РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2017Справа №910/24290/16

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія»

про стягнення 3852,35 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Дідківська О.Г. (представник за довіреністю);

від відповідача - Мезецький М.С. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення виплаченого страхового відшкодування в сумі 3852,35 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 19.08.2015, у м. Миколаєві, внаслідок порушення правил дорожнього руху водієм автомобіля НОМЕР_1, ОСОБА_3, сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено автомобіль марки «Шкода», д.н.з.НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4.

Позивач, відповідно до умов укладеного між ним (страховик) та власником автомобіля «Шкода» - ПІІ «ВІП-Рент» (страхувальник) Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0199-2700/14-AVIS від 29.10.2013, виплатив власнику пошкодженого автомобіля «Шкода», д.н.з.НОМЕР_2, страхове відшкодування в розмірі 4852,35 грн.

Оскільки на час скоєння ДТП цивільно-правову відповідальність власника автомобіля НОМЕР_1, було застраховано у Приватному акціонерному товаристві «Українська транспортна страхова компанія», позивач, на підставі положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, просить стягнути з відповідача виплачене страхове відшкодування, в розмірі 3852,35 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначив, що позивач, у порушення вимог діючого законодавства, а саме п.37.1.4 ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», пропустив річний строк для звернення до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, крім того, позивачем, у порушення вимог діючого законодавства, не надано належних доказів в обґрунтування суми виплаченого страхового відшкодування, зокрема, висновку автотоварознавчої експертизи, за таких обставин відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.10.2013 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» (страховик) та ПІІ «ВІП-Рент» (страхувальник) укладено Генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0199-2700/14- AVIS, за умовами кого, зокрема застраховано автомобіль марки «Шкода», д.н.з.НОМЕР_2, в тому числі за страховим ризиком - ДТП.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи Довідки про дорожньо-транспортну пригоду №70678070, 19.08.2015, по просп. Жовтневому у місті Миколаєві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Шкода», д.н.з.НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, та автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого пошкоджено вказані транспортні засоби.

Постановою Корабельного районного суду міста Миколаєва від 07.09.2015 у справі №488/3969/15-п ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач, на виконання умов Генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0199-2700/14- AVIS від 29.10.2013, на підставі страхового акту №ДККА-46295 від 04.12.2015, визнав вказану подію страховим випадком та здійснив виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки «Шкода», д.н.з.НОМЕР_2 в розмірі 4852,35 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №22147 від 07.12.2015.

Розрахунок суми страхового відшкодування здійснено на підставі Рахунку-фактури №ТС-00000926 від 03.09.2015 та Акту виконаних робіт та наданих послуг №ТС-00001122 від 16.11.2015 СТО - Товариства з обмеженою відповідальністю «Тюнінг-сервіс клуб Маршал», згідно з яким вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля складає 4852,35 грн.

Крім того, як вбачається з наявної в матеріалах справи ремонтної калькуляції №ДККА-46295 від 08.09.2015, складеної на основі комп'ютерної програми Audatex, вартість ремонту становить 4901,03 грн.

Дані, ремонтної калькуляції № ДККА-46295 від 08.09.2015, складеної на основі комп'ютерної програми «Audatex», відповідають встановленим в п.4.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року.

Визначення розміру збитків на підставі ремонтної калькуляції, складеній на основі комп'ютерної програми «Audatex», не суперечить умовам чинного законодавства про оціночну діяльність, оскільки калькуляція складалась на основі комп'ютерної програми Audatex, яка рекомендована п. 59 додатку 8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Пунктом 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Вина ОСОБА_3 у скоєнні вказаного ДТП належним чином доведена доказами, наявними у матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля НОМЕР_1, застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська транспортна страхова компанія» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/3592369, чинного на момент ДТП (19.08.2015). Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну становить 50000 грн., розмір франшизи - 1000 грн.

Таким чином, особою, відповідальною за завдані власнику автомобіля марки «Шкода», д.н.з.НОМЕР_2, збитки у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, в даному випадку, є відповідач.

Пунктом 36.4. ст. 36 Закону передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

З огляду на викладене, до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Генеральним договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0199-2700/14- AVIS від 29.10.2013, перейшло право вимоги, яке власник автомобіля марки «Шкода», д.н.з.НОМЕР_2, мав до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3852,35 грн. виплаченого страхового відшкодування.

Разом з тим, щодо заперечень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Умовами пп.37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Відтак, положеннями зазначеної статті регламентований строк для звернення страхувальника до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування.

В той же час наведена норма не поширюється на порядок звернення страховика, який виплатив страхове відшкодування, до особи, відповідальної за завдані збитки, із заявою про відшкодування виплаченого страхового відшкодування.

Крім того, положеннями Закону України «Про страхування» та Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Відтак, позивачем правомірно здійснено розрахунок суми страхового відшкодування на підставі калькуляції СТО.

За таких обставин, враховуючи викладене, заперечення відповідача не відповідають положенням чинного законодавства та судом до уваги не приймаються.

Згідно зі ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування викладених у позові обставин або на підтвердження факту виплати страхового відшкодування.

Відповідно до положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.33, 34, 43, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 77; ідентифікаційний код 22945712) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, вул. Федорова Івана, буд. 32, літ.А; ідентифікаційний код 30859524) страхове відшкодування в сумі 3852 (три тисячi вісімсот п'ятдесят дві) грн. 35 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписаний 28.03.2017

Суддя Я.В. Маринченко