КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2017 р. Справа№ 910/19980/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Чорної Л.В.

Яковлєва М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс"

на рішення господарського суду міста Києва від 24.11.2016

у справі № 910/19980/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс"

до 1. товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет"

2. товариство з обмеженою відповідальністю "Юніон Груп"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009"

про стягнення 110 494 894,67 грн.

та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс",

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю "Юніон Груп"

про визнання договору недійсним

в судовому засіданні взяли участь представники:

- ТОВ "Інвестком Плюс": - Карпан Р.В., відповідно до угоди про надання правової допомоги;

- Сумський С.М., довіреність № 41/2016 від 11.01.2016;

- ТОВ «АТБ- Маркет» : - Пророк В.В., довіреність № 16/01/17-П від 16.01.2017;

- Вітович О.Я., довіреність № 20/09/16-В від 20.09.2016;

- Дорогін С.А., довіреність № 20/09/16-В від 20.09.2016;

- Мацюк А.І., довіреність № 20/09/16-В від 20.09.2016.

- ТОВ «Юніон Груп» : не з'явилися;

- ТОВ « Продекспорт-2009» не з'явилися

За результатами розгляду апеляційної скарги Київський апеляційний господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом (з урахуванням поданої позовної заяви в новій редакції від 05.08.2015) до товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" та товариства з обмеженою відповідальністю "Юніон Груп" про стягнення основної заборгованості з оплати отриманого товару за договором № 25007 від 15.05.2010 у розмірі 60 259 921,66 грн., 46 245 918,39 грн. інфляційних втрат та 3 939 054,62 грн. 3 % річних ( т.1, а.с. 229-234).

Враховуючи, що товариство з обмеженою відповідальністю "Юніон Груп" на підставі договору поруки № 17/06 від 17.06.2010 зобов'язалося відповідати за виконання товариством з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" зобов'язань за договором № 25007 від 15.05.2010, позивач просить суд стягнути з відповідача-2 як поручителя за даним договором поруки частину заборгованості за поставлений товар у розмірі 50 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.08.2015 у справі № 910/19980/15 замінено позивача - товариство з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" на його правонаступника - товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс".

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.10.2015 у справі № 910/19980/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2016, позов задоволено частково, присуджено до стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" заборгованість у сумі 60 259 921,66 грн., інфляційні втрати у сумі 46 245 918,39 грн., 3 % річних у сумі 3 939 054,62 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 73 043,46 грн. Припинено провадження у справі в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Юніон Груп" заборгованості у сумі 50 000,00 грн. Також присуджено до стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Юніон Груп" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" витрати по сплаті судового збору у розмірі 36,54 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 05.10.2016 рішення господарського суду міста Києва від 21.10.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2016 у справі № 910/19980/15 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва ( т. 19, а.с. 214-226).

Направляючи справу на новий розгляд, Вищий господарський суд України вказав, що судам при новому розгляді справи необхідно надати оцінку існуючим правовідносинам сторін з позиції розумності та справедливості і враховувати права та законні інтереси обох сторін договору. Так, для правильного вирішення спору господарським судам попередніх інстанцій слід дослідити як обставини виникнення заборгованості ТОВ "АТБ-маркет" перед постачальником та настання строку такої оплати, так і з'ясувати чи підтверджується документально заявлена сума боргу належними та допустимими доказами, встановити не тільки зміст та обсяг проведених протягом спірного періоду господарських операцій за договором поставки № 25007 від 15.05.2010, але й розмір дійсного зобов'язання відповідача перед первісним кредитором на момент укладення правочину про відступлення права вимоги, з урахуванням глави 50 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.11.2016 для спільного розгляду з первісним позовом прийнято зустрічний позов товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" до товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" та товариства з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) від 11.08.2015 ( т.19, а.с. 3-4)

За результатами нового розгляду рішенням господарського суду міста Києва від 24.11.2016 у справі № 910/19980/15 у задоволенні первісного позову відмовлено повністю; зустрічний позов задоволено повністю; визнано недійсним договір відступлення права вимоги (цесії) від 11.08.2015, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" та товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс"; вирішено питання розподілу судових витрат ( т. 19, а.с. 214-226).

Не погоджуючись рішенням господарського суду міста Києва від 24.11.2016 у справі № 910/19980/15, товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 24.11.2016 та припинити провадження у справі № 910/19980/15.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані порушенням судом процесуальних норм та невірним застосуванням матеріального права. Зокрема скаржник зазначає про порушення судом першої інстанції статей 4-3, 20 22, 60, 77, 80 ГПК України. Також скаржник вказує на недоведеність належними та допустимими доказами обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, зокрема щодо відсутності у товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" заборгованості з оплати отриманого за договором № 25007 від 15.05.2010 товару. Зокрема скаржник зазначає про порушення судом першої інстанції ст. 20 ГПК України в частині неможливості судді приймати участь у розгляді справи, у тому числі винесенні рішення, оскільки відмова у задоволенні клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" про колегіальний розгляд справи № 910/19980/15 є, на думку скаржника, проявом явної упередженості судді по відношенню до позивача. Відмовивши позивачу у відкладенні судового засідання, суд першої інстанції, за твердженням скаржника, позбавив його права на участь у судовому засіданні, подання додаткових доказів та на надання пояснень та заперечень щодо первісного та зустрічного позовів, чим порушив статті 4-2, 4-3, 22, 77 ГПК України. На думку скаржника, суд першої інстанції повинен був припинити провадження у даній справі на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України, отримавши від позивача заяву про відступлення права вимоги іншому підприємству. Скаржник наполягає на порушенні при розгляді справи судом першої інстанції принципу безпосередності судового розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2017 прийнято до провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" на рішення господарського суду міста Києва від 24.11.2016 у справі № 910/19980/15 та призначено її до розгляду.

07.02.2017 через відділ документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду товариством з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє просило рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Під час судових засідань представники відповідача-1 просили колегію суддів залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, рішення господарського суду міста Києва залишити без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України.

13.02.2017 через відділ документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярію) Київського апеляційного господарського суду надійшло клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" про залучення товариства з обмеженою віжповідальністю "First Trade Company", розташованого за адресою: Киргизька Республіка, м. Бішкек, вул. Тімірязєва, буд. 80, до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору з відповідним повідомленням цієї особи про таке залучення в порядку, передбаченому Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, з урахуванням роз'яснення Президії Вищого господарського суду України № 04-5/608 від 31.05.2002 "Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій". За твердженням представника товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс", рішення суду першої інстанції, яким в тому числі визнано недійсним договір про відступлення права вимоги (цесії) від 11.08.2015 прямо порушує права товариства з обмеженою відповідальністю "First Trade Company", оскільки позбавляє цю особу права стягнення за договором поставки № 25007 від 15.05.2010.

13.02.2017 через відділ документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярію) Київського апеляційного господарського суду також надійшло клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" про припинення провадження № 910/19980/15 у зв'язку із відсутністю предмета спору з огляду на укладення 22.11.2016 товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" з товариством з обмеженою відповідальністю "First Trade Company" контракту № 22/11/16 про відступлення права вимоги (цесії) за договором поставки № 25007 від 15.05.2010 та договором відступлення права вимоги (цесії) від 11.08.2015.

13.02.2017 через відділ документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярію) Київського апеляційного господарського суду також надійшло клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" про залучення до матеріалів справи № 910/19980/15 в якості доказів документи, згідно додатку до цього клопотання. Обґрунтовуючи своє клопотання, представник товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" послався на положення ст. 101 ГПК України та зазначив, що суд першої інстанції необґрунтовано та в порушення процесуальних норм позбавив позивача можливості надати до матеріалів справи вказані докази про відступлення права вимоги. До вказаного клопотання залучено 11 додатків, серед яких засвідчені представником позивача 13.02.2017 копії контракту № 22/11/16 від 22.11.2016 акта приймання-передачі документів від 22.11.2016 до нього, а також нотаріально засвідчені 10.02.2017 переклади цих документів з російської на українську мову; засвідчені представником позивача 13.02.2017 копія свідоцтва про державну реєстрацію товариства з обмеженою відповідальністю "First Trade Company" та сформованого 10.02.2017 витягу з електронної бази відомостей юридичних осіб, філій, представництв Міністерства юстиції Киргизької Республіки щодо товариства з обмеженою відповідальністю "First Trade Company"; засвідчені представником позивача 13.02.2017 копії адресованих господарському суду міста Києва телеграми від 24.11.2016 та заяви від 22.11.2016 з доказами їх направлення; засвідчені представником позивача 13.02.2017 копії повідомлення товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" про відступлення права вимоги від 05.12.2016 та доказу його направлення на адресу відповідача 09.12.2016; засвідчена представником позивача 13.02.2017 копія листа публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" від 12.01.2017, адресованого товариству з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" щодо можливості відкрити валютного рахунку в доларах США; засвідчена представником позивача 13.02.2017 копія листа СУ ГУНП в Дніпропетровській області в кримінальному провадженні від 20.10.2016 та постанови Харківського апеляційного господарського суду від 22.10.2010 у справі № 42/67-10 (судова практика).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2017 розгляд апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" на рішення господарського суду міста Києва від 24.11.2016 у справі № 910/19980/15 було відкладено на 23.02.2017.

14.02.2017 через відділ документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярію) Київського апеляційного господарського суду надійшла заява ТОВ "First Trade Company", якою товариство з обмеженою відповідальністю "First Trade Company" повідомило суд про свою відмову вступати в справу № 910/19980/15 позивачем та намір реалізувати отримане за контрактом з товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" право вимоги до товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" в добровільному порядку шляхом проведення відповідних переговорів.

21.02.2017 через відділ документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярію) Київського апеляційного господарського суду товариством з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" подані заперечення проти клопотань товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" та ТОВ "First Trade Company", в яких відповідач-1 наполягає на відсутності правових підстав для припинення провадження у справі № 910/19980/15 та залучення до участі у справі ТОВ "First Trade Company" позивачем чи третьою особою. Відповідач-1 також вказав на безпідставність тверджень товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" щодо неможливості забезпечити явку своїх повноважених представників у судове засідання, призначене господарським судом міста Києва на 24.11.2016, та вчасно подати зазначені у клопотанні докази. Докази що підтверджують факт реєстрації ТОВ "First Trade Company" та повідомлення товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" про відступлення права вимоги до ТОВ "First Trade Company" товариство з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" вважає неналежними, оскільки вони не підтверджують жодних обставин щодо наявності або відсутності заборгованості за договором поставки № 25007 станом на дату укладення договору цесії.

22.02.2017 через відділ документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярію) Київського апеляційного господарського суду надійшло клопотання ТОВ "First Trade Company" про залучення його у справу № 910/19980/15 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом), оскільки рішення, яким в тому числі визнано недійсним договір про відступлення права вимоги (цесії) від 11.08.2015, призведе до визнання контракту № 22/11/16 про уступку права вимоги також недійсним.

В судовому засіданні 23.02.2017 товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" заявлено клопотання про проведення судової економічної експертизи з метою з'ясування документального підтвердження заборгованості товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" перед товариством з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009", правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс", за поставлений товар за договором № 25007 від 15.05.2007 за період з 15.05.2010 по 27.07.2015 станом на 27.02.2015 та на дату проведення судової експертизи. За твердженням заявника, подані відповідачем-1 в суді першої та апеляційної інстанцій висновки експертних досліджень, науково-правової експертизи, висновки за результатами проведеного аналізу документів ускладнили розгляд справи, у тому числі внаслідок великого обсягу даних, які в них містяться, їх взаємної суперечливості, та невідповідності даним, які містяться у висновку № 555 експертного економічного дослідження від 27.05.2015 Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. заслуженого професора М.С.Бокаріуса, наданого позивачем в матеріали судової справи. Обґрунтовуючи дане клопотання, представник товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс", пославшись на положення ст. 101 ГПК України, вказав на неможливість його подачі у суд першої інстанції у зв'язку із відмовою позивачу у відкладенні судового засідання.

В судовому засіданні 23.02.2017 представником товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" заявлене клопотання про витребування у товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" та дослідження у судовому засіданні оригіналів документів, на які відповідач-1 посилається в своїх запереченнях, а саме договори поставки № 23574 від 01.01.2010, № 28537 від 01.01.2011, № 35813 від 01.01.2012, № 35813 від 01.01.2013, № 35813 від 01.01.2014, видаткові накладні на поставку товару та накладні на повернення товару, платіжні доручення на перерахування грошових коштів в якості оплати за товар, протоколи (акти) заліку (зарахування) зустрічних однорідних вимог за вищевказаними договорами, а також видаткові накладні на поставку товару під торговою маркою ТОВ "АТБ-Маркет" в 2014, накладні на повернення товару за цими поставками, платіжні доручення на перерахування грошових коштів в якості оплати за товар, протоколи (акти) заліку (зарахування) зустрічних однорідних вимог за цими поставками. Клопотання мотивоване порушенням судом першої інстанції принципу безпосередності судового розгляду.

Представники товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" у судовому засіданні 23.02.2017 заперечили проти вищезазначених клопотань.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2017 розгляд апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" на рішення господарського суду міста Києва від 24.11.2016 у справі № 910/19980/15 було відкладено на 02.03.2017.

28.02.2017 через відділ документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярію) Київського апеляційного господарського суду товариством з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" подані заперечення на клопотання про залучення ТОВ "First Trade Company" третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в якому відповідач-1 вказує, що на стадії апеляційного провадження особа, яка вважає, що рішення у справі порушує її права, може вступити у справу лише шляхом подання апеляційної скарги на вказане рішення місцевого господарського суду. При цьому у господарського суду міста Києва не було підстав для залучення ТОВ "First Trade Company" третьою особою, оскільки повідомлення про начебто відступлення права вимоги товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" було направлене лише 09.12.2016, тобто вже після винесення судового рішення у даній справі.

28.02.2017 через відділ документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярію) Київського апеляційного господарського суду товариством з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" подані заперечення на клопотання про призначення судової економічної експертизи, в яких відповідач-1 просить зазначене клопотання відхилити, оскільки товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" не обґрунтувало неможливості звернення з відповідним клопотанням під час розгляду справи судом першої інстанції під час першого судового засідання. Крім того товариство з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" вказало на зловживання позивачем процесуальними правами, оскільки ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2016 у даній справі суд вже призначав судову економічну експертизу за відповідним клопотанням саме товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс", проведення якої останнє не оплатило, а в судовому засіданні 13.07.2016 визнало недоцільність проведення судової експертизи та просило суд розглядати справу за наявними в ній матеріалами. Товариство з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" звернуло увагу апеляційного суду, що Вищий господарський суд, направляючи справу на новий розгляд, не зазначив про необхідність проведення судової експертизи для правильного вирішення спору, натомість вказав на необхідність дослідження тих доказів, які є в матеріалах справи.

01.03.2017 через відділ документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярію) Київського апеляційного господарського суду товариством з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" подані заперечення на клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" про витребування та дослідження доказів, мотивоване неможливістю його виконання, оскільки частина цих документів у відповідача-1 відсутня у зв'язку з їх знищенням після закінчення встановленого законодавством строку зберігання документів, частина первинних документів за період з 2012 по 2015 роки знаходиться в окремих районах Донецької та Луганської областей, на території, на якій проводиться АТО (підтверджується сертифікатом Дніпропетровської торгово-промислової палати № 4013 від 15.04.2015 про форс-мажорні обставини), оригінали частини первинних документів були вилучені у товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" на вимогу прокуратури Дніпропетровської області та долучені до матеріалів кримінального провадження № 0000895. Крім того, відповідач-1 вказав, що ним не заперечується факт поставки товариством з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" товару за всіма договорами на загальну суму 402 753 527,75 грн., а оплата підтверджується наявною у матеріалах справи банківською випискою - реєстром розрахункових документів, сформованим 30.10.2015 ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", який містить відомості про здійснення оплати, а саме: номер та дату відповідного платіжного доручення, дату платежу, найменування платника та отримувача грошових коштів, номери рахунків платника та отримувача, суму оплати, призначення платежів. Також відповідач-1 вказав на невідповідність заявленого клопотання положенням ст. 101 ГПК України.

У судові засідання представники відповідача-2 за первісним позовом (третьої особи за зустрічним позовом) та третьої особи за первісним позовом (відповідача-2 за зустрічним позовом) не з'явились, про дату час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Пунктом 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1. підпункту 3.9 названої постанови пленуму Вищого господарського суду України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку здійснювати апеляційний перегляд даної справи без участі відповідача-2 та третьої особи за первісним позовом (третьої особи та відповідача-2 за зустрічним позовом), яка є належним чином повідомленні про дату та час судового засідання, без порушення вимог процесуального закону.

Колегія суддів дійшла висновку про відхилення клопотань товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" з огляду на наступне.

У п. 4.1 - 4.2 постанови № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" пленум Вищого господарського суду України роз'яснив, що припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Перелік підстав припинення провадження у справі є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Приписи ст. 80 ГПК України застосовуються і в судах апеляційної та касаційної інстанцій (в останній - з урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, передбачених ст. 111-7 ГПК України) щодо розгляду відповідно апеляційних і касаційних скарг.

Оскільки місцевий господарський суд, відмовляючи в задоволенні позову у справі № 910/19980/15, дійшов висновку, що спірна заборгованість була відсутня на момент виникнення спору, а договір про передачу права її вимоги є недійсним, в той час як позивач, заявляючи апеляційну скаргу, наполягає на її наявності навіть на час оскарження та дійсності, переданих за спірним договором прав, то колегія суддів вважає передчасним закінчення провадження у справі без розгляду апеляційної скарги по суті та вирішення неврегульованих питань.

Процесуальний закон не обмежує можливості допущення особи до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на підставі її заяви про вступ у справу в процесі повторного розгляду останньої в апеляційному порядку, а також залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі за клопотанням сторони, прокурора або з ініціативи апеляційного господарського суду; відповідні дії можуть мати місце до прийняття апеляційною інстанцією судового рішення зі справи.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому (п. 1.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Колегія суддів зазначає, що положення ст. 25 ГПК України в контексті норми ст. 21 ГПК України не уповноважують суд на заміну позивача на іншу особу поза її волею, а наявність у такої особи самостійних вимог на предмет спору, зокрема у випадку відступлення права вимоги, унеможливлює її залучення до участі у справі третьою особою відповідно до ст. 27 ГПК України.

Обґрунтоване заміною кредитора у спірному зобов'язанні клопотання ТОВ "First Trade Company", без належних доказів дотримання сторонами порядку такої заміни, не дає суду передбачених ст. 27 ГПУ України підстав для його залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, у зв'язку з чим відхиляється судом апеляційної інстанції.

Відхиляючи клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" про залучення перелічених у додатках доказів, колегія суддів виходить з того, що залучені до клопотання копії зазначених документів були виготовлені, засвідчені, нотаріально засвідчені та отримані скаржником вже після прийняття до провадження апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 24.11.2016 у справі № 910/19980/15, що спростовує доводи скаржника про неможливість їх подання у суд першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

У п. 9 постанови від 17.05.2011 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" пленум Вищого господарського суду України роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

До згаданих підстав належить, зокрема, необґрунтоване відхилення судом першої інстанції клопотань сторін про витребування господарським судом доказів у порядку ст. 38 ГПК України. У такому разі суд апеляційної інстанції за відповідним клопотанням сторони самостійно витребує необхідні додаткові докази.

Звертаючись з клопотанням про витребування доказів до суду апеляційної інстанції, заявник, з огляду на вимоги ч. 1 ст. 101 ГПК України, повинен також обґрунтувати неможливість подання цих доказів до місцевого господарського суду. Така неможливість може бути зумовлена, зокрема, тим, що: сторона (сторони) заявляла в місцевому господарському суді клопотання про витребування в інших осіб відсутніх у неї (них) доказів, але зазначеним судом таке клопотання не задоволено; на час прийняття рішення місцевим господарським судом заявникові не було і не могло бути відомо про існування відповідних доказів; докази з'явилися після розгляду справи судом першої інстанції (п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" про витребування у товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" доказів, які підтверджують господарські операції за договорами з товариством з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" відхиляються колегію суддів у зв'язку з обґрунтованим запереченням відповідачем-1 їх наявності у нього.

За змістом ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд, яким приймаються додаткові докази і перевіряється законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі, вправі призначити судову експертизу на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку.

При цьому, як роз'яснив пленум Вищого господарського суду України у постанові від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. За наявності в одній і тій же справі протилежних за змістом висновків як спеціаліста, так і судового експерта, їх оцінка здійснюється за правилами статей 42, 43 ГПК з наданням у зазначеному випадку переваги висновкові судового експерта. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Відхиляючи клопотання скаржника про призначення судової економічної експертизи, колегія суддів враховує обмеження ч. 1 ст. 101 ГПК України повноважень суду апеляційної інстанції щодо прийняття додаткових доказів та те, що проведення призначеної ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2016 у даній справі за клопотанням товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" судової економічної експертизи за наявних у справі документів ним же було визнано недоцільним та не було оплачено, а під час нового розгляду в суді першої інстанції клопотання про проведення судової експертизи позивачем не заявлялось. Колегія суддів також бере до уваги недостатню вмотивованість заявленого клопотання аналізом всіх наявних у справі доказів на предмет їх достатності та належності для підтвердження всіх обставин справи в їх сукупності. Крім того вимога позивача щодо передачі на роз'яснення експерту лише питання про документальне підтвердження взаємовідносин сторін в межах розрахунків за одним договором № 25007 від 15.05.2007 без урахування всіх інших наявних у справі доказів суперечить вимогам ст.ст. 41, 42, 43 ГПК України та правовій позиції Вищого господарського суду України, викладеній у постанові Вищого господарського суду України від 05.10.2016 у справі № 910/19980/15 і буде слугувати лише затягуванню судового розгляду.

Недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку. Відтак безпідставне призначення судової експертизи та зупинення у зв'язку з цим провадження у справі перешкоджає подальшому розгляду справи. Така правова позиція висловлена Вищим господарським судом України у постанові від 04.07.2016 у справі № 905/1688/15.

В судовому засіданні представники скаржника вимоги та доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

Представники товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з огляду на її необґрунтованість та безпідставність.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Підставою для скасування рішення місцевого господарського суду в будь-якому випадку, у тому числі й тоді, коли суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку є порушення норм процесуального права, зазначені у пунктах 1 - 7 ч. 3 ст. 104 ГПК України, зокрема, якщо справу розглянуто господарським судом за відсутністю будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду (п. 2). У такому випадку апеляційний суд скасовує рішення місцевого господарського суду повністю і згідно з п. 2 ст. 103 ГПК України приймає нове рішення.

Якщо ж порушення норм процесуального права не підпадає під ознаки, зазначені у пунктах 1 - 7 ч. 3 ст. 104 ГПК України, господарський суд оцінює порушення норм процесуального права, виходячи з конкретних обставин справи та приписів ч. 2 зазначеної статті ГПК України (п. 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України").

Як свідчать матеріали справи та ухвала господарського суду міста Києва від 15.11.2016, в судовому засіданні 15.1 1.2016, де були присутніми представники скаржника та відповідача-1, було відмовлено у задоволенні клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" про колегіальний розгляд справи, розглянуто клопотання сторін та розпочато розгляд справи по суті, була оголошена перерва до 24.11.2016.

22.11.2016 від імені товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" на адресу господарського суду міста Києва кур'єрською доставкою Укрпошти була направлена заява, зміст якої підтверджує обізнаність позивача про перерву в судовому засіданні до 24.11.2016 до 14:20.

А 24.11.2016 о 10:26 до господарського суду міста Києва надійшла не засвідчена відповідно до Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295, та Інструкції з оброблення телеграм операторами, провайдерами телекомунікацій, затвердженої наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України 22.04.2014 № 195, телеграма з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв'язку із неможливістю прибути в судове засідання через поломку автомобіля. Доказів на підтвердження викладених у телеграмі фактів скаржник не надав під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Клопотання від 24.11.2016 про відкладення розгляду справи не було задоволено судом.

Оскільки відповідач був повідомлений належним чином про місце засідання суду розгляд справи за відсутності його представника не підпадає під ознаки, зазначені у пунктах 1 - 7 ч. 3 ст. 104 ГПК України, які є безумовною підставою для скасування рішення суду.

Колегія суддів не вбачає порушень норм процесуального права у відмові відповідачу в задоволенні його клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на закінчення передбаченого ст. 69 ГПК України строку розгляду спору та положення ст. 28 ГПК України. До того ж, явка представників сторін судом не визнавалась обов'язковою. А скаржник не зазначив, яким чином його відсутність в судовому засіданні вплинула на законність прийнятого судом рішення.

Колегія суддів не вбачає порушень процесуального законодавства у відмові місцевого господарського суду у колегіальному розгляді справи № 910/19980/15.

Відповідно до ст. 4-6 ГПК України справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Процесуальне законодавство не містить критеріїв визначення складності справи та не визначає категорії справ, які слід розглядати у місцевих господарських судах колегіально.

Сама по собі відмова суду призначити колегіальний розгляд справи не свідчить про упередженість судді, не є підставою для його відводу (самовідводу) згідно із ст. 20 ГПК України та не може слугувати підставою для скасування постановленого суддею одноособово рішення.

Колегія суддів не вбачає порушень процесуального законодавства місцевим господарським судом при винесенні ухвали про прийняття для спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" до товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" та товариства з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) від 11.08.2015, адже саме цим договором товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" обґрунтовує свої вимоги до товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" у даній справі.

Частиною першою статті 60 ГПК передбачено, що зустрічний позов повинен бути взаємно пов'язаний з первісним.

Взаємна пов'язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах. Про взаємну пов'язаність зустрічного позову з первісним свідчить зокрема те, що задоволення зустрічного позову виключатиме частково чи повністю задоволення первісного позову.

Зустрічний позов товариство з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" саме й обґрунтовує недійсністю вимоги, переданої товариству з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" за договором відступлення права вимоги (цесії) від 11.08.2015, що виключатиме стягнення за первісним позовом.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 11.08.2015 між товариством з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" (первісний кредитор/цедент) та товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс» (новий кредитор/цесіонарій) було укладено договір відступлення права вимоги (цесії).

Відповідно до п. 1 договору цесії в порядку та на умовах, визначених цим договором, цедент відступає цесіонарієві право вимоги до товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" (боржник) щодо стягнення заборгованості за договором № 25007 від 15.05.2010, укладеним між цедентом і боржником, з урахуванням нарахованих 3% річних, інфляційних збитків та понесених цедентом витрат, пов'язаних із розглядом спору в господарському суді у справі № 910/19980/15, а цесіонарій набуває право вимоги грошових коштів у загальній сумі 110 519 801,67 грн.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами прийнятих за цим договором зобов'язань (п.п. 11, 12 договору цесії).

Пунктом 2 договору цесії визначено, що за цим договором цесіонарій набуває право вимоги до боржника щодо стягнення: грошової заборгованості за поставлений цедентом товар, що виникла у боржника перед цедентом на підставі договору № 25007 від 15.05.2010 в сумі 60 259 921,66 грн., в т.ч. ПДВ 20 %; 3 % річних в розмірі 3 939 054,62 грн.; збитків від інфляції в розмірі 46 245 918,39 грн.; витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви до господарського суду в сумі 73 080,00 грн. та витрат по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 1 827,00 грн.

Відповідно до п. 6 договору цесії всі права за даним договором, в т.ч. ті, які забезпечують виконання обов'язків боржника, переходять до цесіонарія з моменту підписання даного договору.

У відповідності до п. 5 договору цесії за відступлення права вимоги за даним договором цесіонарій зобов'язується сплатити цеденту 110 519 801,67 грн. в наступному порядку: 1% від загальної суми в розмірі 1 105 198,02 грн. - протягом 10 банківських днів з моменту підписання сторонами даного договору; 99% від загальної суми в розмірі 109 414 603,65 грн. протягом 12 календарних місяців з моменту підписання сторонами даного договору.

За актом прийому-передачі документів, що засвідчують право вимоги від 11.08.2015, відповідно до умов договору відступлення права вимоги від 11.08.2015 цедент передав, а цесіонарій прийняв документи, згідно переліку, які засвідчують право вимоги до боржника, що відступається цесіонарієві.

Оплату за договором відступлення права вимоги (цесії) від 11.08.2015 товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" підтверджує залученими до матеріалів справи копіями платіжних доручень № 232 від 11.08.2015 на суму 1 105 198,02 грн., № 235 від 11.08.2015 на суму 1 230 700,00 грн., № 234 від 12.08.2015 на суму 41 300,00 грн., № 235 від 12.08.2015 на суму 3 101 000,00 грн., а також копією простого векселя серії АА 2258989 від 13.08.2015 на суму 105 041 603,65 грн. та акта приймання-передачі цінних паперів від 13.08.2015.

В обґрунтування своїх вимог за зустрічним позовом товариство з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" стверджує, що станом на момент укладення спірного договору цесії заборгованість за договором № 25007 від 15.05.2010 була відсутня, а тому договір цесії суперечить вимогам ст.ст. 203, 514 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як правильно визначив місцевий господарський суд, за своєю правовою природою укладений 11.08.2015 між товариством з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" та товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" договір є договором відступлення права вимоги.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

У відповідності до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, згідно з нормами чинного законодавства, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.10.2012 №3-42гс12).

У ч. 1 ст. 518 Цивільного кодексу України закріплено право боржника висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, за умовами спірного договору цесії позивачу передано право вимоги до боржника щодо стягнення: грошової заборгованості за поставлений цедентом товар, що виникла у боржника перед цедентом на підставі договору № 25007 від 15.05.2010 в сумі 60 259 921,66 грн., в т.ч. ПДВ 20 %; 3 % річних в розмірі 3 939 054,62 грн.; збитків від інфляції в розмірі 46 245 918,39 грн.; витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви до господарського суду в сумі 73 080,00 грн. та витрат по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 1 827,00 грн.

Місцевим господарським судом також встановлено, що 15.05.2010 між товариством з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" (постачальник) було укладено договір № 25007, на умовах якого постачальник зобов'язався в порядку та строки, встановлені договором, виготовити і передати товар у власність покупця, в певній кількості, відповідної якості і за погодженою ціною, а останній прийняти товар і оплатити його на умовах, визначених у цьому договорі.

У п. 1.2 договору сторони погодили, що найменування, асортимент і ціна товару, що поставляється вказуються в додатку № 2 до цього договору (специфікація/прайс-лист), який є його невід'ємною частиною. Орієнтовні річні обсяги закупівель узгоджуються постачальником і покупцем і вказуються в додатку № 6 даного договору

Товар поставляється партіями. Узгоджені сторонами найменування, асортимент, номенклатура, кількість і ціна за одиницю товару, що підлягає поставці вказуються в накладних на товар. Накладні на товар є невід'ємною частиною цього договору і складаються на підставі заявок покупця на поставку товару (п. 2.1 договору).

Зі змісту додатку № 6 до договору № 25007 від 15.05.2010 не вбачається, що річні обсяги поставок були погоджені сторонами. У додатку № 2 до договору № 25007 від 15.05.2010 сторони погодили поставку насіння соняшника, розфасовані по 90г, та ядра соняшника очищені, розфасовані по 40г.

В подальшому між покупцем та постачальником укладалися додаткові угоди до договору № 25007 від 15.05.2010, а саме: № 1 від 15.05.2010, № 2 від 01.01.2011, № 3 від 31.12.2011, № 4 від 31.05.2012 та № 5 від 31.12.2012, якими вносилися зміни та доповнення до умов договору № 25007 від 15.05.2010.

Згідно з п. 10.1 договору № 25007 від 15.05.2010 (в редакції додаткової угоди № 5 від 31.12.2012) договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2013.

Місцевий господарським судом також встановлено, що 17.06.2010 між товариством з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" (кредитор за договором) та товариством з обмеженою відповідальністю "Юніон Груп" (поручитель за договором) у забезпечення виконання всіх зобов'язань товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" (боржник за договором), що виникли з договору № 25007 від 15.05.2010 (основний договір) зі всіма змінами та доповненнями, який був укладений між кредитором та боржником, укладено договір поруки № 17/06 (надалі - договір поруки).

Згідно з п. 3.1 договору поруки поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за неналежне виконання боржником забезпеченого зобов'язання, але в будь-якому випадку розмір відповідальності поручителя не повинен перевищувати розміру забезпеченого зобов'язання зазначеного в пункті 4 цього договору.

У відповідності до п. 4.1 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання будь-яких зобов'язань боржником, згідно основного договору у сумі, що не перевищує 100 000,00 грн.

Відповідно до п.п. 5.1.1 договору поруки при порушенні боржником зобов'язання перед кредитором за основним договором, поручитель зобов'язаний виконати за боржника зобов'язання у строк протягом 3 календарних днів з дня отримання вимоги від кредитора.

Як вірно визначив місцевий господарський суд, за правовою природою договір № 25007 від 15.05.2010, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" та товариством з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009", є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності зі ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 694 Цивільного кодексу України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Пунктом 3.1 договору сторони погодили, що покупець після прийняття товару та необхідних документів зобов'язаний здійснити оплату за товар у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 21 календарного дня з дня поставки.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено місцевим господарським судом та не заперечується сторонами, на виконання умов договору поставки № 25007 від 15.05.2010 в період з 22.06.2010 по 31.12.2013 товариством з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" було поставлено, а товариством з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" прийнято товар на загальну суму 134 397 315,42 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями товарно-транспортних та видаткових накладних.

В обґрунтування первісних позовних вимог позивач стверджує, що товариством з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" здійснено оплату (у тому числі шляхом повернення товару та проведення заліку зустрічних зобов'язань) на загальну суму 74 037 393,76 грн. Також в рахунок оплати товару надійшло 100 000,00 грн., що були сплачені поручителем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Юніон Груп" за договором поруки № 17/06 від 17.06.2010 (50 000,00 грн. сплачено до звернення з даним позовом до суду, решта - після порушення провадження у справі).

Таким чином, за твердженням скаржника, на момент укладення договору цесії прострочена заборгованість товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" за поставлений на підставі договору № 25007 від 15.05.2010 товар (з урахуванням оплати, здійсненої поручителем) становила 60 259 921,66 грн. (в т.ч. ПДВ 20%), яка станом на момент розгляду справи не погашена.

Як вірно зазначив місцевий господарський суд, скасовуючи рішення господарського суду міста Києва від 21.10.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2016 у даній справі, Вищий господарський суд України вказав та те, що для правильного вирішення спору судам необхідно на підставі належних та допустимих доказів встановити не тільки зміст та обсяг проведених протягом спірного періоду господарських операцій за договором поставки № 25007 від 15.05.2010, але й розмір дійсного зобов'язання відповідача перед первісним кредитором на момент укладення правочину про відступлення права вимоги, з урахуванням глави 50 Цивільного кодексу України.

При цьому, Вищий господарський суд України вказав на необхідність здійснення аналізу наявних у справі документів, які не відповідають ознакам первинних, натомість можуть містити відомості та фактичні дані про розмір заборгованості відповідача, не обмежуючись лише змістом документів первинного бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Постанова касаційної інстанції не може містити вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

Виконуючи обов'язкові під час нового розгляду справи вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, місцевий господарський суд встановив, що у 2010 - 2015 роках окрім договору поставки № 25007 від 15.05.2010, заборгованість за яким заявлено до стягнення в рамках первісного позову та право вимоги якої відступлено товариству з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" за договором цесії від 11.08.2015, господарські відносини між товариством з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" та товариством з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" щодо поставки фасованого насіння та ядер соняшника та гарбуза, було врегульовано ще 5 договорами а саме: договір поставки № 23574 від 01.01.2010 зі строком дії до 31.12.2010 (а.с. 12 том 6), договір поставки № 28537 від 01.01.2011 зі строком дії 12 місяців (а.с. 45 том 6), договір поставки № 35813 від 01.01.2012 зі строком дії до 31.12.2012 (а.с. 61 том 6), договір поставки № 35813 від 01.01.2013 зі строком дії до 31.12.2013 (а.с. 78 том 6) та договір поставки №35813 від 01.01.2014 зі строком дії 12 місяців (а.с. 98 том 6).

Протягом дії наведених договорів поставки товариство з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" здійснювало розрахунки та вело бухгалтерський облік взаємовідносин з товариством з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" в розрізі контрагента, а не за конкретним договором окремо. Наведене, як пояснив позивач за зустрічним позовом, було зумовлено ідентичними умовами зазначених договорів щодо здійснення оплати за аналогічний поставлений товар - в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника з відстрочкою оплати поставленого товару.

Місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про визнання товариством з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" факту ведення саме такої організації оплат (в розрізі контрагента, а не за кожним договором окремо), про що свідчить зміст поданої товариством з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" позовної заяви у справі № 910/22287/14 (а.с. 236 том 3) про стягнення заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат за договором поставки № 35813 від 01.01.2013 у загальному розмірі 11 167 634,70 грн., де товариство з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" зазначає, що на вимогу відповідача-1 у сторін склалася стійка практика, відповідно до якої сторони здійснювали звірку взаємних розрахунків одночасно за всіма договорами, які діяли в періоді, за який проводилася звірка взаємних розрахунків.

Крім того, здійснення товариством з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" оплати в розрізі контрагента підтверджується, зокрема, тим, що згідно реєстру розрахункових документів з 01.01.2010 по 06.06.2014, сформованому 30.10.2015 Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль", у ряді платіжних доручень в призначенні платежу вказано номери двох договорів поставки, що одночасно діяли у відповідний період, без визначення суми, що сплачується по кожному договору окремо (а.с. 225-230 том 6).

Колегія суддів також звертає увагу, що в реквізитах платіжних дорученнях в призначенні платежу не зазначались номера та дати видаткових накладних, податкових накладених чи товарно-супровідних документів, які б дозволяли у відповідності із вимогами договору ідентифікувати оплату відповідно до розділу 3 договору № 25007 від 15.05.2010 та інших договорів.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується товариством з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет", що на виконання вищевказаних договорів поставки (включаючи договір поставки № 25007 від 15.05.2010) у 2010 - 2014 роках товариством з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" поставлено відповідачу-1 обумовлений договорами товар на загальну суму 402 753 527,75 грн. (з урахуванням ПДВ).

Товар на суму 19 841,08 грн. було повернуто товариством з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" постачальнику.

Відповідно до реєстру розрахункових документів, сформованого 30.10.2015 Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" (а.с. 205-256 том 6), в період з 01.01.2010 по 06.06.2014 за поставлений товар товариством з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" було сплачено 382 278 432,70 грн. шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника.

Окрім того, питання щодо стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" заборгованості за поставлений товар згідно договорів № 25007 від 15.05.2010, № 35813 від 01.10.2013 та № 35813 від 01.10.2014 було предметом розгляду господарського суду міста Києва у справах № 910/22290/14, № 910/22287/14 та № 910/22289/14 відповідно.

На виконання рішень господарського суду міста Києва від 11.11.2014 у справі № 910/22290/14, від 12.11.2014 у справі № 910/22289/14 та від 06.11.2014 у справі № 910/22287/14 товариством з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" було сплачено товариству з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" заборгованість за поставлений товар у сумі 22 694 184,65 грн., з яких:

- 4 664 643,26 грн. сплачено на виконання рішення господарського суду міста Києва від 11.11.2014 у справі № 910/22290/14 (яким присуджено до стягнення, зокрема, заборгованість за товар, поставлений в період з 02.01.2014 по 05.02.2014), що підтверджується копією платіжного доручення № 15036 від 29.01.2015 (а.с. 112 том 6);

- 8 657 841,45 грн. сплачено на виконання рішення господарського суду міста Києва від 12.11.2014 у справі № 910/22289/14 (яким присуджено до стягнення, зокрема, заборгованість за товар, поставлений в період з 02.01.2014 по 05.02.2014 на підставі договору поставки № 35813 від 01.10.2014), що підтверджується копією платіжного доручення № 45792 від 27.03.2015 (а.с. 113 том 6);

- 9 371 699,94 грн. сплачено на виконання рішення господарського суду міста Києва від 06.11.2014 у справі № 910/22287/14 (яким присуджено до стягнення, зокрема, заборгованість за товар, поставлений в період з 03.01.2013 по 31.12.2013 на підставі договору поставки № 35813 від 01.01.2013), що підтверджується копією платіжного доручення № 49968 від 07.04.2015 (а.с. 114 том 6).

Крім того, в період з 2010 по 2015 роки між товариством з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" та товариством з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" здійснено залік зустрічних однорідних вимог на загальну суму 263 274,66 грн.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов мотивованого висновку, що на виконання укладених між товариством з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" (постачальником) та товариством з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" (продавцем) договорів поставки № 25007 від 15.05.2010, № 23574 від 01.01.2010, № 28537 від 01.01.2011, № 35813 від 01.01.2012, № 35813 від 01.01.2013 та № 35813 від 01.01.2014 у 2010 - 2014 роках постачальником було поставлено покупцю товар на загальну суму 402 733 686,69 грн (з вирахуванням суми повернутого товару), а покупцем в рахунок оплати поставленого товару в період з 2010 по 2015 роки перераховано постачальнику грошові кошти у сумі 404 972 617,35 грн., а також здійснено залік зустрічних однорідних вимог на загальну суму 263 274,66 грн.

Такий стан розрахунків між покупцем та постачальником підтверджується довідкою Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС № 2/28-01-49/30487219 від 14.01.2016 про результати документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" (код за ) по взаємовідносинам з ТОВ "Продекспорт-2009" (код за ), а також з ТОВ "Інвестком Плюс" (код за ) за період з 01.01.2010 по 07.12.2015 (а.с.50 том 10).

Відповідно до наведених у довідці № 2/28-01-49/30487219 від 14.01.2016 відомостей, за результатами перевірки встановлено, що сума ПДВ, віднесена ТОВ "АТБ-Маркет" до податкового кредиту за 2010-2014 роки, складає 67 122 281,06 грн.; розрахунки між підприємствами проводилися грошовими коштами у безготівковій формі на загальну суму 404 972 617,35 грн.; залік взаємних вимог за перевірений період складає 263 274,66 грн.; за перевірений період отримано від ТОВ "Продекспорт-2009" товару на загальну суму 402 753 527,75 грн.; у 2010 році здійснено повернення товару на загальну суму 19 841,08 грн.

При цьому, у довідці вказано, що згідно даних перегляду результатів співставлення ІС "Податковий блок" за період 01.01.2010 по 07.12.2015 року розбіжність між задекларованими даними ТОВ "АТБ-Маркет" і ТОВ "Продекспорт-2009" відсутня, і зазначено, що взаємовідносини між ТОВ "АТБ-Маркет" та ТОВ "Продекспорт-2009" відображені в бухгалтерському та податковому обліку (дані журналу-ордеру та відомості по рахунку 63.1.1 за 2012-2014 роки) також підтверджено актами попередніх документальних планових виїзних перевірок з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства.

Доказів проведення коригувань вищезазначених податкових зобов'язань у податковій звітності постачальника суду не надано.

Колегія суддів також звертає увагу на відсутність інформації щодо відображення дебіторської заборгованості за договором № 25007 від 15.05.2010 у товариства з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009".

Колегій суддів відхиляє доводи скаржника про недопустимість даного доказу для підтвердження виконання покупцем зобов'язання щодо оплати отриманого за договором № 25007 від 15.05.2010 товару з огляду на те, що законодавство не регламентує засобів доказування стану розрахунків між сторонами договору.

За змістом ст.ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" зазначений у них первинний документ є документом, який містить відомості про господарську операцію, підтверджує її здійснення, фіксує факти здійснення господарських операцій, зміст та обсяг господарської операції. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Враховуючи, що відповідно до положень ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується саме на даних бухгалтерського обліку, результати проведеної фіскальним органом перевірки обґрунтовано були прийняті місцевий господарським судом як належний і допустимий доказ щодо дійсного стану розрахунків сторін за спірними господарськими операціями.

Довідка Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС № 2/28-01-49/30487219 від 14.01.2016 про результати документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" (код за ) по взаємовідносинам з ТОВ "Продекспорт-2009" (код за ), а також з ТОВ "Інвестком Плюс" (код за ) за період з 01.01.2010 по 07.12.2015 є письмовим доказом в розумінні ст. 36 ГПК України, який опосередковано підтверджує стан розрахунків товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" за поставлений товариством з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" товар, у тому числі і за договором № 25007 від 15.05.2010.

У п. 2.5 постанови від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" пленум Вищого господарського суду України роз'яснив, що будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, відсутність у відповідача-1 заборгованості за укладеними протягом 2010-2014 років договорами поставки, включаючи договір поставки № 25007 від 15.05.2010, місцевий господарський суд також обґрунтовує й іншими письмовими доказами дослідженими в судовому засіданні - висновками судових економічних експертиз, проведених в рамках кримінального провадження №000895, а саме:

- висновком судової економічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса Міністерства юстиції України №11269, складений 27.11.2015 (а.с.48 том 8);

- висновком судово-економічної експертизи Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №6562/6563-15 від 13.03.2016 (а.с.63 том 11).

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наявність зв'язку між фактами, встановленими вказаними висновками, і предметом доказування у даній справі, а також враховуючи, що позивачем не доведено, а судом не встановлено невідповідності висновків вимогам законодавства, в тому числі положенням Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5), висновки судової економічної експертизи №11269 від 27.11.2015 та №6562/6563-15 від 13.03.2016 відповідають критеріям щодо належності та допустимості письмових доказів у даній справі в розумінні ст.ст. 32, 34, 36 ГПК України.

Посилання позивача за первісним позовом на висновок експертного економічного дослідження №555 від 27.05.2015, висновок № 24-16, складений 27.07.2016 судовим експертом Лішко Ларисою Миколаївною, а також на інші висновки інших спеціалістів, які проводилися лише в контексті договору № 25007, місцевим господарським судом вмотивовано відхилені, оскільки такі дослідження суперечать вказівкам Вищого господарського суду України проте, що при новому розгляді справи суду слід встановити не тільки зміст та обсяг проведених протягом спірного періоду господарських операцій за договором поставки № 25007 від 15.05.2010, але й розмір дійсного зобов'язання відповідача перед первісним кредитором на момент укладення правочину про відступлення права вимоги.

Так, в матеріалах справи наявна копія акта звірки взаєморозрахунків між ТОВ "Продекспорт-2009" і ТОВ "АТБ-маркет" за договором № 25007 від 15.05.2010 за жовтень 2013 року (а.с. 235 том 3; оригінал, як зазначено в рішенні, оглянуто місцевим господарським судом в судовому засіданні 24.11.2016), за змістом якого станом на 31.10.2013 заборгованість товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" за вказаним договором становила 3 167 091,41 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" безпосередньо у тексті своєї позовної заяви у справі № 910/22287/14 визнало відповідність наведених у акті даних реальному стану розрахунків між постачальником та покупцем, посилаючись на вказаний акт в обґрунтування заявлених в рамках справи № 910/22287/14 вимог.

За встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що товариством з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" визнано розмір заборгованості товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" за договором поставки № 25007 станом на 31.10.2013 у сумі 3 167 091,41 грн., факт чого в подальшому підтверджено постачальником і у поданій до господарського суду міста Києва позовній заяві у справі № 910/22287/14.

Наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних (додатки 18, 19) підтверджується, що після 31.10.2013 в рамках спірного періоду (по 31.12.2013) постачальником було поставлено покупцю товар на загальну суму 6876630,02 грн, а згідно з реєстром розрахункових документів, сформованим 30.10.2015 (а.с. 205-256 том 6), з 01.11.2013 по 18.03.2014 товариством з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" в рахунок оплат по договору № 25007 від 15.05.2010 перераховано 12 622 999,87 грн. (з урахуванням того, що заборгованість за товар, поставлений з 02.01.2014 по 05.02.2014, була сплачена покупцем у січні 2015 року на виконання рішення суду у справі № 910/22290/14).

Відтак, проведене судом першої інстанції співставлення визнаної постачальником суми заборгованості покупця станом на 31.10.2013 (3 167 091,41 грн.), загальної вартості поставленого після 31.10.2013 товару (6 876 630,02 грн.) та сплаченої покупцем в період з 01.11.2013 по 18.03.2014 в рахунок оплат за договором суми коштів (12 622 999,87 грн.), по-перше, виключає можливість існування у покупця суми заборгованості у розмірі, що перевищує 60 млн. грн. (як про це стверджує позивач), а по-друге, свідчить про відсутність заборгованості за поставлений в межах спірного періоду товар взагалі.

Виконання товариством з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" своїх зобов'язань перед товариством з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" щодо оплати поставленого за договором № 25007 від 15.05.2010 товару та прийняття такої оплати товариством з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" як належне виконання (про що опосередковано свідчить і відсутність дебіторської заборгованості за договором за даними перевірки Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС, і акти звірки взаєморозрахунків і визнання постачальником цього факту в інших судових спорах) має наслідком припинення зобов'язання згідно із ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України.

Отже, місцевим господарським судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що протягом 2010 - 2014 років товариством з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" здійснювалась поставка товару товариству з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" на підставі шести договорів поставки (в тому числі договору № 25007 від 15.05.2010), а також те, що розрахунки здійснювалися сторонами в розрізі контрагента, а не за кожним договором окремо.

Той факт, що після перерахування покупцем у квітні 2015 року грошових коштів в сумі 9 371 699,94 грн. (на виконання рішення господарського суду міста Києва від 06.11.2014 у справі № 910/22287/14), загальна сума здійснених товариством з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" оплат перевищила загальну вартість товару, поставленого у 2010 - 2014 роках на виконання усіх шести договорів, свідчить про відсутність у покупця станом на день звернення з позовом у справі № 910/19980/15 заборгованості за названими договорами поставки в цілому, в тому числі і за договором № 25007 від 15.05.2010.

Таким чином, дослідивши розмір дійсного зобов'язання відповідача-1 перед первісним кредитором на основі наявних в матеріалах справи як документів первинного бухгалтерського обліку, так і документів, що не відповідають ознакам первинних, однак містять відомості про розрахунки між сторонами (на необхідність аналізу змісту яких вказав Вищий господарський суд України), місцевий господарський суд дійшов висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, про відсутність у товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" станом на 11.08.2015 будь-якої заборгованості перед товариством з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" за договором поставки № 25007 від 15.05.2010, а тому вимога щодо стягнення грошової заборгованості за поставлений цедентом товар в сумі 60 259 921,66 грн., 3 % річних в розмірі 3 939 054,62 грн. та збитків від інфляції в розмірі 46 245 918,39 грн. не є дійсною вимогою, що існувала на момент переходу цих прав.

Так само не є дійсною вимога щодо стягнення витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви у справі № 910/19980/15 до господарського суду в сумі 73 080,00 грн. та витрат по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 1 827,00 грн., оскільки станом на момент укладення договору цесії розгляд справи № 910/19980/15 завершено не було, а розподіл судових витрат здійснюється за результатами розгляду справи. Відповідно, обов'язок сторони відшкодувати іншій стороні сплачену суму судового збору (у разі покладення на неї таких витрат) виникає з моменту набрання відповідним судовим рішенням законної сили.

З огляду на те, що згідно із ст.ст. 512, 513, 514 Цивільного кодексу України відступлення права може здійснюватися тільки щодо дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, а заборгованість за договором № 25007 від 15.05.2010 з урахуванням нарахованих 3% річних, інфляційних збитків та понесених витрат, пов'язаних із розглядом спору в суді, у загальній сумі 110 519 801,67 грн., право вимоги зі сплати якої передано за спірним договором цесії, не є дійсною вимогою, що існувала на момент переходу цих прав (11.08.2015), укладений між відповідачами за зустрічним позовом договір відступлення права вимоги (цесії) від 11.08.2015 суперечить вимогам ст.ст. 203, 514 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, вимоги позивача за зустрічним позовом про визнання договору відступлення права вимоги (цесії) від 11.08.2015 недійсним вмотивовано визнані судом першої інстанції обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів звертає увагу, що підставою відмови у задоволенні первісного позову є встановлена судом відсутність заборгованості товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" перед товариством з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" за поставлений за договором № 25007 від 15.05.2010 товар, що свідчить про необґрунтованість та безпідставність заявленого товариством з обмеженою відповідальністю "Продекспорт-2009" позову.

У постанові від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" пленум Вищого господарського суду України роз'яснив, що припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи (п. 4.2). Господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Встановлена судом відсутність на час звернення до суду та порушення провадження у справі № 910/19980/15 заборгованості товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" за поставлений за договором № 25007 від 15.05.2010 товар виключає припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України та спростовує доводи скаржника щодо незаконності судового рішення від 24.11.2016 у даній справі.

Згідно з ч. 2 ст. 4-3 ГПК України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Підстави звільнення від доказування визначені статтею 35 ГПК України.

На думку колегії суддів, доводи скаржника щодо незаконності судового рішення носять характер припущення та не ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах. Адресований адвокату Капрану Руслану Валерійовичу лист слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області про позитивне вирішення його клопотання щодо можливості призначення і проведення судово-економічної експертизи щодо наявності дебіторської/кредиторської заборгованості, яка витікає з господарських правовідносин між ТОВ "Продекспорт-2009" та ТОВ "АТБ-Маркет" з поставки товару, не спростовує встановлені на підставі наявних у матеріалах справи № 910/19980/15 обставини, а лише містить прохання надати матеріали та документи, які можуть вплинути на результати вже проведених Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України та Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України судових економічних експертиз № 6562/6563-15 від 03.03.2016 та № 11269 від 27.11.2015. Тобто викладені в листі обставини носять характер припущення та ґрунтуються виключно на клопотанні адвоката, заявленого в рамках кримінального провадження.

Доводи скаржника щодо порушення місцевим господарським судом прав ТОВ "First Trade Company" з огляду на незалучення його до участі у справі колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" не наділене повноваженнями представляти інтереси зазначеної юридичної особи, і на час винесення рішення суду не було надано доказів відступлення права вимоги, яка є предметом спору у справі № 910/19980/15 товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" новому кредитору - ТОВ "First Trade Company".

У п. 12 постанови від 17.05.2011 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" пленум Вищого господарського суд України роз'яснив, що з урахуванням припису ч. 2 ст. 104 ГПК України не підлягає скасуванню рішення суду першої інстанції в разі незалучення ним до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, якщо це не призвело до прийняття неправильного рішення.

Так само не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для відмови у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічних позовних вимог, відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4-7, 85, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестком Плюс" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 24.11.2016 у справі № 910/19980/15 залишити без змін.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Л.В. Чорна

М.Л. Яковлєв