ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.03.2017 Справа № 912/4860/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс", с. Гаврилівка

до Приватного підприємства "ВК І К", м. Дніпро

про стягнення 142 230,05 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Бойчук Ю.С.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача:не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 29.12.2016 року порушено провадження у справі № 912/4860/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" (далі - позивач) до Приватного підприємства "ВК І К" (далі - відповідач) про стягнення 142 230,05 грн., з яких: 100 000,00 грн. - основний борг, 28844,61 грн. штраф 10% від суми поставленого товару, 7 882,52 грн. - пеня, 852,52 грн. - 3% річних, 4 650,40 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки мяса птиці № 223/2015/КАМ/М від 11.03.2015 року, в частині оплати поставленого товару.

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 26.01.2017 року справу №912/4860/16 направлено за підсудністю до господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2017 року прийнято справу № 912/4860/16 до свого провадження та призначено судове засідання на 09.03.2017.

09.03.2017 повноважний представник позивача у судове засідання не з'явився. Жодних пояснень щодо причини неявки або інших клопотань до господарського суду не надходило. Про день, час та місце розгляду справи позивач повідомлений належним чином, що підтверджує повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 73, 74).

Враховуючи зазначене, господарський суд прийшов до висновку про те, що повноважний представник позивача у судове засідання не з'явився без поважних причин, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні без участі повноважного представника позивача за наявними в ній матеріалами.

Повноважний представник відповідача у судове засідання також не з'явився, відзив на позов та інші витребувані документи до суду не надав. Жодних пояснень щодо причини неявки або інших клопотань до господарського суду не надходило. Про день, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджує повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 72).

Враховуючи зазначене, господарський суд прийшов до висновку про те, що повноважний представник відповідача у судове засідання не з'явився та не подав відзив на позов та інші витребувані судом документи без поважних причин, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні без участі повноважного представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 09.03.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

11.03.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" (постачальник) та Приватним підприємством "ВК І К" (покупець) було укладено договір поставки мяса птиці № 223/2015/КАМ/М (далі - Договір), відповідно до умов п. 3.1. якого, в порядку та на умовах, визначених даним договором, постачальник бере на себе зобов'язання здійснити поставку товару та передати його у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та своєчасно оплатити поставлений постачальником товар.

Предметом даного договору є м'ясо птиці (надалі - товар), що поставляється у кількості, асортименті і цінах, зазначених у видаткових (товарно-транспортних) накладних, що виписуються на кожну окрему партію товару (п. 3.2 Договору).

У п. 3.3 Договору вказано про те, що під партією товару розуміється та кількість й асортимент товару, що поставляється покупцю згідно його замовлення, форма якого міститься в додатку № 1 до даного договору, що є його невід'ємною частиною.

Кількість та асортимент товару, адреси та дата поставки кожної окремої партії, що поставляється згідно даного договору, погоджуються сторонами у замовленнях (додаток №1) та визначаються у видаткових (товарно-транспортних) накладних, що оформлюються на кожну окрему партію товару (п. 4.1 Договору).

Асортимент, кількість, дата та умови поставки кожної окремої партії товару визначаються, в замовленнях (додаток № 1), які направляються постачальнику засобами факсимільного або електронного зв'язку або за допомогою системи ЕDI (п. 5.1 Договору).

Згідно з п. 6.1 Договору ціни на товар, що поставляється постачальником, зафіксовані у національній валюті України гривні.

Ціна договору складається з вартості поставленого товару протягом строку дії даного договору (п. 6.2 Договору).

Положеннями п. 6.4 Договору передбачено, що моментом оплати вважається момент зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Відповідно до п. 6.5. Договору, з урахуванням протоколу розбіжностей до Договору від 11.03.2015, покупець зобов'язаний перерахувати на поточний рахунок постачальника вартість поставленої партії товару протягом 3 (трьох) календарних днів, що становитиме при цьому не менше 2 (двох) банківських днів з моменту переходу права власності на товар згідно підписаних видаткових накладних.

У випадку невиконання та/або неналежного виконання сторонами своїх обов'язків за даним договором, вони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України (п. 9.1 Договору).

Як зазначено у п. 9.2.1. Договору, з урахуванням протоколу розбіжностей до Договору від 11.03.2015, за порушення строків оплати товару, визначених п. 6.5. даного договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день прострочення від вартості неоплаченого товару.

За порушення строків оплати товару, визначених п. 6.5 даного договору, понад 2 (два) календарних дня, постачальник має право призупинити поставку наступних партій товару до повного погашення заборгованості з урахуванням пені та збитків, та/або в односторонньому порядку відмовитись від виконання умов даного договору. У такому випадку постачальник звільняється від відповідальності за прострочення поставки товару (п. 9.2.2 Договору).

Пунктом 9.2.3 Договору передбачено, що за порушення строків оплати товару, визначених п. 6.5. даного договору, понад 5 (п'ять) календарних днів, покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 10% від вартості неоплаченого товару.

Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2015 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за даним договором (п. 11.1 Договору).

У п. 11.2 Договору вказано про те, що якщо за 20 (двадцять) календарних днів до закінчення строку дії даного договору жодна зі сторін не заявить письмово про його розірвання, то договір вважатиметься пролонгованим на 1 (один) рік. Кількість таких однорічних пролонгацій даного договору є необмеженою.

Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (п. 11.3 Договору).

На виконання умов Договору сторони підписали та скріпили печатками: додаток № 1 до Договору «Замовлення на поставку товару»; додаток № 2 до Договору «Адресна програма доставки»; додаток № 3 до Договору «План продажів мяса».

30.12.2015 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до Договору, якою внесено зміни в п. 11.1 та викладено його у новій редакції, а саме: "11.1 Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2017 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за даним договором".

Позивач стверджує, що свої зобовязання за вищевказаним Договором виконав належним чином, поставивши відповідачу товар на загальну суму 288 446,15 грн., що підтверджується видатковою накладною (товарно-транспортна накладна) № КА-00048810 від 02.10.2016 року та Актом прийому-передачі продукції № КА-00048810/А до ТТН № КА-00048810 від 02.10.2016 року, які підписані сторонами та скріплені їх печатками без будь-яких зауважень.

Позивач звертає увагу суду на те, що відповідач в порушення умов Договору за поставлений товар розрахувався частково, а саме сплатив лише 188 466,15 грн., з яких:

- 12.10.2016 у розмірі 50 000,00 грн.;

- 12.10.2016 у розмірі 18 446,15 грн.;

- 20.10.2016 у розмірі 20 000,00 грн.;

- 27.10.2016 у розмірі 50 000,00 грн.;

- 31.10.2016 у розмірі 20 000,00 грн.;

- 03.11.2016 у розмірі 10 000,00 грн.;

- 14.11.2016 у розмірі 20 000,00 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем складає 100 000,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору, 11.11.2016 року позивачем було направлено на адресу відповідача претензію про сплату заборгованості за поставлений товар. Вимоги позивача відповідачем були залишені без відповіді та повного задоволення, у зв'язку з чим позивач звернувся з даний позовом до суду.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача 142230,05грн., з яких: 100 000,00 грн. - основний борг, 28 844,61 грн. штраф 10% від суми поставленого товару, 7 882,52 грн. - пеня, 852,52 грн. - 3% річних, 4 650,40 грн. - інфляційні втрати.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному Договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених позивачем обставин не спростував.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічна норма міститься у ст. 712 Цивільного кодексу України відповідно до якої, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

За приписами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ст. 693 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

За приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як зазначено у ст. 129 Конституції України, судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Положеннями ст. 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. ст. 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, обставини справи, умови Договору та додаткової угоди до Договору, господарський суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за поставлений товар у розмір 100 000,00 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки:

- Матеріалами справи підтверджено, що позивач свої обов'язки за Договором виконав належним чином, що підтверджується видатковою накладною (товарно-транспортна накладна) № КА-00048810 від 02.10.2016 року та Актом прийому-передачі продукції № КА-00048810/А до ТТН № КА-00048810 від 02.10.2016 року. Зазначені документи були підписані відповідачем без будь-яких зауважень та претензій, що свідчить про те, що відповідач своїми діями у повному обсязі прийняв умови Договору.

- Господарський суд вважає, що відповідач визнав себе зобов'язаною особою по відношенню до позивача, оскільки до дії яка свідчить про визнання боргу може відноситися часткове погашення самим боржником основного боргу.

- Відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному Договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав.

- Відповідач належним чином не скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених позивачем обставин не спростував, відзив та контррозрахунок заявленої до стягнення суми суду не надав.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі вищевказаної норми закону позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 4 650,40 грн. та 3% річних у розмірі 852,52 грн., розрахунок яких судом перевірений та визнаний таким, що виконаний вірно, у зв'язку з чим підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

На підставі п. 9.2.1 Договору позивачем була нарахована пеня у розмірі 7 882,52 грн. та на підставі п. 9.2.3 Договору штраф у розмірі 28 844,61 грн., розрахунок яких судом також був перевірений та визнаний таким, що зроблений вірно, у зв'язку з чим підлягає задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки зобовязання повинні виконуватись належним чином та в установлені строки.

За приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 629, 692, 693, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218, 231, 232, 265, 266 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43, 44, 48-49, 82-84, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Приватного підприємства "ВК І К" (49125, АДРЕСА_1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" (07350, Київська область, Вишгородський район, село Гаврилівка, ) основний борг у розмірі 100 000,00 грн. (сто тисяч грн. 00 коп.), штраф 10% від суми поставленого товару у розмірі 28 844,61 грн. (двадцять вісім тисяч вісімсот сорок чотири грн. 61 коп.), пеню у розмірі 7 882,52 грн. (сім тисяч вісімсот вісімдесят два грн. 52 коп.), 3% річних у розмірі 852,52 грн. (вісімсот п'ятдесят два грн. 52 коп.), інфляційні втрати у розмірі 4 650,40 грн. (чотири тисячі шістсот п'ятдесят грн. 40 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 133,45 грн. (дві тисячі сто тридцять три грн. 45 коп.).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 13.03.2017

Суддя ОСОБА_1