У х в а л а

13 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у господарських справах Верховного Суду України в складі:

головуючого Жайворонок Т.Є.,

суддів: Берднік І.С.,

Ємця А.А.,

розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Конхісементо» (далі - ТОВ «Конхісементо») про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 902/141/16 за позовом

ТОВ «Конхісементо» до приватного підприємства «Енергоспецсервіс» (далі -

ПП «Енергоспецсервіс»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-девелопментська - ТОК Магніт», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «Управління комерційної нерухомості», про стягнення суми,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 21 червня 2016 року

у задоволенні позовних вимог ТОВ «Конхісементо» про стягнення суми відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 28 вересня

2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з ПП «Енергоспецсервіс» на користь ТОВ «Конхісементо»

240 000,00 грн авансового платежу, 240 000, 00 грн штрафу.

Постановою Вищого господарського суду України від 30 листопада 2016 року постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 28 вересня 2016 року скасовано. Рішення Господарського суду Вінницької області від 21 червня 2016 року

у справі № 902/141/16 залишено у силі. Вирішено питання про судові витрати.

У лютому 2017 року до Верховного Суду України надійшла заява

ТОВ «Конхісементо» про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 902/141/16 з підстав, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 111 16 Господарського процесуального кодексу України.

Як доказ неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, до заяви додано копії постанов Вищого господарського суду України від 11 липня 2006 року у справі № 12/210, від 13 лютого 2007 року у справі

№ 55/91-06, від 24 вересня 2009 року у справі № 20/311-08, від 02 лютого 2010 року

у справі № 7/251, від 06 липня 2010 року у справі № 31/373-7/262/09, від 02 лютого

2011 року у справі № 17/26, від 11 грудня 2013 року у справі № 906/527/13 та від

17 березня 2015 року у справі № 910/12053/14, копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 вересня 2016 року у справі

№ 600/859/15-ц та від 07 грудня 2016 року у справі № 463/1858/15-ц,

в яких, на думку заявника, по-іншому застосовано одні й ті самі норми матеріального права.

Як доказ невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, до заяви додано копію постанови Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15.

Обговоривши доводи заяви та дослідивши надані матеріали, колегія суддів вважає, що подана заява є необґрунтованою, її доводи не підтверджуються доданими

до неї матеріалами.

Відповідно до ст. 11121 Господарського процесуального кодексу України Верховний Суд України відмовляє у допуску справи до провадження, якщо подана заява

є необґрунтованою.

Керуючись п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, ст.ст. 11116 , 11117 , 11121 Господарського процесуального кодексу України,

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску справи № 902/141/16 до провадження Верховного Суду України.

Надіслати копію ухвали разом із копією заяви особам, які беруть участь у справі.

Ухвала є остаточною.

Головуючий Т.Є. Жайворонок

Судді: І.С. Берднік

А.А. Ємець