РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2017Справа №910/1200/17
за позовом Державного підприємства "Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України"

до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Корона-Введенська"

про стягнення 70764 грн. 21 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Мірошниченко О.В. - представник за довіреністю № 02-01/17 від 11.01.2017;

від відповідача: Шекера С.В. - представник за довіреністю б/н від 08.02.2017.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

24.01.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства "Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України" з вимогами до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Корона-Введенська" про стягнення 86979 грн. 61 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем обов'язку з відшкодування суми земельного податку у розмірі 76092,20 грн. за період з березня 2016 року по грудень 2016 року за договором №25/11 про відшкодування витрат по сплаті податку на землю від 03.01.2011 за користування земельною ділянкою за адресою м. Київ, вул. Панаса Мирного, 28-А, що перебуває на праві постійного користування позивача, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 76092,20 грн. заборгованості з відшкодування витрат по сплаті податку на землю, а також 3% річних у розмірі 1908,54 грн. та інфляційних втрат у розмірі 8978,87 грн. за прострочення виконання зобов'язань з відшкодування земельного податку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2017 порушено провадження у справі № 910/1200/17 та розгляд справи призначено на 10.02.2017.

10.02.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач вказує на неукладеність договору №25/11 про відшкодування витрат по сплаті податку на землю від 03.01.2011, оскільки сторонами не погоджено строк такого договору, що в силу ст. 638 Цивільного кодексу України є істотною умовою такого договору, а тому відповідач вважає, що договір №25/11 про відшкодування витрат по сплаті податку на землю від 03.01.2011 не може породжувати жодних зобов'язань для відповідача та не може слугувати підставою для задоволення позовних вимог. Також відповідач зазначає, що власники квартир багатоквартирного житлового будинку в силу Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» стають співвласниками всієї решти приміщень та будинку та споруд на прибудинковій території, а до спільного майна багатоквартирного будинку належить, в тому числі, права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Також відповідач зазначає, що сплата податку на землю повинна відбуватись виключно фактичним землекористувачем земельної ділянки, а не через попереднього землекористувача. Окрім того, відповідач зазначає про некоректність розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, здійсненого позивачем.

У судовому засіданні 10.02.2017 представником позивача подано додаткові документи.

У судовому засіданні 10.02.2017 оголошено перерву до 28.02.2017.

23.02.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові пояснення, відповідно до яких відповідач вказує, що у багатоквартирному будинку за адресою м. Київ, вул. Панаса Мирного, 28-А наявні в тому числі комерційні приміщення, земельна ділянка, на якій вони розміщені має змішане цільове призначення, а отже земельний податок за землі комерційного призначення повинні сплачувати власники нежитлових приміщень, а не співвласники багатоквартирного будинку.

У судовому засіданні 28.02.2017 представник позивача подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив суд стягнути з відповідача 84164,26 грн. заборгованості за період з березня 2016 року по січень 2017 року; 3% річних у розмірі 1929,10 грн. та інфляційні нарахування у розмірі 6373,97 грн.

Відповідно до п. 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку (п. 3.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

З огляду на ті обставини, що у позові позивачем було заявлено до стягнення суму основного боргу у розмірі 76092,20 грн., а також 3% річних та інфляційних втрат, а у заяві про збільшення позовних вимог мова йде про стягнення окрім основного боргу за вказаний період, також і основного боргу за новий період, а саме за січень 2017 року та 3% річних і інфляційних втрат за невиконання грошового зобов'язання, що виникло у січні 2017 року, що не було заявлено у позові, суд дійшов висновку, що дана заява фактично спрямована на заявлення нових вимог (предмет - стягнення заборгованості за новий період (січень 2017 року) та 3% річних та інфляційних втрат у зв'язку з простроченням зобов'язання за січень 2017 року; підстава - прострочення з виконання вказаного зобов'язання) у даній справі, а не збільшення розміру вже заявлених, а тому, з огляду на те, що заява направлена на одночасну зміну предмета і підстав позову, суд не приймає до розгляду дану заяву.

У судовому засіданні 28.02.2017 оголошено перерву до 14.03.2017.

У судове засідання 14.03.2017 з'явились представники сторін. Позивач підтримав позов, та подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно з якою просив суд стягнути з відповідача 62996,88 грн. заборгованості з відшкодування витрат по сплаті податку на землю, а також 3% річних у розмірі 1580,08 грн. та інфляційних втрат у розмірі 4587,25 грн. за прострочення виконання зобов'язань з відшкодування земельного податку. Вказана заява прийнята судом до розгляду.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві та додатково поданих поясненнях.

У судовому засіданні 14.03.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до рішення Київської міської ради від 26.12.2002 №206-4/366 «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею» вирішено затвердити проект відведення земельної ділянки Державному будівельному комбінату Управління справами Верховної Ради України для будівництва, обслуговування та експлуатації житлового будинку з підземним паркінгом на вул. Панаса Мирного, 28-а у Печерському районі м. Києва; вилучити з користування Головного управління розквартирування військ і капітального будівництва Міністерства оборони України частину земельної ділянки, відведеної відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 15.01.1951 №5 «О возобновлении отвода и установления границ земельних участков в Печерском и Ленинградском районах г. Киева, занимаемых военными городками Квартирно-Эксплуатационного Управления Киевского Военного Округа» площею 0,30 га (лист-згода від 16.12.2002 №163/4656); надати Державному будівельному комбінату Управління справами Верховної Ради України, за умови виконання п. 1.1. цього рішення, в постійне користування земельну ділянку площею 0,49 га для будівництва, обслуговування та експлуатації житлового будинку з підземним паркінгом на вул. Панаса Мирного, 28-а у Печерському районі м. Києва, в тому числі, 0,30 га - за рахунок земель, вилучених відповідно до ч. 2 цього пункту, 0,19 га - за рахунок земель міської забудови (копія рішення долучена до позову).

Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право постійного користування землею І-КВ №005000, виданого 15.04.2003, Державному будівельному комбінату Управління справами Верховної Ради України надано у постійне користування 0,4946 га землі в межах згідно з планом землекористування для будівництва, обслуговування та експлуатації житлового будинку з підземним паркінгом на вул. Панаса Мирного, 28-а у Печерському районі м. Києва відповідно до рішення Київської міської ради №206-4/366 від 26.12.2002. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею №82-4-00050 (копія акту долучена до позову та подана 14.03.2017).

Судом встановлено, що відповідно до акту Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 22.04.2005, зареєстрованого Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю в м. Києві від 27.05.2005 №133 та затвердженого Розпорядженням Печерської районної у м. Києві державної адміністрації від 20.05.2005 №638, пред'явлений Державній комісії Житловий будинок з підземним паркінгом по вул. Панаса Мирного, 28-А прийнятий в експлуатацію.

Судом встановлено, що комісією у складі начальника ДБК УС ВР України ОСОБА_3, зам. начальника ДБК ОСОБА_4, начальника відділу ОСОБА_5, головного бухгалтера ДБК ОСОБА_6, голови правління ОСББ «Корона-Введенська» ОСОБА_7 24.05.2005 було складено акт приймання-передачі житлового комплексу з балансу на баланс, відповідно до якого комісією у визначеному складі проведено обстеження активів житлового комплексу за адресою м. Київ, вул. П. Мирного, 28-А, що передається з балансу ДБК УС ВР України на баланс ОСББ «Корона-Введенська» (копія акту долучена до позову).

Судом встановлено, що 03.01.2011 між Державним будівельним комбінатом Управління справами Верховної Ради України (позивач, комбінат) та Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Корона-Введенська» (відповідач, об'єднання) було підписано договір №25/11 про відшкодування витрат по сплаті податку на землю (далі - Договір), відповідно до умов якого до переоформлення та отримання державного акту на право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 4877,41 кв.м., на якій розташована будівля та прибудинкова територія житлового будинку №28-а по вул. Панаса Мирного в м. Києві, об'єднання зобов'язується відшкодовувати суму земельного податку, сплаченого до бюджету комбінатом.

За змістом п. 1.2. Договору, комбінат зобов'язується сплачувати земельний податок в порядку і розмірах, встановлених діючим законодавством.

Відповідно до п. 2.1. Договору, відшкодування розміру земельного податку об'єднання здійснюється відповідно до розрахунку, обчисленого на підставі нормативної грошової оцінки землі, який додається до цього договору.

Щомісячно, до 5 числа поточного місяця, об'єднання перераховує на рахунок комбінату компенсацію плати за землю у розмірі 3499,62 грн. за попередній місяць. В разі зміни податкового законодавства чи зміни грошової оцінки землі, що призведе до зміни розміру податку на землю, сума компенсації підлягає коригуванню, про що сторони укладають додаткову угоду (п.п. 2.2., 2.3. Договору).

Згідно з п. 4.1. Договору, останній набуває чинності з 1 січня 2011 року і припиняється після повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Дослідивши зміст договору №25/11 про відшкодування витрат по сплаті податку на землю від 03.01.2011, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про компенсацію земельного податку.

За підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельним податком визнається обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено (ст. 271 Податкового кодексу України).

Як передбачено п. 5.1. розділу 5 «Ставка земельного податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено (незалежно від місцезнаходження)» Положення про плату за землю в місті Києві, що є додатком №3 до рішення Київської міської ради «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» від 23.06.2011 N 242/5629, ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено та які перебувають у власності фізичних та юридичних осіб та у постійному користуванні юридичних осіб державної та комунальної форми власності, коло яких визначено статтею 92 Земельного кодексу України, встановлюється в розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у пунктах 5.3 - 5.6 цього Положення.

Судом встановлено, що відповідно до довідки КП «Київський інститут земельних відносин» про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки (кадастровий номер :82:036:0063) щодо земельної ділянки за адресою м. Київ, вул. Панаса Мирного, 28А площею 4655 кв.м. (функціональне використання - землі змішаного використання: землі житлової забудови 3876 кв.м., землі комерційного використання 192 кв.м., землі транспорту, зв'язку 587 кв.м.), нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки складає 21570226,21 грн. (копія довідки подана 14.03.2017).

Судом встановлено, що відповідно до довідки КП «Київський інститут земельних відносин» про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки (кадастровий номер :82:036:0055) щодо земельної ділянки за адресою м. Київ, вул. Панаса Мирного, 28А площею 291 кв.м. (функціональне використання - землі змішаного використання: землі житлової забудови 242 кв.м., землі комерційного використання 12 кв.м., землі транспорту, зв'язку 37 кв.м.), нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки складає 1306120,84 грн. (копія довідки подана 14.03.2017).

В обґрунтування позовних вимог, позивач, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, зазначає про невиконання відповідачем як балансоутримувачем будинку за адресою м. Київ, вул. Панаса Мирного, 28-А обов'язку з відшкодування суми земельного податку у розмірі 62996,88 грн. за період з березня 2016 року по грудень 2016 року за договором №25/11 про відшкодування витрат по сплаті податку на землю від 03.01.2011 за користування земельною ділянкою за адресою м. Київ, вул. Панаса Мирного, 28-А, що перебуває на праві постійного користування позивача, у зв'язку з чим останній просить суд стягнути з відповідача 62996,88 грн. заборгованості з відшкодування витрат по сплаті податку на землю, а також 3% річних у розмірі 1580,08 грн. за період з 01.03.2016 по 31.12.2016 та інфляційних втрат у розмірі 4587,25 грн. за період з 01.03.2016 по 31.01.2017 за прострочення виконання зобов'язань з відшкодування земельного податку.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом, відповідно до акту Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 22.04.2005, зареєстрованого Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю в м. Києві від 27.05.2005 №133 та затвердженого Розпорядженням Печерської районної у м. Києві державної адміністрації від 20.05.2005 №638, пред'явлений Державній комісії Житловий будинок з підземним паркінгом по вул. Панаса Мирного, 28-А прийнятий в експлуатацію.

Як встановлено судом, комісією у складі начальника ДБК УС ВР України ОСОБА_3, зам. начальника ДБК ОСОБА_4, начальника відділу ОСОБА_5, головного бухгалтера ДБК ОСОБА_6, голови правління ОСББ «Корона-Введенська» ОСОБА_7 24.05.2005 було складено акт приймання-передачі житлового комплексу з балансу на баланс, відповідно до якого комісією у визначеному складі проведено обстеження активів житлового комплексу за адресою м. Київ, вул. П. Мирного, 28-А, що передається з балансу ДБК УС ВР України на баланс ОСББ «Корона-Введенська» (копія акту долучена до позову).

Як вбачається з даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Корона-Введенська» (відповідач) було зареєстроване як юридична особа 24.10.2005, номер запису 0013773, засновниками (учасниками) якого є співвласники 156 квартир і нежитлових приміщень за адресою м. Київ, вул. Панаса Мирного, 28-А.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлено, що багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об'єктами нерухомого майна;

співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку;

спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Згідно з приписами ст.ст. 4, 5 наведеного Закону встановлено, що власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об'єднань співвласників багатоквартирного будинку).

При цьому, відповідно до ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», об'єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об'єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Так, з наявних у справі доказів та наведених положень норм закону вбачається, що спільне майно багатоквартирного будинку за адресою м. Київ, вул. Панаса Мирного, 28-А є об'єктом спільної власності власників квартир та нежитлових приміщень вказаного житлового будинку, які, в свою чергу, передали функції з управління багатоквартирним будинком об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку (відповідачу).

В той же час, як встановлено судом, відповідно до рішення Київської міської ради від 26.12.2002 №206-4/366 «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею» вирішено затвердити проект відведення земельної ділянки Державному будівельному комбінату Управління справами Верховної Ради України для будівництва, обслуговування та експлуатації житлового будинку з підземним паркінгом на вул. Панаса Мирного, 28-а у Печерському районі м. Києва; вилучити з користування Головного управління розквартирування військ і капітального будівництва Міністерства оборони України частину земельної ділянки, відведеної відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 15.01.1951 №5 «О возобновлении отвода и установления границ земельних участков в Печерском и Ленинградском районах г. Киева, занимаемых военными городками Квартирно-Эксплуатационного Управления Киевского Военного Округа» площею 0,30 га (лист-згода від 16.12.2002 №163/4656); надати Державному будівельному комбінату Управління справами Верховної Ради України, за умови виконання п. 1.1. цього рішення, в постійне користування земельну ділянку площею 0,49 га для будівництва, обслуговування та експлуатації житлового будинку з підземним паркінгом на вул. Панаса Мирного, 28-а у Печерському районі м. Києва, в тому числі, 0,30 га - за рахунок земель, вилучених відповідно до ч. 2 цього пункту, 0,19 га - за рахунок земель міської забудови.

Як встановлено судом, відповідно до державного акту на право постійного користування землею І-КВ №005000, виданого 15.04.2003, Державному будівельному комбінату Управління справами Верховної Ради України надано у постійне користування 0,4946 га землі в межах згідно з планом землекористування для будівництва, обслуговування та експлуатації житлового будинку з підземним паркінгом на вул. Панаса Мирного, 28-а у Печерському районі м. Києва відповідно до рішення Київської міської ради №206-4/366 від 26.12.2002. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею №82-4-00050.

Відповідно до ст. 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають, зокрема, співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Частиною 2 статті 42 Земельного кодексу України встановлено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

За статтями 125 і 126 цього Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Аналіз зазначених норм права дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об'єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов'язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

Із встановлених обставин справи випливає, що співвласники багатоквартирного будинку, розташованого за адресою м. Київ, вул. Панаса Мирного, 28-А (власники квартир та нежитлових приміщень) є власниками спільного майна багатоквартирного будинку, яким в розумінні Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» є, в тому числі, права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

При цьому, земельна ділянка, на якій знаходиться багатоквартирний будинок, належала позивачу на праві постійного користування відповідно до державного акту на право постійного користування землею І-КВ №005000, виданого 15.04.2003.

Як встановлено приписами ст. 141 Земельного кодексу України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

При цьому, відповідно до ст. 287 Податкового кодексу України, у разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Суд зазначає, що у розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпункту 269.1.2 пункту 269.1 статті 269, підпункту 270.1.1 пункту 270.1 статті 270, Податкового кодексу України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Якщо певна особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08.06.2016 у справі №21-804а16.

Разом з тим, як встановлено судом, 03.01.2011 між Державним будівельним комбінатом Управління справами Верховної Ради України (позивач, комбінат) та Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Корона Введенська» (відповідач, об'єднання) укладено договір №25/11 про відшкодування витрат по сплаті податку на землю, відповідно до умов якого до переоформлення та отримання державного акту на право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 4877,41 кв.м., на якій розташована будівля та прибудинкова територія житлового будинку №28-а по вул. Панаса Мирного в м. Києві, об'єднання зобов'язується відшкодовувати суму земельного податку, сплаченого до бюджету комбінатом.

Суд зазначає, що власне на підставі вказаного договору позивач просить суд стягнути з відповідача суму відшкодування земельного податку.

Проте, з огляду на наведені висновки суду, умова договору про те, що позивач як особа, якій належить право постійного користування земельною ділянкою за адресою м. Київ, вул. Панаса Мирного, 28-А, продовжує сплачувати земельний податок за цю земельну ділянку до моменту оформлення відповідачем права постійного користування нею, а відповідач відшкодовуватиме сплату цього податку, суперечить зазначеним вище нормам Податкового кодексу України, а тому, суд дійшов висновку, що власник (співвласники) нерухомого майна, яке знаходиться на земельній ділянці, право користування якою перейшло до набувача (набувачів) у зв'язку з набуттям права власності на об'єкт нерухомості, розташований на цій ділянці, та який (які) є фактичним землекористувачем (фактичними землекористувачами), - є самостійним платником (самостійними платниками) земельного податку за таку земельну ділянку, оскільки договором не можна змінити порядок (в тому числі, суб'єкта) виконання обов'язку, встановленого податковим законом.

Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 08.06.2016 у справі №21-804а16.

За змістом ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Так, оскільки цивільно-правовий договір/господарсько-правовий договір є підставою для виникнення (зміни, припинення) цивільних (господарських) прав та обов'язків в силу норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, та відповідно предметом його регулювання можуть бути лише цивільні (господарські) правовідносини, тоді як предметом регулювання договору №25/11 про відшкодування витрат по сплаті податку на землю є порядок виконання податкового закону, а саме обов'язку сплачувати земельний податок, тобто такі відносини за своєю правовою природою не є цивільно-правовими/господарського-правовими, суд дійшов висновку, що даний договір №25/11 не може розглядатись як договір в розумінні правочину, спрямованого на встановлення, зміну або припинення цивільних (господарських) прав та обов'язків.

За наведених обставин, викладені у запереченнях доводи відповідача, зокрема щодо недосягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов договору, судом не приймаються.

З огляду на зазначені обставини, суд дійшов висновку про відсутність обов'язку відповідача з відшкодування позивачу сум земельного податку за земельну ділянку за адресою м. Київ, вул. Панаса Мирного, 28-А, зокрема у заявлений в позові період, у зв'язку з чим наданий позивачем розрахунок земельного податку на предмет відповідності нормам чинного законодавства судом не досліджується.

При цьому, у зв'язку з відсутністю підстав для стягнення з відповідача сум відшкодування земельного податку за земельну ділянку, відсутні підстави для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих позивачем у зв'язку з невиконанням відповідачем обов'язку з відшкодування земельного податку.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, позов Державного підприємства "Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України" до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Корона-Введенська" про стягнення 70764 грн. 21 коп. не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача, з огляду на відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 28.03.2017

Суддя І.М. Отрош