ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.03.2017 Справа № 904/184/17

За позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз", м. Дніпро

до Публічного акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль", м. Кам'янське Дніпропетровської області

за участю 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 підприємство Кам'янської міської ради "Тепломережі", м. Кам'янське Дніпропетровської області

про стягнення 4388941,49 грн

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: головний юрисконсульт ОСОБА_2, довіреність № 195 від 22.12.2016;

від відповідача: начальник юридичного відділу ОСОБА_3, довіреність № 42/2016 від 28.09.2016; юрисконсульт 1 категорії ОСОБА_4, довіреність № 46/2016 від 28.11.2016;

від третьої особи: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" (позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" (відповідач) про стягнення 3084267,50 грн пені, 350532,26 грн 3% річних, 954141,73 грн інфляційних нарахувань.

Відповідач відзив на позов та витребувані матеріали не надав, його представник в судове засідання не прибув, 24.01.2017 відповідачем подано клопотання відкласти розгляд справи через неможливість явки представника.

14.02.2017 відповідачем подано клопотання залучити до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_1 підприємство Кам'янської міської ради "Тепломережі", яке згідно з договором від 15.02.2016 поручилось перед позивачем за виконання ПАТ "Дніпровська ТЕЦ" грошових зобов'язань за договором, що укладений шляхом підписання заяви-приєднання від 01.01.2016.

Відповідно до ст. 77 ГПК України в судовому засіданні 14.02.2017 оголошено перерву до 27.02.2017.

Суд ухвалою від 27.02.2017 відхилив клопотання відповідача, оскільки в провадженні господарського суду Дніпропетровської області перебувала справа № 904/5416/16 за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" до Комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради "Дніпродзержинськтепломережа" про стягнення з нього як поручителя боргу за договором від 01.01.2016, пені в сумі 3084267,50 грн, 3% річних в сумі 285662,44 грн, інфляційних нарахувань на суму 629497,72 грн. Після сплати боржником суми основного боргу сторонами зазначеного спору 14.12.2016 укладено мирову угоду, у якій стягувач відмовився від позовних вимог до комунального підприємства Кам'янської міської ради "Тепломережі", а останнє мало сплатити лише судові витрати.

Мирова угода затверджена ухвалою суду від 14.12.2016.

Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Позивач вже звертався до суду з позовом до поручителя і є рішення суду з цього приводу, а наразі звернення з позовом до боржника є його правом, тому суд не знайшов підстав для залучення поручителя до участі у справі в якості відповідача.

При цьому, 06.03.2017 відповідач подав клопотання про залучення до участі у справі комунального підприємства Кам'янської міської ради "Тепломережі" у якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, посилаючись, що рішення у справі може вплинути на права та обов'язки останнього.

Суд, розглянувши у засіданні 09.03.2017 подане клопотання відповідача, дійшов висновку про доцільність залучення до участі у справі КП КМР "Тепломережі" у якості 3-ї особи, оскільки предметом позову в справі є виконання умов договору розподілу природного газу укладено між ПАТ "Дніпропетровськгаз" та ПАТ "Дніпровська ТЕЦ" у формі типового договору № 2498 від 30.09.2015 за заявою приєднання № 0942003ММЗАТ016 від 01.01.2016, який забезпечений договором поруки від 15.02.2016 № 30/16, укладеного між ПАТ по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз", КП КМР "Тепломережі" та ПАТ "Дніпровська ТЕЦ", тож прийняття рішення в справі може дійсно вплинути на права та обов'язки КП КМР "Тепломережі" щодо однієї з сторін справи. Крім того, вказана юридична особа може надати відповідні пояснення по суті спору.

Ухвалою суду від 09.03.2017 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 підприємство Кам'янської міської ради "Тепломережі" (51914, вул. Тритузна, 16, м. Кам'янське Дніпропетровської області).

Також, відповідач 06.03.2017 подав до суду клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів та просив відкласти розгляд справи через зайнятість його представника в іншому судовому засіданні через що не мав можливості підготувати пояснення по суті справи.

09.03.2017 відповідач подав до суду клопотання, що по своїй суті включає в себе також відзив на позов, у якому зазначив про той факт, що ним виконано зобов'язання по договору № 2498 від 30.09.2015 про розподіл природного газу повністю, але посилаючись на скрутне фінансове становище останній просить суд про зменшення пені до 100%, тобто відмовити у її задоволенні повністю.

Клопотання про продовження строку задоволено, строк розгляду справи продовжений до 25.03.2017 включно.

В судовому засіданні 21.03.2017 оголошено перерву до 27.03.2017.

Відповідачем 27.03.2017 подано клопотання продовжити строк розгляду справи на 15 днів, яке відхиляється судом, оскільки строк вже був продовжений на 15 днів, а повторне продовження строку Господарським процесуальним кодексом не передбачено.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2016 Публічним акціонерним товариством "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" (надалі назву змінено на ПАТ "Дніпровська теплоелектроцентраль") було підписано заяву приєднання до умов договору розподілу природного газу №0942003ММЗАТ016.

Типовий договір розподілу природного газу затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2498.

Згідно з п. 1.1 Договору Типовий договір розподілу природного газу є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об'єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 1.3 Договору).

Таким чином, підписавши заву-приєднання відповідач приєднався до умов типового договору розподілу природного газу.

Відповідно до п. 2.1 Договору Оператор ГРМ (ПАТ "Дніпропетровськгаз") зобов'язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов'язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Згідно з п. 6.3 Основного договору розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

Оплата вартості послуги з розподілу газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ (п.6.4).

Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок Оператора ГРМ.

Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок Оператора ГРМ.

Згідно з п. 6.5 Договору у разі виникнення у Споживача заборгованості за цим Договором Сторони можуть укласти графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до цього Договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості.

У разі відсутності графіка погашення заборгованості Оператор ГРМ має право грошові кошти, отримані від Споживача в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості Споживача відповідно до черговості її виникнення.

Укладення Сторонами та дотримання Споживачем узгодженого графіка погашення заборгованості не звільняє Споживача від виконання поточних зобов'язань за цим Договором.

Надання Оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу Споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між Сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем (п.6.6 Договору).

Відповідно до п. 7.2 Договору оператор ГРМ має право отримувати від Споживача оплату за цим Договором.

Споживач зобов'язується відповідно до п.7.4 здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

ПАТ "Дніпропетровськгаз" належним чином виконало взяті на себе обов'язки по Договору, за період виконання договору для потреб Споживача, відповідно до Актів наданих послуг з розподілу природного газу, підписаних сторонами Договору №0942003 ММ8 АТО 16 від 01.01.2016 року розподілено наступну кількість природного газу:

Акт №ДНП00000800 від 31.01.2016 у січні 2016 року - 14 890,824 тис. м3 газу на суму 10 505 178,52 грн;

Акт №ДНП00001538 від 29.02.2016 року у лютому 2016 року - 8 815,843 тис. м3 газу на суму 6 219 400,92 грн;

Акт №ДНП00002362 від 31.03.2016 у березні 2016 року - 8 841,706 тис. м3 газу на суму 6 237 646,75 грн.

Борг відповідачем сплачений, однак, в порушення умов договору за поставлений природний відповідач розрахувався із простроченням строків, передбачених умовами договору.

Відповідно до п. 8.2 Договору у разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі цього позивач нарахував та заявив до стягнення 3 084 267,50 грн пені, нарахованої на борг за кожний місяць окремо за загальний період прострочки з 02.02.2016 по 01.10.2016, 350 532,26 грн 3% відсотків річних за загальний період з 02.02.2016 по 14.11.2016 та 954 141,73 грн інфляційних нарахувань за період з лютого по жовтень 2016 року.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив та вказав, що не погоджується з нарахуванням штрафних санкцій у зв'язку з тим, що є підприємством, яке відповідно до ліцензії здійснює виробництво теплової енергії, яка споживається населенням міста, а також підприємствами, установами та організаціями м. Кам'янське.

Рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради № 360 від 13.06.2007 функції з реалізації виробленої ВАТ "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" (ПАТ "Дніпровська ТЕЦ") теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання правобережної частини міста, а також повної бази даних споживачів 1,2,3,4 груп станом на 30.09.2011 р. вирішено передати до КП ДМР "Дніпродзержинськтепломережа" (КП КМР "Тепломережі").

З приводу виконання зобов'язань на поставку теплової енергії між ПАТ "Дніпровська ТЕЦ" та КП КМР "Тепломережі" укладались ряд договорів, однак, в порушення умов вказаних договорів КП КМР "Тепломережі" не виконує своєчасно свої зобов'язання та не розраховується за надану теплову енергію.

Розрахунки за розподіл природного газу здійснюються на підставі постанови КМУ № 217 від 18.06.2014 "Про затвердження порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки".

Цей порядок передбачає спеціальні рахунки для оплати спожитої теплової енергії та наданих комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

В даній постанові визначено, що усі категорії споживачів, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, сплачують їх вартість шляхом перерахування коштів виключно на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів.

З цих спеціальних рахунків в день нарахування коштів здійснюється перерахунок на рахунок оператора газорозподільної системи, зазначений у договорі на розподіл природного газу, тобто до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз".

В п. 14 постанови зазначено, що у разі коли теплопостачальна або теплогенеруюча організація здійснює продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води та самостійно виробляє всю необхідну для цього теплову енергію, кошти, що надійшли на спеціальний рахунок, відкритий теплопостачальною або теплогенеруючою організацією, як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від споживачів, розподіляються згідно з нормативами, розрахованими відповідно до пунктів 15-26 цього Порядку, і перераховуються в частині вартості природного газу - на рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов'язками; послуг з транспортування природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на транспортування природного газу з оператором газотранспортної системи) - на рахунок оператора газотранспортної системи; послуг з розподілу природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на розподіл природного газу з оператором газорозподільної системи) - на рахунок оператора газорозподільної системи.

Тобто, державою встановлено чіткий механізм перерахування коштів за послуги розподілу природного газу, і ніяким іншим чином вони бути сплачені не можуть.

У зв'язку з тим, що кошти за природний газ та його транспортування за вищевказаними постановами перераховуються від КП КМР "Тепломережі", який також є поручителем за договором № 30/16, то ПАТ "Дніпровська ТЕЦ" не може нести відповідальність за несвоєчасну оплату послуг з розподілу природного газу, оскільки платежі здійснюються КП КМР "Тепломережі", при тому що порядок оплати визначений постановою КМУ № 217 від 18.06.2014 року "Про затвердження порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки".

Тобто, вини відповідача у несвоєчасному розрахунку за розподіл газу немає, тому не може йти мова про застосування штрафних санкцій за договором розподілу природного газу, адже це суперечить природі майнової відповідальності, за якою саме вина є підставою для відшкодування.

Також відповідач зазначив, що ПАТ по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" в даному випадку не несе жодних додаткових збитків, що є важливою умовою для вирішення питання співрозмірності завданої шкоди та відновлення такої шкоди шляхом застосування до суб'єкта порушення штрафних санкцій у вигляді пені.

Враховуючи обставини справи, надані матеріали, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Згідно ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами по справі договір є договором поставки, до якого слід застосовувати відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення передбачені і ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто неналежне виконання.

Факт поставки позивачем природного газу відповідачу підтверджений матеріалами справи та відповідачем не оспорений.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вже зазначалося вище у цьому рішенні, враховуючи викладені правові норми, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3 084 267,50 грн пені, нарахованої на борг за кожний місяць окремо за загальний період прострочки з 02.02.2016 по 01.10.2016, 350 532,26 грн 3% відсотків річних за загальний період з 02.02.2016 по 14.11.2016 та 954 141,73 грн інфляційних нарахувань за період з лютого по жовтень 2016 року.

27.03.2017 відповідач надав контррозрахунок заявлених до стягнення сум, які є меншими, ніж заявлені позивачем. Причиною цього є те, що відповідач вважає, що згідно умов договору датою початку прострочки платежу є 11 число місяця, у якому отримано газ, а позивач безпідставно починає розрахунок сум з 02 числа місяця. Щодо інфляційних нарахувань відповідач зазначив, що протягом місяця після отримання газу ним здійснювались часткові платежі і тому позивач мав нараховувати інфляційні починаючи з наступного місяця після виникнення боргу на суму боргу, що існувала на кінець місяця.

Проте, на час отримання відповідачем газу діяла редакція п. 6.4 Типового договору на розподіл газу, яка передбачала, що споживач, який не є побутовим, мав оплатити послуги на умовах передплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ.

Передплата не була здійснена, інший строк оплати договором не встановлено, тому відповідач мав оплатити послуги одразу після їх отримання, як це передбачено ст. 692 ЦК України. Акти надання послуг з розподілу газу складені 31.01.2016, 29.02.2016, 31.03.2016, тому визначення позивачем 02 числа кожного місяця, що є наступним після передачі газу, днем початку нарахування пені, 3% річних, інфляції на прострочену суму платежу суд вважає правомірним.

Відповідно до приписів п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Позивачем інфляційні нарахування здійснені саме відповідно до положень зазначеного листа Верховного суду, який є чинним, тому приймаються судом як належні.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення пені, а фактично відмови у її задоволенні, суд зазначає наступне.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідач не обґрунтував наявність виключних обставин, які б давали суду можливість задовольнити його клопотання, та не враховує той факт, що обидві сторони ведуть господарську діяльність в однакових економічних умовах та несуть однаковий ризик настання негативних наслідків для їх діяльності. До того ж матеріали справи містять докази також скрутного майнового стану позивача через дебіторську та кредиторську заборгованість, серед яких є ряд договорів про реструктуризацію заборгованості ПАТ "Дніпропетровськгаз" перед ДК "ОСОБА_3 України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України". З огляду на що несвоєчасні розрахунки з ПАТ "Дніпропетровськгаз" створюють реальну загрозу цивільним правам та інтересам держави, товариства, споживачів природного газу Дніпропетровської області і можуть призвести до повного зупинення виробничої діяльності підприємства, до загрози безаварійного газопостачання через дефіцит обігових коштів; неспроможності виконання товариством поточних фінансових зобов'язань перед постачальником природного газу, і, як наслідок - відключення від газопостачання області і залишення без тепла та гарячого водопостачання, припинення виробничого процесу промислових підприємств - споживачів природного газу, виникнення аварійних ситуацій в процесі забезпечення населення природним газом, і як наслідок нещасних випадків та загрози технічному стану і безпечній експлуатації газових мереж, які знаходяться у власності держави. Крім того ПАТ "Укртрансгаз" подано до ПАТ "Дніпропетровськгаз" позовні заяви про стягнення боргу та штрафних санкцій за спірний період за договором транспортування природного газу від 17.12.2015 № у розмірі 47213410,71 грн та 57330559,82 грн, що підтверджується ухвалами про порушення провадження у справах №904/8564/16 та №904/4458/16. Рішеннями суду з ПАТ "Дніпропетровськгаз" стягнуто значні суми заборгованості, у тому числі пеню, 3% річних, інфляційні, що сталось через несвоєчасну оплату споживачами отриманого газу.

Слід зазначити, що клопотання про зменшення пені до 0,00 грн не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема ст. 83 ГПК України, ст. 233 ГК України, які передбачають тільки зменшення розміру пені, а не повну її відміну, та крім того, заявлені позивачем штрафні санкції не є значно великими порівняно зі збитками кредитора, а тому клопотання відповідача відхиляється судом.

На підставі викладеного, враховуючи матеріали справи позов підлягає задоволенню повністю, а саме стягненню з відповідача 3084267,50 грн пені, 350532,26 грн 3% річних та 954141,73 грн інфляційних нарахувань на суму боргу.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у неналежному виконанні свого обовязку щодо оплати поставленого газу, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст.614 ЦК України).

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу (далі ГПК України) України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з підстав про які йдеться вище у цьому рішенні.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, витрати на оплату судового збору покладаються на відповідача, як на сторону, з вини якої виник спір.

Отже, згідно ст. 49 ГПК України, суд витрати по сплаті судового збору покладає на відповідача у сумі 65834,12 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84 та 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Дніпропетровської області

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" (Дніпропетровська область, м. Кам'янське, вул. Заводська, буд. 2, ідентифікаційний код 00130820) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" (м. Дніпро, вул. Шевченка, буд. 2, ідентифікаційний код 03340920) пеню у сумі 3084267,50 грн, 3% річних у сумі 350532,26 грн, інфляційних нарахувань у сумі 954141,73 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 65834,12 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 03.04.2017.

Суддя ОСОБА_5