергове погашення кредиторської заборгованості за державними програмами соціального захисту населення, яка утворилася станом на початок року;

- відповідачем розрахунки за 2015 рік прийняті, проте в порушення умов договору не виконані свої зобовязання щодо відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення;

- згідно ч.2 ст.208 Господарського кодексу України і ст.617 Цивільного кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Відповідач відзивом на позов, не заперечуючи факту надання Публічним акціонерним товариством «Укртелеком» пільг та відповідних документів для відшкодування коштів за надані пільги на суму позову (104 286,08грн.), вимоги позивача не визнав з посиланням на те, що:

- «відшкодування за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту протягом 2015 року не здійснювалося у звязку з ненадходженням бюджетних коштів на вказані цілі»;

- заборгованість державного бюджету за 2015 рік станом на 01.01.2016 року становить 104 286,08грн. (зареєстрована в Державному казначействі України);

- кошти державного бюджету для відшкодування наданих пільг з послуг звязку у Законі України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» не передбачені.

Також відповідач зазначив, що підставою для отримання коштів субвенцій є Закон України про Державний бюджет України на відповідний рік та стаття 102 Бюджетного кодексу України, частина 5 якої Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України» 1789-VIII від 20 грудня 2016 року виключена і, таким чином, видатки за надані пільги з послуг звязку не віднесені до видатків державного бюджету.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача у відкритому судовому засіданні, господарський суд встановив:

22.01.2015р. між Департаментом соціального захисту населення Торецької (на той час Дзержинської) міської ради (головний розпорядник коштів) та Публічним акціонерним товариством «Укртелеком» (виконавець) був укладений договір на відшкодування витрат підприємства за надані послуги звязку для населення в частині пільг.

Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами. Сторони домовилися, що умови цього договору розповсюджуються на правовідносини сторін, що виникли з 01.01.2015р. та діють до 31.12.2015р. Щодо проведення розрахунків за надані послуги до повного виконання (р.4 договору).

Відповідно до п.1.1 договору, відшкодування витрат за рахунок субвенцій з державного бюджету за надані пільгові послуги громадянам, які мають право згідно з п.5 ст.51, ст.102 Бюджетного кодексу України, на підставі отриманих розрахунків від підприємства.

Відшкодування витрат за надані послуги здійснюється в межах затверджених бюджетних призначень на відповідний рік (п.2.1 договору).

Відшкодування головним розпорядником коштів фактично наданих послуг проводиться по мірі надходження коштів з державного бюджету, які перераховуються на поточні рахунки виконавця протягом 5-ти банківських днів з дня їх надходження (п.2.2 договору).

Протягом 2015 року позивачем були надані телекомунікаційні послуги (користування телефонами) пільговій категорії населення (на виконання вимог чинного законодавства) на загальну суму 104 286,08грн., що не спростовано відповідачем та підтверджується актами звіряння заборгованості за період з 01.01.2015р. по 01.01.2016р., які підписані повноважними представниками сторін без будь яких зауважень.

З урахуванням заборгованості за попередні періоди відповідач мав перерахувати позивачеві 146 372,96грн., у дійсності було перераховано тільки 42 086,88грн.

Таким чином, відповідачем відшкодування витрат за надані протягом 2015 року послуги звязку (на пільгових умовах) було здійснено не в повному обсязі, що підтверджується актами звіряння заборгованості, відповідно до яких невідшкодована сума станом на 01.01.2016р. складає суму позову - 104 286,08грн.

Причина невідшкодування не надходження коштів з державного бюджету.

За таких обставин і зважаючи на те, що:

· згідно ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу;

· згідно п.1 ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору;

· ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін);

· п.2.1 укладеного між сторонами договору передбачено, що відшкодування витрат за надані послуги здійснюється в межах затверджених бюджетних призначень на відповідний рік;

· п.2.2 договору сторони домовились, що відшкодування головним розпорядником коштів фактично наданих послуг проводиться по мірі надходження коштів з державного бюджету, які перераховуються на поточні рахунки виконавця протягом 5-ти банківських днів з дня їх надходження;

· доказів надходження субвенції з Державного бюджету на розрахунковий рахунок головного розпорядника коштів для відшкодування витрат за фактично надані пільгові послуги звязку громадянам, які мають право згідно з п.5 ст.51, ст.102 Бюджетного кодексу України, позивачем суду не надано;

· ст.33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що «кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень»,

господарський суд вважає, що:

· термін оплати не наступив (позивачем зворотного не доведено);

· позов заявлений без достатніх на те підстав і задоволенню не підлягає.

Посилання позивача на те, що ним 03.02.17р. на адресу відповідача була направлена письмова вимога про оплату заборгованості, яка останнім була отримана 09.02.17р., судом до уваги не взяті, оскільки:

- відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України «до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви»;

- заява про зміну підстав позову позивачем ні до початку розгляду справи по суті, ні протягом розгляду господарським судом справи не подавалась.

З аналогічних підстав господарським судом не прийняті до уваги надані позивачем додаткові пояснення по справі, зокрема від 10 та 20 березня 2017 року, які фактично стосуються підстав позову, не зазначених у позовній заяві (відповідна письмова заява позивачем суду не подавалась).

Одночасно суд констатує, що позивач не позбавлений права звернутись до суду з аналогічними позовними вимогами, але з інших підстав.

Твердження позивача про те, що відповідачем належним чином не доведений факт не надходження коштів з державного бюджету (не надана відповідна довідка), є безпідставне, оскільки:

- про ненадходження коштів з державного бюджету відповідач зазначає у відзиві на позов, який підписаний в.о. директора Департаменту соціального захисту населення Торецької міської ради;

- довідку про ненадходження коштів з державного бюджету мала б підписати ця ж посадова особа.

Судові витрати в межах, встановлених законодавством, покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст.526, 530 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.193 Господарського кодексу України і керуючись ст.ст.33, 43, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом 10 днів з дня прийняття рішення місцевим господарським судом.

Суддя В.І. Матюхін

Повний текст рішення складено 27.03.2017р.

Надруковано примірників:

1 до справи;

1 позивачу;

1 відповідачу.