ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року Справа № 907/186/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоГубенко Н.М.
суддівБарицької Т.Л. Картере В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Форвард автоцентр"
на постанову відЛьвівського апеляційного господарського суду 10.11.2016
у справі Господарського суду№ 907/186/16 Закарпатської області
за позовомВійськової прокуратури Центрального регіону України в інтересах держави в особі: 1. Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України 2. Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Форвард автоцентр"
провизнання недійсними додаткових угод та стягнення коштів

у судовому засіданні взяли участь представники:

- прокуратури - позивачів Яговдік С.М.; 1. Панамаренко Д.М.; 2. Панамаренко Д.М.;
- відповідача Коротченко Д.В.;
Розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України від 17.02.2017, у зв'язку із відпусткою судді Картере В.І., призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у справі № 907/186/16.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 17.02.2017, у зв'язку із відпусткою судді Картере В.І., для розгляду касаційної скарги визначено наступний склад суддів: головуючий суддя - Губенко Н.М. (доповідач), судді Барицька Т.Л., Іванова Л.Б.

В судовому засіданні 22.02.2017, на підставі ст. 77 ГПК України, оголошено перерву до 15.03.2017.

Розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України від 13.03.2017, у зв'язку із участю судді Іванової Л.Б. у роботі XIV позачергового З'їзду суддів України, призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у справі № 907/186/16.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 13.03.2017, у зв'язку із участю судді Іванової Л.Б. у роботі XIV позачергового З'їзду суддів України, для розгляду касаційної скарги визначено наступний склад суддів: головуючий суддя - Губенко Н.М. (доповідач), судді Барицька Т.Л., Картере В.І.

ВСТАНОВИВ:

21.03.2016 Перший заступник військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України та Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Форвард автоцентр" про визнання недійсними додаткових угод № 1 від 07.03.2014 і № 1/2 від 04.08.2014 до договору купівлі-продажу № 01СД-595ФА від 27.12.2013, та стягнення коштів у розмірі 828460,00 грн.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 16.05.2016 у справі № 907/186/16 (суддя Йосипчук О.С.) у позові відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.11.2016 у справі № 907/186/16 (колегія суддів у складі: Матущак О.І. - головуючий суддя, судді Дубник О.П., Юрченко Я.О.) рішення Господарського суду Закарпатської області від 16.05.2016 у справі № 907/186/16 скасовано. Прийнято нове рішення, яким позов задоволено. Визнано недійсними додаткові угоди № 1 від 07.03.2014 і № 1/2 від 04.08.2014 до договору купівлі-продажу № 01СД-595ФА від 27.12.2013. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Форвард автоцентр" на користь Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення 828460,00 грн., сплачених на підставі додаткових угод № 1 від 07.03.2014 і № 1/2 від 04.08.2014 до договору купівлі-продажу № 01СД-595ФА від 27.12.2013.

Не погоджуючись з постановою апеляційного господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Форвард автоцентр" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою (з урахуванням пояснень до неї), в якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 10.11.2016 у справі № 907/186/16, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення надав відзив на касаційну скаргу, в якому з нею не погоджується та просить касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Форвард автоцентр" залишити без задоволення, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 10.11.2016 у справі № 907/186/16 залишити без змін.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

15.03.2017, у судовому засіданні, представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Форвард автоцентр" заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із необхідністю витребування статуту Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення.

Дане клопотання про відкладення розгляду справи відхиляється судом касаційної інстанції з огляду на передбачені ст. 111-7 ГПК України межі перегляду справи в касаційній інстанції.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм судами попередніх інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

27.12.2013 між Концерном радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Форвард автоцентр" (виконавець) було укладено договір купівлі-продажу № 01СД-595ФА.

Згідно із п. 1.1, 4.1 договору, його предметом є поставка замовнику пасажирських автомобілів в кількості 17 одиниць за кодом ДК016-2010-29.10.2 товарів, що зазначені в додатку № 1 до договору на загальну вартість 4003000, 00 грн. Строк поставки - до кінця 1-го кварталу 2014 року. Розрахунок проводиться шляхом: - 70% попередньої оплати протягом 10 банківських днів з моменту підписання цього договору про закупівлю, - 30% доплата за кожну поставлену частину товару, окремо, протягом 10 банківських днів з моменту підписання акту (актів) приймання - передачі уповноваженими особами.

Договір купівлі-продажу № 01СД-595ФА укладено відповідно до відкритих конкурсних торгів, які було проведено Концерном радіомовлення, радіозв'язку та телебачення відповідно до документації з конкурсних торгів, яка затверджена рішенням комітету з конкурсних торгів Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення 03.10.2013, оформленим протоколом № 210.

В процесі виконання договору купівлі-продажу № 01СД-595ФА, між Концерном радіомовлення, радіозв'язку та телебачення та Товариством з обмеженою відповідальністю "Форвард автоцентр" було укладено додаткову угоду № 1 від 07.03.2014 до договору № 01СД-595ФА від 27.12.2013, відповідно до умов якої строк поставки товарів продовжено до 15.05.2014, а також змінено розмір вартості поставленого товару на ціну, що визначається по формулі, яка враховує співвідношення курсу національної валюти України до Євро на дату укладання договору та дату здійснення платежів.

04.08.2014 між Концерном радіомовлення, радіозв'язку та телебачення та Товариством з обмеженою відповідальністю "Форвард автоцентр" було укладено додаткову угоду № 1/2 від 04.08.2014 до договору № 01СД-595ФА від 27.12.2013, згідно із умовами якої сторони домовились, що невід'ємною частиною даної додаткової угоди є акт звірки взаєморозрахунків, складений станом на 04.08.2014. Цією ж додатковою угодою № 1/2 встановлено, що станом на день укладання даної додаткової угоди заборгованість Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Форвард автоцентр" становить 700000,00 грн., і має бути сплачена до 20.12.2014.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що додаткові угоди укладено відповідно до випадку, який врегульовано п. 7.5 договору, тому вони не суперечать ст. 40 Закону України "Про здійснення державних закупівель".

Разом з тим, апеляційний господарський суд, скасовуючи рішення місцевого господарського суду, прийшов до протилежного висновку - про наявність підстав для задоволення позову, з яким погоджується колегія суддів суду касаційної інстанції, з огляду на таке.

Причиною виникнення даного спору є питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсними додаткових угод № 1 від 07.03.2014 і № 1/2 від 04.08.2014 до договору купівлі-продажу № 01СД-595ФА від 27.12.2013, та стягнення коштів сплачених на виконання даних додаткових угод.

Обгрунтовуючи підстави даного позову Перший заступник військового прокурора Центрального регіону України посилався на те, що вартість предмета продажу у сумі 4003000,00 грн. встановлена у договорі № 01СД-595ФА від 27.12.2013 на момент його підписання, а її зміна протягом виконання даного договору, шляхом укладання додаткових угод, є незаконною, оскільки суперечить ст. 40 Закону України "Про здійснення державних закупівель".

Визнання договору недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у випадках та порядку, визначеному цивільним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно із п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про здійснення державних закупівель" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір про закупівлю - договір, який укладається між замовником і учасником за результатами процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари за державні кошти; документація конкурсних торгів - документація, що розробляється та затверджується замовником, оприлюднюється для вільного доступу та безоплатно подається замовником під час проведення торгів (конкурсних торгів) фізичним/юридичним особам.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про здійснення державних закупівель" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) цей Закон застосовується до всіх замовників та закупівель товарів, робіт та послуг, які повністю або частково здійснюються за рахунок державних коштів, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 100 тисяч гривень (у будівництві - 300 тисяч гривень), а робіт - 1 мільйон гривень, крім закупівель за процедурою електронного реверсивного аукціону, умови застосування якої встановлені розділом VIII 1 цього Закону, у тому числі на технічне обслуговування, іншу оплатну підтримку на майбутнє об'єкта закупівлі чи виплат, пов'язаних з використанням об'єктів права інтелектуальної власності.

Приписами ч. 5 ст. 40 Закону України "Про здійснення державних закупівель" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту пропозиції конкурсних торгів або цінової пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами у повному обсязі, крім випадків: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) зміни ціни за одиницю товару не більш як на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі; 3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі; 4) продовження строку дії договору та виконання зобов'язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об'єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі форс-мажорних обставин, затримки фінансування витрат замовника за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної у договорі; 5) зміни умов у зв'язку із застосуванням положень частини шостої цієї статті; 6) узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг); 7) зміни ціни у зв'язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок; 8) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу інфляції, зміни курсу іноземної валюти у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни залежно від зміни такого курсу, зміни біржових котирувань, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до п. 7.5 договору, в редакції відповідача, у випадку зміни курсу іноземної валюти, встановленого НБУ більш ніж на 2% (в сторону збільшення або зменшення) відносно курсу на момент підписання цього договору, вартість товару на момент поставки (оплати) перераховується пропорційно змінам офіційного курсу.

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що загальна сума курсових коливань від несвоєчасно сплаченої суми, що розрахована згідно із п. 7.5 договору, в редакції відповідача, за період з 31.03.2014 по 15.04.2014 становить 14 040, 02 грн.

В той час як, укладенням спірних додаткових угод збільшилась вартість предмета поставки за договором на 828460,00 грн. більше від початкової ціни за договором (4003000,00 грн.).

Враховуючи наведене, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що спірні додаткові угоди укладені без дотримання відповідної процедури, встановленої Закону України "Про здійснення державних закупівель" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), та всупереч п. 7.5 договору, в редакції відповідача, відтак, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, правомірно визнав недійсними додаткові угоди № 1 від 07.03.2014 і № 1/2 від 04.08.2014 до договору купівлі-продажу № 01СД-595ФА від 27.12.2013.

Водночас, приписами ч. 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Суд касаційної інстанції вважає, що апеляційний господарський суд керуючись приписами ч. 1 ст. 216 ЦК України правомірно стягнув з відповідача на користь Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення 828460,00 грн., сплачених на підставі додаткових угод № 1 від 07.03.2014 і № 1/2 від 04.08.2014 до договору купівлі-продажу № 01СД-595ФА від 27.12.2013.

Відповідно до ст. 1115 ГПК України у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням.

Згідно із ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Посилання скаржника в касаційній скарзі на те, що до даних правовідносин не застосовуються положення Закону України "Про здійснення державних закупівель" відхиляються колегією суддів суду касаційної інстанції, оскільки як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції договір купівлі-продажу № 01СД-595ФА укладено Концерном радіомовлення, радіозв'язку та телебачення з Товариством з обмеженою відповідальністю "Форвард автоцентр", як з переможцем відкритих конкурсних торгів, які було проведено на підставі Закону України "Про здійснення державних закупівель".

Всі інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених у постанові суду апеляційної інстанції, що оскаржується. При цьому в частині встановлення фактичних обставин справи та переоцінки наявних доказів касаційна скарга не відповідає вимогам статті 1117 ГПК України стосовно меж перегляду справи в касаційній інстанції.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого або постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Такі рішення можуть бути скасовані лише у виняткових обставинах, а не тільки з метою одержання іншого рішення у справі (вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі № 908/4804/14).

Беручи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції та повноваження останнього, колегія суддів суду касаційної інстанції приходить до висновку, що оскаржувана постанова апеляційного господарського суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Форвард автоцентр" залишити без задоволення, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 10.11.2016 у справі № 907/186/16 залишити без змін.

Головуючий суддя Н.М. ГУБЕНКО

Судді Т.Л. БАРИЦЬКА

В.І. КАРТЕРЕ