ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2017 р. Справа № 922/3972/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Могилєвкін Ю.О. , суддя Барбашова С.В.

при секретарі Кладько А.С.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 довіреність № 16/04/14 від 23.11.2016 р.;

першого відповідача - ОСОБА_2 довіреність б/н від 01.07.2016 р.;

другого відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 108 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 20.12.2016 р. у справі № 922/3972/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Варітек", м. Дніпро

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Гелікон", м. Харків

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Динеро-Капітал", м. Харків

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Варітек" звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою про визнання недійсним з моменту вчинення договору поруки № ПР-ДК-КГ-001/04-16 від 05.04.2016 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Динеро-апітал" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Гелікон". Судові витрати позивач просить покласти на відповідачів.

01.12.2016 р. позивач звернувся до господарського суду з заявою про доповнення позовної заяви вимогою про стягнення з відповідачів витрат на послуги адвоката в розмірі 23000,00 грн.

Позивач просить визнати недійсним зазначений Договір поруки з наступних підстав:

- при укладанні Договору поруки 1-м відповідачем було порушено п. 9.1. Договору купівлі-продажу № 182-06/14 від 06.06.2014р., згідно з яким умови даного Договору та інформація відносно нього є конфіденційної;

- укладання Договору поруки передбачає передання прав та обов'язків Договору купівлі-продажу № 182-06/14 від 06.06.2014р., але відповідно до п. 11.3. зазначеного Договору передача прав та обов'язків можлива тільки при умові отримання попередньої письмової згоди іншої сторони договору. ТОВ "Варітек" не надавало ТОВ "Компанія Гелікон" письмової згоди на укладання договору поруки, що, на думку позивача, свідчить про порушення 1-м відповідачем приписів ст. 629 ЦК України, згідно з якою договір є обов'язковим для виконання сторонами;

- відповідно до п. 3.1. Договору поруки, поручитель солідарно із боржником (ТОВ "Варітек") відповідає за виконання обов'язків поставки обладнання після здійснення 70% передоплати за основним договором протягом 40 календарних днів. Але в основному договорі не йдеться про 40 календарних днів. Згідно з п.3.2. Договору купівлі-продажу № 182-06/14 від 06.06.2014р., поставка обладнання здійснюється не пізніше 20.10.2014р. при умові здійснення покупцем (ТОВ "Компанія Гелікон") платежів по договору. У зв'язку з невиконанням покупцем своїх обов'язків по оплаті обладнання, воно не було поставлено 20.10.2014р., при цьому якоїсь іншої дати поставки товару сторони договору не узгодили;

- згідно зі ст. 559 Цивільного кодексу України та п.6.2.4. Договору поруки, сама порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Враховуючи, що термін виконання зобов'язання по основному договору - 20.10.2014р., договір поруки укладено через 18 місяців (05.04.2016р.) з моменту непоставки обладнання, у зв'язку з порушенням покупцем умов попередньої оплати станка;

- позивач вважає, що метою укладення договору поруки є зміна територіальної підсудності, та розгляд позову ТОВ "Компанія Гелікон" до ТОВ "Динеро-Капітал", ТОВ "Варітек" про стягнення пені та збитків не в господарському суді Дніпропетровської області (за місцезнаходженням ТОВ "Варітек"). Згідно з листом виробника станка (DOOSAN INFRACORE CO." LTD (Південна Корея) з 10.12.2008р. виключним дистриб'ютором верстатів в Україні є компанія "Варітек", у зв'язку з чим 2-й відповідач не має можливості виконати поставку. Крім того, як зазначає позивач, відповідачі є пов'язаними між собою особами, оскільки мають однакову адресу та одного кінцевого бенефіціара.

Рішенням господарського суду Харківської області від 20.12.2016 р. у справі № 922/3972/16 (суддя Кухар Н.М. ) у позові відмовлено.

Рішення мотивовано з тих підстав, що під час укладення спірного Договору відповідачами не порушено жодної норми чинного законодавства та договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання даного Договору недійсним.

Позивач подав на зазначене рішення до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням господарським судом першої інстанції норм матеріального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається, зокрема на те, що господарський суд першої інстанції не врахував, що спірний договір поруки № ПР-ДК-КГ-001/04-16 від 05.04.2016 р. суперечить чинному законодавству, оскільки в порушення ч. 3 статті 512, ч. 1 статті 516, ч. 1 статті 528 Цивільного кодексу України укладений без попередньої письмової згоди відповідача за наявності в п. 11.3. основного договору купівлі-продажу № 182-06/14 від 06.07.2014 р. обмеження щодо передання прав та обовязків за ним лише за попередньою письмовою згодою іншої сторони, що спірний Договір поруки всупереч ст.ст. 553,559 Цивільного кодексу України укладений через 18 місяців з моменту непоставки обладнання за основним договором, тобто з перевищенням встановленого ч. 4 статті 559 Цивільного кодексу України шестимісячного строку, після закінчення якого, в разі непредявлення вимоги до поручителя, порука припиняється і т. ін.

Перший відповідач у відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні просить рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, з мотивів викладених у відзиві і т. ін.

Другий відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, не скористався своїм правом на участь в ньому, у звязку з чим справа розглядається за відсутності його представника.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, повторно розглянувши справу відповідно до вимог статті 101 ГПК України, заслухавши пояснення представників позивача та першого відповідача, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, а також правильність застосування норм матеріального і процесуального права, встановлено наступне.

06.07.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гелікон» (1-й відповідач-покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Варітек» (позивач-продавець) укладено договір купівлі-продажу № 182-06/14, згідно з предметом якого (п.1.1.) продавець зобовязується поставити та передати у власність покупця товар вертикальний обробляючий центр з ЧПУ моделі «DNM 500 П(обладнання), а також виконати пусконалагоджувальні роботи, а покупець-прийняти та сплатити вартість товару.

Пунктами 2.2.2.,2.2.3.,2.2.4. Договору купівлі-продажу № 182-06/14 від 06.06.2014р. передбачено здійснення передплати в сумі 70% в наступному порядку:

-20% від суми Договору-передплата не пізніше 10.06.2014 р.;

-20% від суми Договору-передплата не пізніше10.07.2014 р.;

-20% від суми Договору-передплата не пізніше10.08.2014 р.;

-10% від суми Договору-передплата не пізніше10.09.2014 р.;

Здійснення 1-м відповідачем позивачу решти 30% кінцевої оплати цим пунктом Договору передбачено протягом 6 місяців з моменту підписання сторонами «Акта виконаних пуско-налагоджувальних робіт( по 5% щомісяця).

Відповідно до п. 3.2. Договору строк виконання обовязку позивача з поставки обладнання здійснюється не пізніше 20.10.2014 р., за умови своєчасного здійснення платежів покупцем (1-м відповідачем) в повному обсязі згідно з пунктами 2.2.2.,2.2.3.,2.2.4. цього Договору.

05.04.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дінеро-Капітал" (2-й відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Гелікон" (1-й відповідач) укладено Договір поруки № ПР-ДК-КГ-001/04-16, згідно з п.п.1.1., 2.1. якого 2-й відповідач (поручитель), за плату, поручився перед 1-м відповідачем (кредитор) за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Варітек" (позивач-боржник) обов'язків пза Договором купівлі-продажу № 182-06/14 від 06.06.2014р. щодо поставки вертикального обробляючого центру з ЧПУ моделі "DNM 500 II".

Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України передбачені підстави для визнання правочину недійсним, зокрема, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 2 цієї статті недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, проте у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Частиною 3 цієї статті передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України серед загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначено те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником

Відповідно до ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Положеннями ч. 2 ст. 554 Цивільного кодексу України визначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як зазначено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009р. № 9 розяснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Пунктом 3.11. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013р. № 11 розяснено, що у разі, коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Як правомірно встановлено господарським судом першої інстанції, ТОВ "Компанія "Гелікон" 14.04.2016р. здійснило оплату винагороди на користь ТОВ "Динеро-Капітал" в сумі 100000,00 грн. за спірним Договором поруки, а також у відповідності до його положень та положень законодавства звернулось до суду з відповідною вимогою щодо солідарного стягнення з поручителя та боржника суми неустойки та відшкодування збитків, спричинених ТОВ "Компанія "Гелікон" внаслідок неналежного виконання боржником своїх зобов'язань з поставки Вертикального обробляючого центру з ЧПУ моделі "DNM 500 II".

Таким чином, на виконання спірного Договору були своєчасно та в повному обсязі здійснені передбачені ним платежі, а 1-м відповідачем були вчинені необхідні дії, направлені на реальне виконання, передбачених положеннями Договору поруки № ПР-ДК-КГ- 001/04-16 від 05.04.2016р. правових наслідків.

Зі змісту статті 553 Цивільного кодексу України вбачається, що договір поруки за своєю правовою природою є двостороннім правочином, метою укладення якого є забезпечення поручителем належного виконання боржником основного зобовязання без будь-якої передачі прав та обовзків сторін основного зобовязання поручителю.

Укладення договору поруки не потребує згоди боржника.

В пункті 3.16. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013р. № 11 визначено, що у вирішеній спорів про визнання недійсними договорів поруки на підставі того, що відповідний договір укладено без згоди боржника, господарському суду слід виходити з такого.

Згідно з приписами статей 553, 554 Цивільного кодексу України, договір поруки укладається кредитором і поручителем за зобов'язанням, яке забезпечується договором поруки. Що ж до боржника, то він стороною договору поруки не виступає, а є учасником у зобов'язанні, забезпеченому порукою. Обов'язок кредитора або поручителя за договором поруки одержувати згоду боржника на укладення такого договору законодавством України не передбачений та не випливає зі змісту правовідносин поруки. Відповідно відсутність зазначеної згоди не порушує й умов дійсності договору поруки та не є підставою для визнання його недійсним.

У постанові від 20.02.2012р. по справі № 6-51цс11 Верховний Суд України дійшов висновку, що згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України, порука створює права для кредитора та обов'язки для поручителя, безпосередньо на права та обов'язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов'язань не впливає, оскільки зобов'язання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються.

Зважаючи на наведене, господарський суд першої інстанції правомірно послався на те, що, укладення Договору поруки № ПР-ДК-КГ-001/04-16 від 05.04.2016р. між ТОВ "Компанія "Гелікон" та ТОВ "Динеро-Капітал" без попередньої згоди на то боржника не могло призвести до порушення умов п. 11.3. Договору купівлі-продажу № 182-06/14 від 06.06.2014 р.

Крім цього безпідставними є доводи позивача, що положення п. 3.1. Договору поруки, за яким поручитель солідарно із боржником (ТОВ "Варітек") відповідає за виконання обов'язків поставки обладнання після здійснення 70% передоплати за основним договором протягом 40 календарних днів, не відповідають умовам п. 3.2. Договору купівлі-продажу № 182-06/14 від 06.06.2014р.,

Відповідно до п. 1 статті 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобовязання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обовязку.

Пунктом 4 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що прострочення боржника не настає, якщо зобовязання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Як вбачається з матеріалів справи, 1-й відповідач здійснив попередню оплату товару частинами, а саме останню частину 04.04.2016 р. платіжним дорученням № 445 від 04.04.2016 р.

Оскільки передбачену пунктами 2.2.2.-2.2.4. передплату в розмірі 70% у встановлений строк 1-й відповідач в повному обсязі не здійснив, відповідно й умови для поставки позивачем товару у строк до 20.10.2014 р. не настали.Тобто мало місце прострочення кредитора (1-го відповідача), внаслідок якого у позивача не настав обовязок з поставки товару 20.10.2014 р.,але зобовязання сторін не припинилися, а тому строк виконання обовязку з поставки залишився невизначеним.

З матеріалів справи вбачається, що 31.03.2016р. 1-м відповідачем за допомогою електронної пошти та засобами поштового зв'язку надіслало на адресу позивача пропозицію про укладання додаткової угоди до Договору купівлі-продажу № 182-06/14 від 06.06.2014р. за № 10, в якій планувалося визначити нову дату поставки - 40 календарних днів з моменту здійснення 70% передоплати. Засобами поштового зв'язку зазначена пропозиція отримана позивачем 08.04.2016р., що підтверджується копією опису вкладення та повідомленням про вручення поштового відправлення.

04.04.2016р. на виконання зазначеної пропозиції позивач виставив ТОВ "Компанія "Гелікон" на здійснення відповідної попередньої оплати рахунок № 52 від 04.04.2016р., чим підтвердив свої зобов'язання щодо поставки обладнання, після здійснення позивачем 70% передоплати за Договором.

04.04.2016 р. 1-й відповідач здійснив останній платіж з 70% передоплати за Договором купівлі-продажу № 182-06/14 від 06.06.2014р., що підтверджується платіжним дорученням № 445 від 04.04.2016 р. Надіслання на адресу 1-го відповідача рахунку на оплату після отримання позивачем вищезазначеної пропозиції свідчить, що останній мав реальну можливість поставити на адресу 1-го відповідача відповідне обладнання протягом 7-ми днів з моменту отримання відповідної вимоги.

Відповідна вимога щодо поставки обладнання надіслана ТОВ "Компанія "Гелікон" на адресу ТОВ "Варітек" 05.04.2016р. та отримана позивачем 08.04.2016р., у звязку з чим строк виконання позивачем обовязку з постави товару визначений датою останнього платежу 70% передоплати.

Зважаючи на це, укладаючи 05.04.2016 р. спірний Договір поруки, сторони в п. 3.1. Договору погодили обсяг та період відповідальності щодо дійсного обовязку позивача з поставки товару, строк виконання якого на той час ще не закінчився, а саме визначили відповідальність поручителя протягом 40 днів після здійснення 1-м відповідачем 70% передплати, тобто протягом 40 днів після 04.04.2016 р.-до 16.05.2016 р.

Встановлення такого обсягу та періоду відповідальності не суперечить чинному законодавству.

Також господарський суд першої інстанції правомірно відхилив як безпідставні доводи позивача щодо укладення Договору поруки зі спливом 18 місяців після настання терміну виконання зобовязання з поставки товару, тобто після 20.10.2014 р.

Як було зазначено вище, у позивача через прострочку 1-го відповідача у здійсненні попередньої оплати, обовязок поставки товару поставлений у залежність від здійснення 70% передоплати, у звязку з чим визначений датою останнього платежу передоплати.

В пункті 6.2.4. Договору поруки встановлено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання, передбаченого пунктом 3.1. цього Договору не предявить вимоги поручителю.

Таким чином шестимісячний строк дій поруки привязано спірним Договором поруки до строку виконання зобовязання, передаченого п. 3.1. Договору поруки , а тому порука є чинною, якщо кредитор протягом періоду з 05.04.2016 р. по 05.10. 2016 р. не предявить позовної вимоги про виконання основного зобовязання.

Тобто на час укладення спірного Договору поруки від 05.04.2016 р., передбачений ч. 4 статті 559 Цивільного кодексу України шестимісячний строк не закінчився, порука не припинилась, а тому доводи позивача про невідповідність умов спірного Договору поруки зазначеній нормі обґрунтовано визнані господарським судом першої інстанції безпідставними.

Щодо доводів позивача про те, що при укладенні Договору поруки порушено п. 9.1. Договору купівлі-продажу № 182-06/14 від 06.06.2014р., згідно з яким умови даного Договору та інформація щодо нього є конфіденційною, господарський суд першої інстанції правомірно послався на відсутність норм, які передбачають підставою для визнання правочину недійсним порушення внаслідок його вчинення конфіденційної інформації за іншим правочином (договором).

До того ж, пунктом 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013р. № 11 розяснено, що за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.

Також не можуть бути прийняті до уваги доводи позивача що метою укладення спірного Договору поруки є зміна територіальної підсудності, та розгляд позову ТОВ "Компанія Гелікон" до ТОВ "Динеро-Капітал", ТОВ "Варітек" про стягнення пені та збитків не в господарському суді Дніпропетровської області (за місцезнаходженням ТОВ "Варітек"), оскільки така обставина є недоведеною.

Також є безпідставними посилання позивача на те, що згідно з листом виробника станка (DOOSAN INFRACORE CO." LTD (Південна Корея) з 10.12.2008р. виключним дистриб'ютором верстатів в Україні є компанія "Варітек", у зв'язку з чим 2-й відповідач не має можливості виконати поставку, а також на те, що відповідачі є пов'язаними між собою особами, оскільки мають однакову адресу та одного кінцевого бенефіціара.

Як правильно зазначив господарський суд першої інстанції, сам по собі факт можливості або неможливості ТОВ "Динеро-Капітал" самостійно та своєчасно виконати свої зобов'язання з поставки обладнання на адресу кредитора за основним Договором купівлі-продажу не може впливати на дійсність укладеного на його забезпечення Договору поруки № ПР-ДК-КГ-001/04-16 від 05.04.2016р., оскільки це не суперечить жодній нормі чинного законодавства.

Повязаність кредитора за основним зобовязанням та поручителя за договором поруки не може бути підставою для визнання договору недійсним, оскільки нормами чинного законодавства не заборонено укладення договорів між пов'язаними особами та не передбачено можливості визнання їх недійсними виключно з зазначених підстав.

Зважаючи на наведене, господарський суд першої інстанції правомірно зазначив, що під час укладання спірного Договору поруки № ПР-ДК-КГ- 001/04-16 від 05.04.2016р. відповідачами не було порушено жодної норми чинного законодавства та Договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, що свідчить про відсутність правових підстав для визнання його недійсним, а відтак і про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Варітек".

Зважаючи на наведене, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін як законне та обґрунтоване, у звязку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає

Керуючись статтями 49, 99, п. 1 ст. 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Харківської області від 20.12.2016 р. у справі № 922/3972/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційній інстанції Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Пушай В.І.

Суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Барбашова С.В.