УХВАЛА

20.03.2017Справа № 910/21151/16
За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Глобал Фінанс" про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20.09.2016 у справі № 53/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Фідобанк"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Глобал Фінанс"

Про стягнення заборгованості

Суддя Лиськов М.О.

Представники :

від заявника: не з'явився

від відповідача: Приліпко А.Д. (дов. № 10 від 20.07.2016)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

18.11.2016 Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Глобал Фінанс" звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20.09.2016 у справі № 53/16.

Відповідно до ст. 51 Закону України „Про третейські суди" рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Глобал Фінанс" про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20.09.2016 у справі № 53/16 та призначено її до розгляду на 07.12.2016.

07.12.2016 ухвалою суду зупинено провадження у справі № 910/21151/16 Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Глобал Фінанс" про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20.09.2016 у справі № 53/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Глобал Фінанс" про стягнення заборгованості до вирішення пов'язаної з нею справи № 910/17306/16 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Глобал Фінанс" до публічного акціонерного товариства "Фідобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Фідобанк" Коваленко О.В. про визнання третейської угоди недійсною, що знаходиться в провадженні Господарського суду м. Києва.

28.02.2107 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі.

09.03.2017 поновлено провадження у справі № 910/21151/16. Розгляд справи призначено на 20.03.2017.

В судове засідання, призначене на 20.03.2017, з'явився представник позивача проти заяви заперечував. Представник відповідача (заявника) в судове засідання не з'явився.

Розглянувши подані сторонами документи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, суд дійшов висновку, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Глобал Фінанс" про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20.09.2016 у справі № 53/16 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, 20.09.2016 Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків у складі третейського судді Мамченко Ю. було прийнято рішення у справі № 53/16, яким позов Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Глобал Фінанс" про стягнення заборгованості в сумі 402 234 449, 84 грн. задоволено

Згідно з ч. 1 ст. 122-1 ГПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутися до господарського суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

В якості підстави для скасування рішення третейського суду заявник зазначає, що справа не підсудна третейському суду, у зв'язку з тим, що юридична особа позивача перебуває в стані ліквідації. Ліквідаційні дії у Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" здійснює Фонд гарантування вкладів - Державна установа., а пункт 6 статті6 Закону України «Про третейські суди№ забороняє третейським судам розглядати справи де однією із сторін є зокрема суб'єкт здійснення владних управлінських функцій. Суд не погоджується із вказанім твердженням з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України "Про третейські суди" до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про третейські суди" третейський суд - недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин. В свою чергу, третейський суддя - фізична особа, призначена чи обрана сторонами у погодженому сторонами порядку або призначена чи обрана відповідно до цього Закону для вирішення спорів у третейському суді.

Юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону (ст. 5 Закону України "Про третейські суди").

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Зі змісту Кредитного договору, зокрема, пункту 12.5 Кредитного договору вбачається, що третейське застереження відповідає вимогам статті 12 Закону.

Статтею 6 Закону передбачено, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: 1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; 2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб; 3) справ, пов'язаних з державною таємницею; 4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); 5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; 6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство; 7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки; 8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення; 9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин; 10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств; 11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України; 12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України; 13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень; 14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Посилання позивача на пункт 6 вказаної статті є безпідставним, виходячи з такого.

На момент укладення третейської угоди (30.05.2014) стороною правочину був Банк, у якому на той час не було введено тимчасову адміністрацію та який не ліквідувався

Слід зазначити, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачає того, що введення тимчасової адміністрації чи ліквідація банку має своїм наслідком визнання недійсними тих третейських угод, які були укладені банком до прийняття відповідних рішень (про введення тимчасових адміністрації чи ліквідації).

Також, слід зазначити, що відповідно до пункту 5 частини другої статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи.

Отже, у випадку звернення то третейського суду під час тимчасової адміністрації чи ліквідації банку, стороною у справі є саме банк від імені якого і діє Фонд або уповноважена особа фонду, а не Фонд як юридична особа публічного права.

Окрім того, заявник просить скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20.09.2016 у справі № 53/16 у зв'язку з тим, що позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" до Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків підписано особою, якій не надані повноваження представляти інтереси позивача у третейських судах, а також,що при розгляді справи по суті третейський суд порушив процесуальні права - відмовив відповідачу 9заявнику) у фіксуванні судового процесу. Суд не приймає вказані доводи заявника до уваги з огляду на наступне.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 122-5 ГПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею.

Рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо:

1) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано судом недійсною;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, і встановлено нормою ч. 1 ст. 33 ГПК України. Розподіл тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частина 2 ст. 34 ГПК України містить відомий процесуальному праву принцип допустимості доказів (засобів доказування). Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Інших підстав для скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20.09.2016 у справі № 53/16 судом також не встановлено.

Судом було встановлено, що справа, по якій прийнято рішення третейського суду, була підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, передбаченому третейською угодою, та цим рішенням не вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду не визнано недійсною компетентним судом; склад третейського суду, яким прийнято рішення, відповідав вимогам статей 16 - 19 цього Закону; третейський суд не вирішував питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 122-6 ГПК України за наслідками розгляду справи про оскарження рішення третейського суду господарський суд виносить (постановляє) ухвалу за правилами, встановленими цим Кодексом для прийняття (ухвалення) рішення.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 49, 84, 85, 122-4, 122-6 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Глобал Фінанс" про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20.09.2016 у справі № 53/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Глобал Фінанс" про стягнення заборгованості - відмовити.

2. Рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20.09.2016 у справі № 53/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Глобал Фінанс" про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Суддя М.О. Лиськов