ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2017 справа № 908/3211/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: ОСОБА_4 не з'явився не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» м. Київ
на ухвалу uосподарського суду Запорізької області
від31.01.2017р.
у справі№ 908/3211/16 (суддя Дроздова С.С.)
за позовомПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» м. Київ
доКомунального підприємства «Токмак теплоенергія» Токмацької міської ради м. Токмак, Запорізька область
простягнення 182 714,41 грн.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Комунального підприємства «Токмак теплоенергія» Токмацької міської ради м. Токмак, Запорізька область 112 306,11грн. пені, 6 088,63грн. 3% річних та 64 319,67грн. інфляційних витрат.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 31.01.2017р. провадження у справі №908/3211/16 припинено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України та застосовано до спірних відносин Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду Запорізької області від 31.01.2017р. скасувати та прийняти рішення про задоволення позовних вимог повністю.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає порушення та невірне застосування норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, скаржник посилається на те, що застосування Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» до спірних правовідносин на момент винесення оскаржуваної ухвали є неправомірним у звязку з тим, що відповідач не включений до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих підприємств, тобто не є учасником передбаченої цим законом процедури врегулювання заборгованості, тому відсутні підстави для списання з нього заборгованості (пені, 3 % річних, інфляційних втрат), і припинення провадження у справі, з огляду на зазначене, є, на думку апелянта, незаконним.

Представники позивача та відповідача у судове засідання не прибули, причини неприбуття суду не повідомили.

Судова колегія вважає можливим здійснити розгляд справи за відсутності представників сторін за наявними матеріалами справи, оскільки сторони були повідомлені про день та час судового засідання належним чином відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.11.2014р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та Комунальним підприємством «Токмак теплоенергія» Токмацької міської ради (покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 1009/15-КП-13, за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ (далі - газ), на умовах договору (п. 1.1. Договору).

Згідно п. 1.2 договору газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб'єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

Відповідно до пункту 2.1 договору продавець передає покупцю в період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. газ обсягом до 227,0 тисяч куб.м. в тому числі по місяцях кварталів, згідно графіку передбаченого договором.

Відповідно до п. 3.1 договору продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Згідно розділу 11 договору, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковими угодами до договору купівлі-продажу природного газу від 24.11.2014р. №1009/15-КП-13 п. 5.2. статті 5 «Ціна газу» Договору викладався у новій редакції Додатковими угодами до спірного договору (№1 від 26.01.2015р., №2 від 24.02.2015р., №3 від 18.03.2015р., №4 від 15.04.2015р., №5 від 29.05.2015р., №6 від 30.06.2015р., №7 від 29.07.2015р., №9 від 20.10.2015р., №10 від 22.10.2015р., №12 від 25.11.2015р.).

Пункт 6.3. статті 6 «Порядок та умови проведення розрахунків» Договору доповнено Додатковою угодою №8 від 30.07.2015р., який Додатковою угодою №11 від 02.11.2015р. викладено у новій редакції.

Пункт 10.3. статті 10 «Інші умови» Договору Додатковою угодою №9 від 20.10.2015р. викладено в новій редакції.

Додатковою угодою №10 від 22.10.2015р. п. 3.4. статті 3 «Порядок та умови передачі газу» Договору викладено в новій редакції.

До Статті 5 «Ціна газу» Договору Додатковою угодою №10 від 22.10.2015р. додано п.5.6.

Договір та Додаткові угоди до нього підписані обома сторонами без заперечень та скріплені печатками підприємств.

Оцінивши зміст спірного договору, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що останній за правовою природою є договором купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України та глав 19, 20 Господарського кодексу України.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Зазначена норма Цивільного кодексу України кореспондується з положеннями статті 265 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобовязаний виконати свій обовязок та зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем у період з січня 2015 року по грудень 2015 року було поставлено відповідачу природний газ в обсязі 114,251 тис.куб.м. на загальну суму 991 104грн. 47коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31.01.2015р. на суму 203 822 грн. 60 коп., від 28.02.2015р. на суму 154 114 грн. 52 коп., від 31.03.2015р. на суму 187 050 грн. 39 коп., від 30.04.2015р. на суму 46 628 грн. 36 коп., від 31.10.2015р. на суму 76 844 грн. 01 коп., від 30.11.2015р. на суму 142 284 грн. 51 коп., від 31.12.2015р. на суму 180 360 грн. 08 коп.

Вказані акти підписані, зокрема, позивачем та відповідачем без будь-яких зауважень щодо обсягів та якості отриманого природного газу, акти підписані представниками обох сторін та скріплені відтиском їх печаток.

За змістом п.6.1 Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами, шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з Копії виписки за операціями по Договору №1009/15-КП-13 оплата за вказаним договором була здійснена на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014р. №217, який визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу, та відповідних реєстрів перерахування коштів.

Відповідно до п. 17 «Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу» кошти, які уповноважений банк за реєстром нормативів перераховує на спеціальні рахунки гарантованого постачальника за природний газ та теплогенеруючих організацій за теплову енергію, ураховуються сторонами як оплата за природний газ і теплову енергію, які споживалися, по-перше, - у місяці, в якому вперше встановлено нормативи, по-друге, - у місяці, наступному за місяцем, в якому вперше встановлено нормативи, і далі - в такому ж порядку залежно від наявності заборгованості за відповідні місяці.

У разі коли сума коштів, що надійшла за реєстром нормативів на спеціальні рахунки гарантованого постачальника або теплогенеруючої організації наростаючим підсумком з місяця, в якому вперше встановлено нормативи, перевищує вартість спожитого природного газу або спожитої теплової енергії наростаючим підсумком із зазначеного місяця, сума такого перевищення враховується сторонами як оплата за природний газ і теплову енергію, які споживалися до місяця, в якому вперше встановлено нормативи.

Таким чином, передбачається можливість врахування перерахованих коштів як оплата за природний газ за теплову енергію залежно від наявності заборгованості за відповідні місяці.

Зокрема, постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.12.2014р. №1054, від 29.01.2015 № 72, від 26.02.2015 № 222, від 31.03.2015 № 968, від 30.04.2015 № 1331, від 29.05.2015 № 1665, від 30.06.2015 № 1960, від 30.07.2015 № 2099, від 31.08.2015 № 2235, від 02.10.2015 № 2536, від 29.10.2015 № 2661, від 26.11.2015 № 2846, від 25.12.2015 № 3115, від 29.01.2016 № 125 затверджені реєстри нормативів перерахування коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання теплопостачальних і теплогенеруючих організацій як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та як плата теплопостачальних організацій за вироблену теплогенеруючими організаціями теплову енергію, на січень - грудень 2015 року та на січень 2016р.

За таких обставин, матеріалами справи підтверджено, що суму заборгованості за природний газ відповідач остаточно погашено 15.02.2016р., до подання даного позову до суду.

Оскільки відповідач за поставлений газ вчасно не розрахувався, позивачем нараховано пеню за прострочення виконання грошового зобовязання в сумі 112 306,11грн. за період з 15.02.2015р. по 14.02.2016р., 6 088,63грн. 3% річних за період з 15.02.2015р. по 14.02.2016р. та 64 319,67грн. інфляційних витрат, які нараховані за січень листопад 2015р.

В той же час 30 листопада 2016 року набув чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» № 1730-VIII.

Відповідно до ст. 2 якого, дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону від 30.11.2016р. № 1730-VIII процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону від 30.11.2016р. № 1730-VIII на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

З огляду на те, що Відповідач є теплогенеруючою компанією, основний борг якої був погашений до набрання чинності Законом від 30.11.2016р. № 1730-VIII, нараховані пеня, інфляційні та річні за несвоєчасну оплату суми основного боргу, підлягають списанню з 30.11.16р., що свідчить про припинення існування предмету спору в процесі розгляду даної справи.

Щодо доводу апелянта про те, що застосування Закону України від 03.11.2016р. №1730-VIII до спірних відносин є неправомірним, оскільки на даний час, реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості не сформований Кабінетом Міністрів України, а відповідачем, в свою чергу, не надані докази включення до вищезазначеного реєстру, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону від 03.11.2016 № 1730-VIII його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Згідно з ст. 1 вказаного Закону процедура врегулювання заборгованості заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Частиною 3 ст. 7 Закону України від 03.11.2016 № 1730-VIII передбачено, що не нараховуються неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних у разі сплати заборгованості за природний газ до набрання чинності даним законом. Інших умов зазначена норма не містить.

Оскільки відповідно до ст. 1 Закону від 03.11.2016 № 1730-VIII процедура врегулювання заборгованості включає такі заходи, як проведення розрахунків, реструктуризації та списання заборгованості, до яких закріплене у вказаній ч. 3 ст. 7 Закону ненарахування неустойки, інфляційних нарахувань, процентів річних не відноситься, колегія суддів вважає, що включення підприємства до відповідного реєстру не є обовязковою умовою для застосування ч. 3 ст. 7 вказаного Закону.

Таким чином, господарський суд, правомірно застосувавши до спірних правовідносин Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», встановив відсутність підстав для нарахування пені, 3 % річних та інфляційних витрат, заявлених позивачем за прострочення виконання зобовязань з оплати за поставлений природний газ, з огляду на що суд дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про відсутність предмету спору та припинення провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч.1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що ухвала господарського суду Запорізької області від 31.01.2017р. по справі №908/3211/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» м. Київ на ухвалу господарського суду Запорізької області від 31.01.2017р. по справі №908/3211/16 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Запорізької області від 31.01.2017р. по справі №908/3211/16 залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Н.В. Ломовцева

Судді: Т.М. Колядко

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.:

1прим.-Позивачу;

1прим.-Відповідачу;

1прим.-У справу;

1прим.-ДАГС;

1прим.-ГСЗО.