ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2017 р.Справа № 922/537/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції, с. Слобожанське
до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "ОСОБА_1 залізниця", м. Харків
про стягнення 332730,40 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2 довіреність №447/22 від 13.12.2016р.;

відповідача - ОСОБА_3 довіреність №2276 від 28.10.2016р.;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "ОСОБА_1 залізниця", в якій позивач просить стягнути з відповідача штрафу за прострочення доставки вантажу у розмірі 332730,40 грн. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Присутній представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити.

Присутній представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити, про що надав заперечення на позовну заяву за вх.№7581, в якому зазначив, що відповідачем була прийнята претензія позивача від 07.12.2016р. та направлено позивачу заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог від 19.01.2017р. за вих.№Н-31/20, згідно якої ПАТ "Укрзалізниця перед ПАТ "Центренерго прийнято наявність боргу перед позивачем на суму 332730,40 грн. за несвоєчасну доставку вантажу, яка пред'явлена позивачем та зобов'язання позивача перед відповідачем щодо оплати заборгованості за користування вагонами в розмірі 34 072 830,00 грн., яка підтверджена рішеннями Господарського суду Харківської області від 04.02.2011р. у справі № 15/282-10, від 29.05.2012р. у справі № 5023/1306/12, що набрали чинності є припиненими. За таких обставин, у зв'язку із зарахуванням зустрічних позовних вимог на думку відповідача відсутні підстави для стягнення з відповідача суми штрафу у розмірі 332730,40 грн.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, пояснення їх повноважних представників, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

У жовтні 2016 року на адресу ПАТ "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції (далі по тексту - позивач) надходила вугільна продукція від наступних постачальників: ТОВ "Мегапромінвест" за договором поставки вугілля №111/14 від 08.06.2016; ТОВ "Український промислово-торговий альянс" за договором поставки вугілля №111/7 від 04.03.2016; ТОВ "Донрозробка" за договором поставки вугілля №111/28 від 28.09.2016; ТОВ "Всеукраїнський агропромисловий холдинг" за договором поставки вугілля №111/15 від 10.06.2016; ТОВ "ДТЕК Трейдінг" за договором поставки №111/4/1-1-2016/005 від 26.01.2016.

Поставка вугільної продукції здійснювалася залізничним транспортом на підставі договору №2267 про транспортно-експедиційне обслуговування від 10.02.2010 (далі по тексту - договір), укладеного між позивачем та Статутним територіально-галузевим об'єднанням «ОСОБА_1 залізниця», яке на теперішній час має назву Регіональна філія «ОСОБА_1 залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі по тексту - відповідач).

Відповідно до п.1.1 та п.2.1.1 договору, відповідач зобов'язався за плату надавати послуги з транспортно-експедиційного обслуговування, а саме здійснювати експортно-транспортні та внутрішні перевезення вантажів призначенням/відправленням зі станцій ОСОБА_1 залізниці та залізниць України.

На виконання вищезазначеного договору у період з 01.10.2016 по 31.10.2016 на станцію ОСОБА_1 залізниці на адресу позивача було доставлене вугілля відповідно згідно залізничних накладних, які містяться у матеріалах справи.

Відповідачем було допущено прострочення часу доставки палива, у зв'язку із чим позивач звернувся до відповідача із претензією №25/1190-8506 від 07.12.2016р. з доданими до неї підтверджуючими документами, у якій позивач вимагав від відповідача сплатити нарахований штраф у розмірі 332730,40 на відповідний поточний рахунок.

Позивач зазначає, що відповідач не надав відповіді на претензію, в зв'язку з чим у позивача виникло право на звернення до суду із даним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи 19.01.2017р. відповідач направив на адресу позивача заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог вих. №Н-31/20, згідно якої зобов'язання ПАТ "Укрзалізниця" перед ПАТ "Центренерго" за визнаною в повному обсязі претензією від 07.12.2016р. вих. №25/1190-8506 на суму 332 730,40 грн. за несвоєчасну доставку вантажу, яка пред'явлена ПАТ "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції та зобов'язання ПАТ "Центренерго" перед ПАТ "Укрзалізниця" щодо оплати заборгованості за користування вагонами в розмірі 34 072 830,00 грн., яка підтверджена рішеннями Господарського суду Харківської області від 04.02.2011 у справі № 15/282-10, від 29.05.2012 у справі № 5023/1306/12, що набрали чинності є припиненими: для ПАТ Укрзалізниця повністю; для ПАТ Центренерго в частині, що дорівнює розміру 750 165,31 грн.

Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що йому не відомо про направлення відповідачем заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог вих. №Н-31/20 від 19.01.2017р.

31 січня 2017 року відповідачем на адресу позивача направлено акт звірки взаєморозрахунків вих. №НЮ-26/30, згідно якого станом на 26.01.2017 переліком № 20170126 зараховано вимоги позивача по претензії у сумі 332 730,40 грн., який відповідачем не підписаний.

Відповідно до приписів ст. 203 ГК України, господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. Аналогічні правила містить і стаття 601 ЦК України.

Виходячи зі змісту зазначених норм матеріального права, заява сторони про зарахування зустрічних однорідних вимог є одностороннім правочином, який має наслідком припинення зобов'язань. При цьому, якщо друга сторона заперечує правомірність такого зарахування, вона вправі звернутися до суду з позовом про примусове виконання зобов'язання першою стороною в натурі, або про застосування інших способів захисту, встановлених законом.

Таким чином, невизнання (заперечення) однією із сторін зарахування зустрічних однорідних вимог, як одностороннього правочину, з урахуванням принципу презумпції правомірності правочинів (ст. 204 ЦК України), може полягати лише в активних діях противної сторони, які можуть бути виражені у звернення з позовом про визнання такого правочину недійсним.

При цьому, надіслання письмової відповіді на заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, за змістом якої сторона повідомляє про відхилення заяви про залік, недостатньо для кваліфікації такої дії, як порушення, невизнання або оспорювання цивільного права, що потребує захисту в судовому порядку.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 332730,40 грн. задоволенню не підлягають, оскільки дане зобов'язання відповідача повністю припинилось шляхом зарахування зустрічних вимог згідно заяви позивача про зарахування зустрічних однорідних вимог за №Н-31/20 від 19.01.2017р.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 202, 203 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 20, 204, 601,602 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4, 16, 22, 33-34, 43, 44, 49, 75, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 10.03.2017 р.

Суддя ОСОБА_4