ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2017 р.Справа № 922/459/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Косма К.І.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків
до Національного наукового центру "Харківський фізико-технічний інститут", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2 (дов. № 01-16юр/3218 від 25.04.2016р.)

відповідача - ОСОБА_3 (дов. № 80-90/01-3490 від 30.12.2016р.); ОСОБА_1 (дов. № 80-90/01-3492 від 30.12.2016р.)

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Харківської області звернулася Акціонерна компанія "Харківобленерго" (надалі - Позивач) з позовною заявою щодо стягнення з Національного наукового центру "Харківський фізико-технічний інститут" (надалі - Відповідач) пені у розмірі 9 124,30 грн., трьох відсотків річних у розмірі 980,31 грн. на підставі Додаткової угоди від 09.02.2012р. про внесення змін до Договору про постачання електричної енергії №207 від 02.04.2004 р. Також Позивач просить суд стягнути з Відповідача суму судового збору за подання позову.

Ухвалою суду від 07 лютого 2017 року провадження у справі №922/459/17 порушено та призначено її до розгляду на 21 лютого 2017 року.

У судовому засіданні, яке відбулося 21 лютого 2017 року представником Позивача було надано заяву в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України, де просить суд стягнути з Відповідача загальну суму заборгованості у розмірі 28 726,41 грн. (де: 25 944,00 грн. - пеня за період з листопада - 2016 р. по січень 2017 р.; 2 782,41грн. - три відсотки річних за період з листопада - 2016 р. по січень 2017 р.). Також Позивачем надано письмове пояснення щодо заявлених позовних вимог з урахуванням наданого збільшення.

Судом приймається збільшення позовних вимог до розгляду, як таке, що не суперечить чинному законодавству на підставі статті 22 Господарського процесуального кодексу України та продовжує розгляд справи з урахуванням наданого збільшення.

Представником Відповідача 20 лютого 2017 року було надано відзив на позовну заяву, яку підтримує у судовому засіданні від 21.02.2017 р. щодо визнання позовних вимог лише в частині, а саме щодо загальної суми у розмірі 5 344,82 грн.

У судовому засіданні, яке відбулося 21.02.2017 року оголошено перерву до 09 березня 2017 року.

Судове засідання продовжено у тому ж судовому складі.

Представник Позивача у судовому засіданні підтримує заявлені позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача пені 25 944,00 грн. за період нарахування листопад грудень 2016 р. та січень 2017 р. та 3% річних 2 782,41 грн. за період нарахування листопад грудень 2016 р. та січень 2017 р. на підставі прострочення відповідачем оплати суми основного боргу, що є порушенням п. 2.3.3 додаткової угоди від 09.02.2012 р. про внесення змін до договору про постачання електричної енергії №207 від 02.04.2004 р. та п. 5 додатку №2 від 09.02.2012 р. до вказаного договору.

Представник Відповідача у судому засіданні та у наданому уточненні до відзиву зазначає, що позовні вимоги визнає частково на загальну суму 10 931,34 грн., в тому числі пеня 9 872,40 грн., 3% річних 1 058,94 грн., а також просить суд зменшити розмір штрафних санкцій пені до 1,00 грн.

Також було надано акт звірки взаєморозрахунків станом на 01 лютого 2017 року з урахуванням оплат проведених станом на 23 лютого 2017 року, де між сторонами не узгоджено однакової суми заборгованості.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши присутніх представників сторін, всебічно і повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

09 лютого 2012 року між Акціонерною компанією "Харківобленерго" (надалі -Постачальник) та Національноим науковим центром "Харківський фізико-технічний інститут" (надалі - Споживач) було укладено Додаткову угоду про внесення змін до Договору про постачання електричної енергії №207 від 02.04.2004 р. (надалі - Додаткова угода), за умовами якої постачальник постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цієї Додаткової угоди та додатками до неї, що є її невід'ємними частинами.

Відповідно до пункту 9.4 Додаткової угоди, договір пролонговано до 2017 року, а відповідно до частини ІІ Додаткової угоди, попередня редакція Договору втрачає чинності з моменту набрання чинності з моменту набрання чинності нової редакції Договору.

Згідно п.2.3.3. Споживач зобовязується своєчасно оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії та інші нарахування згідно з умовами додатку № 2 «Порядок розрахунків» (для бюджетних установ та організацій, підприємств житлово-комунального господарства та підприємств, які надають послуги щодо забезпечення комунально-побутових потреб населення) (надалі Додаток № 2), який є невідємною частиною Договору.

Згідно п.4.2.1 Договору визначено що за внесення платежів, передбачених пунктом 2.3.3 2.3.4 цього Договору, з порушенням термінів, визначених Додатком № 2, споживач сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, 3% річних та індексу інфляції. Сума пені нараховується споживачу з першого дня прострочення платежу, який повинен бути здійснений споживачем в термін, встановлений в Додатку № 2, до дня сплати заборгованості включно та зазначається в рахунку окремим рядком.

Відповідно до п. 1 Додатку № 2 споживачу (замовнику) встановлений розрахунковий період з 01 числа місяця до такого ж числа наступного місяця.

Згідно з п. 4.4 Додатку № 2 датою оплати вважається дата надходження грошових коштів на поточний рахунок, поточний рахунок зі спеціальним режимом використання постачальника або дата внесення споживачем готівкових коштів в касу постачальника.

Пунктом 4.5 Додатку № 2 сторони визначили, що споживач здійснює повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії один раз за фактичними показами засобів обліку електричної енергії шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання.

Згідно п. 5 Додатку № 2 остаточний розрахунок Споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого Постачальником рахунка відповідно до даних про фактичне споживання. Для проведення остаточного розрахунку Споживач протягом 3 робочих днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділі відповідного РВЕ або у відділі розрахунків Постачальника рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений Споживачем протягом 5 операційних днів з дня його отримання.

В разі неявки Споживача для отримання рахунку Постачальник направляє рахунок Споживачу рекомендованим листом. У такому разі рахунок вважається отриманим Споживачем з дня його відправлення.

Як свідчать матеріали справи, згідно рахунку № 0207 позивачем нараховано відповідачу за використану в жовтні 2016 року електричну енергію 1 769 647,31 грн. Рахунок відправлено позивачем 04.11.2016 р., відповідно оплату необхідно було провести до 11.11.2016 р. включно. Фактично відповідачем проведено оплату 14.11.2016 р., прострочення оплати становить 3 календарних дні.

Відповідно суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача за прострочення платежу 1 769 647,31 грн. за жовтень 2016 року в загальному розмірі 4 497,84 грн., в тому числі: пеня 4 061,49 грн. та 3% річних 436,35 грн.

Згідно рахунку № 0207 позивачем нараховано відповідачу за використану в листопаді 2016 року електричну енергію 2 684 797,21 грн.

Рахунок відправлено позивачем 16.12.2016 р., що підтверджується наданим позивачем до позовної заяви Списком згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів, поданих в Відділення поштового звязку № 158 м. Харкова, відправник АК «Харківобленерго».

Відповідно оплату необхідно було провести до 23.12.2016 р. включно.

Суму у розмірі 2 684 797,21 грн. було сплачено відповідачем 4-ма платежами:

- 1 630 352,69 грн. 15.12.2016 р. (п/доручення від 14.12.16 р. № 867); - 454 444,52 грн., 200 000,00 грн. 19.12.2016 р. (п/доручення від 16.12.16 р. № 905, від 16.12.16 р. № 1144); - 200 000,00 грн. 22.12.2016 р. (п/доручення від 21.12.16 р. № 1160); - 200 000,00 грн. 28.12.2016 р. (п/доручення від 27.12.16 р. № 1209).

Тобто, відповідачем допущено прострочення оплати, кількість днів прострочення становить 5 календарних днів.

Суд погоджується з розрахунком, який надано відповідачем до матеріалів справи, і вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача за прострочення платежу 200 000,00 грн. за листопад 2016 року за період з 24.12.2016 р. по 28.12.2016 р. в загальному розмірі 846,98 грн., в тому числі пеня 765,02 грн. та 3% річних 81,96 грн.

Згідно рахунку № 0207 позивачем нараховано відповідачу за використану в грудні 2016 року електричну енергію 2 192 563,36 грн.

Рахунок відправлено позивачем 16.01.2017 р., що підтверджується штампом Відділення поштового звязку № 158 м. Харкова, відправник АК «Харківобленерго» на конверті, копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Відповідно оплату необхідно було провести до 23.01.2017 р. включно. Фактично ННЦ ХФТІ провів оплату 26.01.2017 р., прострочення оплати становить 3 календарних дні.

Суд погоджується з розрахунком, який надано відповідачем до матеріалів справи, і вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача за прострочення платежу 2 192 563,36 грн. за грудень 2016 року за період з 24.01.2017 р. по 26.01.2017 р. в загальному розмірі 5586,52 грн., в тому числі пеня 5 045,89 грн. та 3% річних 540,63 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст.173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 526 ЦК України, статті 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 275 ГК України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 ГК України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

Згідно статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов'язання за вищезазначеною Додатковою угодою, а Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань несвоєчасно зробив розрахунок суми за використану електричну енергію, що призвело до заборгованості.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання з оплати за отриману електроенергію за Додатковою угодою від 09.02.2012 за листопад грудень 2016 р. та січень 2017 р., але сума, що підлягає стягненню з відповідача становить 10 931,34 грн., в тому числі пеня 9 872,40 грн. та 3% річних 1 058,94 грн., оскільки Позивачем не доведено, строки направлення на адресу споживача саме вищезазначених рахунків щодо сплати за використану електроенергію, про свідчить списки згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих.

Виходячи з вищевикладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені та 3% річних за період нарахування листопад грудень 2016 р. та січень 2017 р. в сумі 28726,41 грн., в тому числі пені в сумі 25 944,00 грн. та 3% річних 2 782,41 грн. підлягають задоволенню частково в загальній сумі 10 931,34 грн., в тому числі пеня 9 872,40 грн. (4061,49+765,02+5045,89) та 3% річних 1 058,94 грн. (436,35+81,96+540,63).

Суд не погоджується з твердженнями відповідача про про зменшення штрафних санкцій пені в розмірі 9 872,40 грн. до 1,00 грн., адже відсутність бюджетного фінансування не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язань перед кредитором, оскільки відповідно до приписів статті 617 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 218 Господарського кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Така правова позиція відповідає статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод та рішенню Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004.

Таким чином, позивач правомірно звернувся до відповідача з даним позовом.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, доказів оплати в повному обсязі наявної заборгованості не надав, суд приходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача оплати за отриману електроенергію за Додатковою угодою від 09.02.2012р. про внесення змін до Договору про постачання електричної енергії №207 від 02.04.2004 р.листопад грудень 2016 р. та січень 2017 р. підлягають задоволенню лише в частині, а саме в загальній сумі 10 931,34 грн., де в тому числі пеня 9 872,40 грн. та 3% річних 1 058,94 грн.

За змістом ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) за яким передбачено правові наслідки, зокрема сплата неустойки.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування.

У п. 1.12. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 р. за № 14 господарським судам роз`яснено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Приписами частини 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

У п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарським судам України роз'яснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Статтею 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Відповідно до частини 1 статті 48 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Тобто, Департамент цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації позбавлений можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків на виконання договірних зобов'язань, тому прострочення сплати боргу є наслідком об'єктивних обставин.

Таким чином, з наведеного вбачається, що відповідач був позбавлений можливості своєчасно розрахуватися за спожиту електроенергію.

Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

У п.4.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" господарським судам України роз'яснено, що у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Отже, суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат, встановивши сторону, з вини якої справу було доведено до суду, керується статтями 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких, судовий збір покладається на відповідача в сумі 1600 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Національного наукового центру "Харківський фізико-технічний інститут" (61108, м. Харків, вул. Академічна, 1, Код ) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, б.149, Код ) пеню за період листопад грудень 2016 р. та січень 2017 р. в сумі 9 872,40 та 3% річних за період листопад грудень 2016 р. та січень 2017 р. в сумі 1 058,94 грн., а також суму судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1 600,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 10.03.2017 р.

Суддя ОСОБА_4