ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2017 року Справа № 904/11268/16 Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Березкіної О.В. ( доповідач)

Суддів: Антоніка С.Г., Іванова О.Г.

При секретарі Логвіненко І.Г.

Представники сторін:

від відповідача: Бондарук Н.С. , довіреність №5 від 21.07.2016 р.;

від позивача: Малишевський О.І. , довіреність №1018 від 12.12.2016 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління праці і соціального захисту населення Нікопольської міської ради

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2016року по справі 904/11268/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «УКРТЕЛЕКОМ», м. Київ в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», м. Дніпро

до Управління праці і соціального захисту населення Нікопольської міської ради, м. Нікополь Дніпропетровської області

про стягнення 40 252,22 грн.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2016 року у справі № 904/11268/16 ( суддя Золотарьова Я.С.) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УКРТЕЛЕКОМ» в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком»- задоволені.

Суд стягнув з Управління праці і соціального захисту населення Нікопольської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" заборгованість у сумі 40252,22 грн. та 1378 грн. витрат зі сплати судового збору

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Управління праці і соціального захисту населення Нікопольської міської ради, м. Нікополь Дніпропетровської області звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та відмовити у позові.

В обґрунтування своєї скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вважає, що суд безпідставно розглянув справу без участі відповідача, який просив відкласти розгляд справи, що на думку апелянта, позбавило його можливості надати свої докази, доводи та заперечення за позовною заявою.

Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення на користь позивача за відсутності доказів надання позивачем документів згідно Постанови КМУ № 256 та передбачених п. 2.1.2 Договору, що виключає відповідальність відповідача.

Управління праці і соціального захисту населення Нікопольської міської ради посилається на те, що на 2016 рік були відсутні видатки для виконання зобов'язань за минулий бюджетний рік, тобто, за зобов'язаннями відповідача за грудень 2015 року.

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування рішення суду та відмови у позові.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23 лютого 2017 року апеляційна скарга була прийнята до розгляду, розгляд справи було призначено у судовому засіданні на 9 березня 2017 року колегією суддів у складі : головуюча суддя - Березкіна О.В.( доповідач), судді: Дарміна М.О., Іванова О.Г.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 09 березня 2017 року №354/17 у зв'язку з лікарняним судді Дарміна М.О., призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у справі №904/11268/16, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Березкіна О.В. (доповідач), судді - Антонік С.Г., Іванов О.Г.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09 березня 2017 року розгляд апеляційної скаргу було відкладено на 21 березня 2017 рік .

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати та відмовити у позові.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 12.02.2015 між Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії ПАТ "Укртелеком" (позивач, постачальник) та Управлінням праці і соціального захисту населення Нікопольської міської ради (відповідач, платник) було укладено договір про надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення та проведення розрахунків за надані пільги № 505 (а.с. 8-10).

Відповідно до п. 1.1 договору, предметом цього договору є відносини сторін щодо фінансування пільг, пов'язаних з наданням телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення.

Згідно з п. 1.2 договору, постачальник здійснює надання телекомунікаційних (абонентна плата) послуг громадянам, які мають відповідні пільги, а платник здійснює фінансування пільг, відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України, Закону України "Про державний бюджет на 2015 рік", а платник проводить розрахунки за надані пільги в межах своїх кошторисних призначень.

Відповідно до п. 2.2.2 договору встановлено, що платник зобов'язаний проводити розрахунки за надані телекомунікаційні послуги пільговій категорії населення, яка внесена до Єдиного реєстру.

Пунктом 2.1.2. договору встановлено, що постачальник зобов'язується щомісяця надавати у відділ персоніфікованого обліку пільговиків платника:

- до 10 числа місяця, що настає за звітний, надавати на електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих громадянам пільгових категорій у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга" встановленою п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги" (зі змінами) (далі - Єдиний реєстр);

- до 20 числа місяця, що настає за звітним, надавати відомості про фактично надані послуги на паперових носіях;

- до 06 числа місяця, другого за звітним, складати акти звіряння сум заборгованості по наданим послугам зв'язку за станом на 1 число місяця, що передує звітному.

Звертаючись до Управління праці і соціального захисту населення Нікопольської міської ради із позовом про стягнення 40 252,22 грн., позивач - Публічне акціонерне товариство «УКРТЕЛЕКОМ в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» посилався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором № 505 від 12.02.2015 про надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення та проведення розрахунків за надані пільги, в частині повного та своєчасного розрахунку за надані послуги.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції виходив з того, що позивач надавав у 2015 році відповідачу телекомунікаційні послуги, проте надані послуги пільговій категорії громадян у грудні 2015 відповідачем сплачені не були, внаслідок чого утворилась заборгованість на суму 40252,22 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" встановлено, що виключно законами України визначаються, зокрема, пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання.

Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Частиною 3 статті 19 Закону України "Про телекомунікації" передбачено, що телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Постановою КМУ № 256 від 04.03.2002 затверджено порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Як встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору, позивач надав у грудні 2015 відповідачу послуги на суму 40252,22 грн., що підтверджується розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг у грудні 2015 (а.с. 17-23).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння змiна його умов не допускається, якщо iнше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Проте, надані послуги пільговій категорії громадян у сумі 40 252,22 грн. грудні 2015 відповідачем сплачені не були, тому господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення означеної суми на користь позивача.

Доводи відповідача про відсутність доказів надання позивачем відповідачу документів згідно Постанови КМУ № 256 та п. 2.1.2 Договору, як підставу для відмови у позові, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" від 04.03.2002 № 256, встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення):

до 22 числа місяця, що настає за звітним, - щодо пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян, пільг з послуг зв'язку, зокрема безпроводного доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування). Інформація про фактично нараховані за звітний період суми подається як в цілому, так і за розрахунками, не проведеними згідно з Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. N 20 (Офіційний вісник України, 2005 р., N 2, ст. 88; 2009 р., N 5, ст. 123; 2010 р., N 37, ст. 1257).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до позовної заяви надано розрахунок заборгованості по витратам, розрахунок видатків на відшкодування витрат.

До суду апеляційної інстанції позивачем надано докази направлення позивачем за допомогою служби Дніпропетровськ спецзв'язок 15 січня 2016 року, як це передбачено умовами договору, розрахунків вартості послуг, наданих громадянам пільгових категорій за грудень 2015 року, згідно з формою « 2-пільга», яка встановлена п. 10 Постанови КМУ від 29 січня 2003 року № 117 « Про Єдиний державний реєстр осіб, які мають право на пільги про що свідчить реєстр № 24 від 15.01.2016 року , квитанція та розписка за прийняті відправлення по реєстру на адресу УСЗН ( у тому числі, м. Нікополь.

При цьому, відповідачем не спростовано, що саме означені документи, а не будь-які інші, були надіслані позивачем.

Доводи відповідача про те, що на 2016 рік були відсутні видатки для виконання зобов'язань за минулий бюджетний рік, тобто, за зобов'язаннями відповідача за грудень 2015 року, не є підставою для звільнення його від відповідальності за несплату цієї суми, оскільки пунктом 12 Порядку фінансування видатків передбачено, що погашення кредиторської заборгованості, що утворилася на початок року, проводиться першочергово та крім того, відсутність бюджетного фінансування не звільняє від відповідальності за невиконання зобов'язання.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 року констатовано, зокрема, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) у відповідача не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язань.

Посилання апелянта на те, що розрахунок видатків за грудень 2015 року не міг бути прийнятим відповідачем з тих підстав, що він був наданий у січні 2016 року, тобто, поза межами дії договору, який діяв по 31.12.2015 року є неспроможними, оскільки умовами договору передбачено подання позивачем відповідачу відомостей про фактично надані послуги до 20 числа місяця, що настає за звітним, отже, звітність та акт за надані позивачем послуги у грудні 2015 року мали подаватись позивачем саме у січні 2016 року.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що суд розглянув справу без їх участі, з огляду на те, що матеріалами справи підтверджено факт належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання, а відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічне роз'яснення міститься у абзацу 1 п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26 грудня 2011 року N 18, згідно з яким у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка представника відповідача в засідання суду першої інстанції не стала перешкодою для розгляду справи по суті.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, розглядаючи справу, господарський суд першої інстанції всебічно, повно і об'єктивно з'ясував всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст.103 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99-105 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці і соціального захисту населення Нікопольської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2016 року у справі № 904/11268/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 23 березня 2017 року.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя О.Г.Іванов

Суддя С.Г.Антонік