КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"14" березня 2017 р. Справа №910/16212/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Петрик М.О.

За участю представників:

від позивача: Грабовський С.В. - представник за довіреністю від 20.01.2017 року;

Заблоцька О.Ю. - представник за довіреністю від 20.01.2017 року;

Хомяк Є.Є. - посвідч. НОМЕР_1;

від відповідача: Зубко В.В. - представник за довіреністю від 10.03.2017 року;

від прокуратури: Шекшеєва В.С. - посвідч. № 015375 від 26.02.2013 року;

від апелянта: ОСОБА_7 - представник за довіреністю від 10.03.2017 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_8

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2016 року

у справі № 910/16212/16 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Заступника Генерального прокурора України - Головного військового прокурора в інтересах держави в особі Управління державної охорони України

до Державного підприємства «Житлоінбуд»

про розірвання договору та стягнення 48 337 457, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заступник Генерального прокурора України - Головний військовий прокурор звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою в інтересах держави в особі Управління державної охорони України про розірвання договору від 26.02.2004 р. № 24 про інвестування будівництва житла для військовослужбовців Управління державної охорони України, що був укладений між Управлінням державної охорони України та Державним підприємством «Житлоінбуд», а також про стягнення 48337457,00 грн. збитків за неналежне виконання умов договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.10.2016 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ОСОБА_8 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_8 повернуто без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

31.01.2017 року ОСОБА_8 вдруге звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на момент укладення спірного договору апелянт був директором ДП «Житлоінбуд». Відповідно до п. 5 статуту відповідача, директор несе особисту відповідальність за поточний стан та кінцеві результати діяльності підприємства. А отже, наявність рішення про стягнення з ДП «Житлоінбуд» збитків внаслідок порушення вищевказаного договору може стати підставою для пред'явлення відповідачем до ОСОБА_8 позову в порядку регресу. Таким чином, апелянт вважає, що рішення у даній справі зачіпає його інтереси та права.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу ОСОБА_8 по справі № 910/16212/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_8 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А. та призначено до розгляду на 14.03.2017 року.

Представник позивача у судовому засіданні 14.03.2017 року подав клопотання про припинення апеляційного провадження по справі. Клопотання мотивоване тим, що оскільки ОСОБА_8 при першому поданні апеляційної скарги було пропущено строк встановлений для апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, апелянт на підставі ч. 4 ст. 97 ГПК України, не має право повторно подати апеляційну скаргу після усунення недоліків, тому колегія суддів прийшла до невірного висновку, що клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги є обгрунтованим, а отже апеляційне провадження підлягає припиненню як помилково порушене.

Так, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_8 при першому подані апеляційної скарги було подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Дане клопотання не було розглянуто у зв'язку із поверненням, ухвалою від 05.12.2016 року, апеляційної скарги на підставі п. 2 ст. 97 ГПК України.

Згідно із ч. 4 ст. 97 ГПК України, після усунення обставин, зазначених у пунктах 1, 2, 3 частини першої цієї статті, апеляційна скарга може бути подана повторно.

Якщо апеляційну скаргу подано повторно з пропуском передбаченого частиною першою статті 93 ГПК строку, то її подання без клопотання про відновлення відповідного строку є підставою для повернення повторно поданої скарги згідно з пунктом 4 частини першої статті 97 ГПК.

Клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи статті 53 ГПК повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (Постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України").

Так, колегією суддів встановлено, що усунувши обставини зазначені в п. 2 ст. 97 ГПК України, ОСОБА_8 повторно звернувся до апеляційного суду із апеляційною скаргою.

Разом з апеляційною скаргою, було подано заяву про поновлення строку на подання апеляційної скарги із обґрунтуванням його пропущення.

Розглянувши подані матеріали апеляційної скарги та заяву про поновлення строку на подання апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про поновлення строку на апеляційне оскарження та про прийняття апеляційної скарги до провадження.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, про відсутність підстав вважати, що апеляційне провадження було порушено помилково, а тому відхилило клопотання позивача про припинення апеляційного провадження у справі.

Представник прокуратури у судовому засіданні 14.03.2017 року також подав клопотання про припинення апеляційного провадження у справі. Дане клопотання мотивоване тим, що з апеляційної скарги ОСОБА_8 не вбачається яким чином рішення господарського суду по даній справі може вплинути на права і обов'язки вказаної особи, що не є стороною у справі, оскільки 14.11.2016 року ОСОБА_8 звільнено з посади директора ДП «Житлоінбуд».

Так, дослідивши матеріали поданої апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Ухвали місцевого господарського суду оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення господарського суду лише у випадках, передбачених статтею 106 цього Кодексу.

У розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважала, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов'язки, апеляційний господарський суд, прийнявши апеляційну скаргу до провадження, повинен з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі.

Якщо при цьому буде встановлено, що права такої особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та що питання про її права і обов'язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою припиняє апеляційне провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК, оскільки у такому випадку не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, в зв'язку з чим відсутній суб'єкт апеляційного оскарження (п. 5-2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України").

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, ОСОБА_8 зазначає, що ДП «Житлоінбуд» є державним унітарним комерційним підприємством та веде свою діяльність на підставі статуту. Пунктом 5 Статуту ДП «Житлоінбуд» визначено, що виконавчим органом підприємства є директор, який вправі укладати від імені підприємства цивільно-правові договори та угоди, несе особисту відповідальність за поточний стан та кінцеві результати діяльності підприємства.

На момент укладення договору № 24 про інвестування будівництва житла для військовослужбовців УДО України від 26.02.2004 року та по 14.11.2016 року саме він був директором ДП «Житлоінбуд».

При цьому, наявність рішення суду про стягнення з ДП «Житлоінбуд» збитків внаслідок порушення вказаного договору може стати підставою для пред'явлення ДП «Житлоінбуд» до ОСОБА_8 вимоги про відшкодування збитків в порядку регресу.

Таким чином, ОСОБА_8 вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2016 року є таким, що зачіпає його права та інтереси.

Колегія суддів зазначає, що судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов'язків цієї особи, тобто суд має розглянути і вирішити спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийнято про права та обов'язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення наведено висновки суду про права та обов'язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов'язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, незалучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що випливають зі сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов'язків.

Аналогічної правової позиції притримується Верховний Суд України в постановв № 3-1135гс15 від 23.12.2015 року.

Так колегією суддів встановлено, що предметом спору є розірвання договору № 24 від 26.02.2004 року про інвестування будівництва житла для військовослужбовців Управління державної охорони України, укладений між Управлінням державної охорони України та ДП «Житлоінбуд» та стягнення збитків.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідачем по справі є державне унітарне комерційне підприємство ДП «Житлоінбуд», яке є самостійним суб'єктом підприємницької діяльності.

Крім того, колегія суддів зазначає, що рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2016 року безпосередньо не стосувалося прав та обов'язків апелянта, не містить суджень про його права та обов'язки.

Таким чином, не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, у зв'язку з чим відсутній суб'єкт апеляційного оскарження.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про припинення апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК.

Керуючись ст.ст. 80, 86 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8 припинити.

2. Матеріали справи № 910/16212/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко