ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2017 р.Справа № 923/1156/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів Діброви Г.І., Лисенко В.А.;

При секретарі судового засідання Криворучко В.В.;

За участю представників сторін:

Від прокуратури - Лянна О.А., посвідчення № 031420, від 19.01.15;

від Управління комунальної власності Херсонської міської ради - не з'явився;

від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на рішення господарського суду Херсонської області від 22.12.2016 року

по справі № 923/1156/16

за заявою Прокурора-керівника Херсонської місцевої прокуратури в інтересах держави

в особі позивача: Управління комунальної власності Херсонської міської ради, м.Херсон

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Херсон

про стягнення 158 281,13 грн

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2016 року Керівник Херсонської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Управління комунальної власності Херсонської міської ради звернуся до господарського суду Херсонської області з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення 158281,13 грн. неустойки.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 22.12.2016 (суддя Ярошенко В.П.) позовні вимоги задоволено, стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь Управління комунальної власності Херсонської міської ради 158281,13 грн. неустойки та на користь прокуратури Херсонської області 2374,22 грн витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Херсонської області від 22.12.2016 по справі № 923/1156/16 та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

На думку заявника апеляційної скарги рішення суду першої інстанції є необґрунтованим і незаконним, оскільки прийняте з порушенням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

В судовому засіданні представник прокуратури заперечував проти доводів апеляційної скарги, наполягав на залишенні рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Представники позивача і відповідача в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Враховуючи те, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана обов'язковою, в апеляційній скарзі заявник посилається лише на ті документи, що були предметом розгляду суду першої інстанції, приймаючи до уваги, що наявні поштові повідомлення свідчать про отримання уповноваженими представниками сторін ухвал про призначення судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі представників позивача і відповідача за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин справи повторно розглядає матеріали господарської справи та викладені в апеляційній скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального і процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення прокурора, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради (позивач, орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (відповідач, орендар) 25.04.2005 укладено ряд договорів:

-№1044 оренди комунального майна - окремо розташованої будівлі літ. Е, загальною площею 163,4 кв. м., за адресою АДРЕСА_1

-№1045 оренди комунального майна - окремо розташованої будівлі літ. В, загальною площею 54,2 кв. м., за адресою АДРЕСА_1

-№1046 оренди комунального майна - окремо розташованої будівлі літ. И, загальною площею 92,9 кв. м., за адресою АДРЕСА_1

-№1047 оренди комунального майна - окремо розташованої будівлі літ. О, загальною площею 7,42 кв. м., за адресою АДРЕСА_1

-№1048 оренди комунального майна - окремо розташованої будівлі літ. Б, загальною площею 32,7 кв. м., за адресою АДРЕСА_1

-№ 1049 оренди комунального майна - окремо розташованої будівлі літ. Г, загальною площею 116,5 кв. м., за адресою АДРЕСА_1

-№1050 оренди комунального майна - окремо розташованої будівлі літ. П, загальною площею 13,9 кв. м., за адресою АДРЕСА_1

-№1051 оренди комунального майна - окремо розташованої будівлі літ. З, загальною площею 49,5 кв. м., за адресою АДРЕСА_1

-№ 1052 оренди комунального майна - окремо розташованої будівлі літ. А, А1, загальною площею 540,10 кв. м., за адресою АДРЕСА_1. (а.с. 14-76)

Відповідно до актів прийому-передачі від 25.04.2005 року, Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради передано ФОП ОСОБА_2 комунальне майно за вищеназваними договорами (окремо розташовані будівлі літ. А, А1, Б, В, Г, Е, И, О, З, П). (а.с. 97-105)

Згідно п.п. 11.1 названих вище договорів строк їх дії закінчувався 23.04.2006 року. В подальшому, 09.03.2006 року, тобто до закінчення дії договорів №1044-№1052 від 25.04.2004, Управління комунальної власності Херсонської міської ради та ФОП ОСОБА_2 уклали новий договір №1056 оренди комунального майна -склади літ. В, літ. Г, літ. И, літ. Е, Літ. З, літ. О, літ. П; гаражу літ. Б; їдальні літ. А загальною площею 540,10 кв. м. за адресою АДРЕСА_1. (а.с. 77-95)

Враховуючи, що новий договір оренди №1056 укладено до закінчення дії попереднього договору оренди комунального майна, коли орендоване майно фактично перебувало у користуванні орендаря, повторне оформлення актів приймання-передачі майна в один і той же день носило б формальний характер, а відсутність таких дій ніяким чином не впливає на фактичне перебування майна у орендаря станом на час підписання договору оренди від 09.03.2006 року, про що вірно зазначено місцевим господарським судом.

Додатковою угодою від 18.06.10 до договору оренди комунального майна №1056 сторони пролонгували його дію до 18.06.2015 року. При цьому, п. 11.6 договору №1056 встановлено, що дія договору припиняється у разі закінчення строку на який його було укладено.

Умовами п. 3.1, 3.2 договору передбачено, що орендна плата визначається відповідно до Положення про розрахунок та порядок використання плати за оренду об'єктів комунальної власності міської територіальної громади, затвердженого рішеннями міської ради від 29.09.00 № 232 та від 28.03.03 № 222, і становить 13917,53 грн без ПДВ за рік.

Орендна плата становить 1159,79 грн за базовий місяць оренди (січень) і перераховується орендарем згідно рішення міської ради від 29.09.00 № 232 шляхом перерахування на розрахунковий рахунок не пізніше 1 числа наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції і ПДВ відповідно до чинного законодавства.

Крім того, п. 11.7 договору №1056 встановлено, що у разі припинення договору оренди, орендар, за вказівкою орендодавця, зобов'язаний негайно повернути об'єкт оренди відповідному підприємству (установі) за актом прийому передачі.

Листом від 05.04.2016 №850-19 Управління комунальної власності Херсонської міської ради вимагало звільнення ФОП ОСОБА_2 орендованого майна та його повернення за актом-приймання-передачі. При цьому в даному листі позивач посилається на листи № 326 від 10.03.2015 та №577-19 від 21.04.2015, якими орендар повідомлявся про відмову в переукладенні договору оренди в зв'язку з необхідністю використання майна для власних потреб територіальної громади міста. (а.с. 151-152)

Станом на 06.10.2016 року ФОП ОСОБА_2 майно міської територіальної громади орендодавцю не повернуто.

Рішенням господарського суду Херсонської області у справі №923/250/16 від 07.06.2016, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 04.10.2016, задоволено позовні вимоги Управління комунальної власності Херсонської міської ради до ФОП ОСОБА_2, яким зобов'язано відповідача повернути позивачу об'єкт оренди за договором оренди №1056 від 09.03.2006р., а саме склади літ. В, літ. Г, літ. И, літ. Е, Літ. З, літ. О, літ. П; гаражу літ. Б; їдальні літ. А загальною площею 540,10 кв. м. за адресою АДРЕСА_1.

Вказане рішення суду відповідачем не виконане, орендоване майно не повернуто позивачу, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Проаналізувавши обставини справи, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність заявлених позовних вимог і їх задоволення, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник), зобов'язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В даному випадку, правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про оренду державного та комунального майна».

Відповідно до ч.2 ст. 26 цього Закону договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Вимогами ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Тобто, з урахуванням умов укладеного сторонами договору (п.п. 11.6, 11.7), чинного законодавства України та вимог орендодавця про повернення орендованого майна, орендоване майно підлягало поверненню орендарем у встановлені строки та порядку.

Нормами ст. 785 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 33,34 Господарського процесуального кодексу України щодо повернення орендарем орендованого майна у встановлені строки та порядку, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки у розмірі 158281,13 грн. за період з 19.06.2015 по 05.10.2016 року.

Колегією суддів розглянуті та відхилені доводи заявника апеляційної скарги щодо неврахування судом при прийнятті оскаржуваного рішення акту звіряння взаєморозрахунків між сторонами станом на 31.12.2015, з огляду на наступне. Вказаний акт правомірно не прийнято до уваги, оскільки надана суду копія належним чином не завірена, отже не є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 32-34, 36 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, наданий акт звіряння взагалі не містить відомостей за якими господарськими договорами проводилася дана звірка.

Також, не приймаються до уваги доводи скаржника стосовно граничних строків стягнення неустойки, які на думку апелянта мають становити 6 місяців відповідно до вимог ст. 232 Господарського кодексу України, оскільки в даному випадку позивачем заявлено вимоги про стягнення неустойки за прострочення повернення орендованого майна (ст. 785 Цивільного кодексу України), що не є тотожним неустойці, передбаченій ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 232 Господарського кодексу України, яка обчислюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов'язання (штраф) та несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (пеня), про що правомірно зазначено судом першої інстанції.

Судовою колегією відхиляються доводи відповідача стосовно того, що орендоване приміщення ним не використовувалося з січня 2016 року, а акт приймання-передачі не було складено не з його вини, з наступних підстав.

Факт використання ФОП ОСОБА_2 комунального майна без належних правових підстав встановлений рішенням Господарського суду Херсонської області у справі №923/250/16 від 07.06.2016 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 04.10.2016 року, що відповідно до ч.3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу є преюдиціальним, а докази здійснення будь-яких дій щодо повернення ним орендованого майна в матеріалах справи відсутні.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що судом неправомірно розглянуто позов прокурора в інтересах держави, оскільки фактично його заявлено в інтересах територіальної громади міста, не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, передбачених ч. 3 ст.25 Закону України «Про прокуратуру».

Згідно зі ст. 29 Господарського процесуального кодексу України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. При цьому прокурор для представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених ч. 2,3 ст. 25 Закону України «Про прокуратуру».

Із позовної заяви вбачається правове обґрунтування позову, заявленого в інтересах держави в особі Управління комунальної власності Херсонської міської ради, яке відповідно до ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є виконавчим органом створеним відповідною міською радою. Крім того, обґрунтовуючи доводи в частині щодо представництва в суді управління прокурором зазначено про порушення вимог Бюджетного кодексу України у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору оренди комунального майна.

При цьому, слід відзначити, що з урахуванням приписів ст.ст. 5, 7, 19, 140, 143, 144, 146 Конституції України господарським судом першої інстанції зроблено цілком правомірний висновок, що інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захистів прав та інтересів органів місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізується у визначеному законом порядку та спосіб, які відносяться до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіння державної влади, як і державні органи.

Зазначений висновок узгоджується з чинним законодавством України. Отже, підстави для скасування судового рішення з вказаних мотивів відсутні.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

За таких обставин, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Херсонської області від 22.12.2016 року по справі № 923/1156/16 залишається без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду Херсонської області від 22.12.2016 року по справі №923/1156/16залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 22.12.2016 року по справі № 923/1156/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.М. Принцевська

Судді: В.А. Лисенко

Г.І. Діброва