ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року Справа № 908/1236/13

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. - головуючий (доповідач), судді Палій В.В. і Студенець В.І.

розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ (далі - Товариство),

на рішення господарського суду Запорізької області від 15.11.2016 та

постанову Донецького апеляційного господарського суду від 28.12.2016

зі справи № 908/1236/13

за позовом Товариства

до концерну "Міські теплові мережі", м. Запоріжжя (далі - Концерн),

про стягнення 111 008 413,30 грн.,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз", м. Запоріжжя (далі - Підприємство).

Судове засідання проведено за участю представників:

Товариства - Остапенка В.М.,

Концерну - Саржинської О.А.,

Підприємства - не з'яв.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про стягнення 111 008 413,30 грн., з яких: 99 950 265,33 грн. основного боргу; 8 175 783,70 грн. пені; 322 550,02 грн. "інфляційних втрат"; 2 559 814,24 грн. - 3% річних.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 15.11.2016 (суддя Зінченко Н.Г.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 28.12.2016 (колегія суддів у складі: Татенко В.М. - головуючий, Скакун О.А. і Чернота Л.Ф.): позов задоволено частково; з Концерну стягнуто на користь Товариства 89 704 563,17 грн. основного боргу; 720 450,40 грн. пені; 11 957, 86 грн. "інфляційних втрат"; 2 540 848,07 грн. - 3% річних; 61 661,69 грн. судового збору; припинено провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 5 647 659,17 грн. основного боргу; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено; розстрочено виконання рішення суду в частині стягнення з Концерну на користь Товариства 89 704 563,17 грн. основного боргу, 720 450,40 грн. пені, 11 957,86 грн. "інфляційних втрат", 2 540 848,07 грн. - 3% річних, 61 661,69 грн. судового збору на п'ятдесят місяців з листопада 2016 року до 01.01.2021, зі сплатою заборгованості щомісячно рівними частками по 1 860 789,62 грн., а в останньому місяці (грудні 2020 року) - 1 860 789,81 грн.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Товариство просить скасувати оскаржувані судові акти з даної справи в частині зменшення пені та надання розстрочки виконання рішення і прийняти в цих частинах нове рішення, яким стягнути з Концерна на користь Товариства пеню в повному обсязі та відмовити у задоволенні клопотання про надання розстрочки виконання рішення, відшкодувати за рахунок Концерну понесені Товариством судові витрати. Скаргу мотивовано прийняттям судового рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, в тому числі статті 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 219, 229, 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статей 42, 42, 43, 83 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

У відзиві на касаційну скаргу Концерн заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про прийняття оскаржуваних судових рішень у відповідності до норм матеріального і процесуального права та про непереконливість відповідних доводів і їх спростування доказами у справі та встановленими в ній обставинами, й просить зазначені судові рішення залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

Від Підприємства відзив на касаційну скаргу не надходив.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями фактичних обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судові інстанції у розгляді справи виходили з таких обставин та висновків.

23.09.2011 Підприємством (постачальник) та Концерном (споживач) укладено договір на постачання природного газу за регульованим тарифом №1БО (далі - Договір), відповідно до якого (з урахуванням протоколу узгодження розбіжностей до Договору):

- постачальник постачає природний газ (далі - газ) споживачу в обсягах і порядку, передбачених договором, для виробництва теплової енергії бюджетним установам та організаціям, що утримуються за рахунок бюджету та іншим споживачам, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором (пункт 1.1);

- послуги з постачання газу підтверджуються підписаним сторонами актом приймання-передачі газу, що оформлюється за даними вузлів обліку, визначених у додатку 1 до Договору (пункт 2.6);

- постачальник до 5-го числа, наступного за звітним місяцем, направляє споживачу два примірники акта приймання-передачі газу за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою постачальника (пункт 2.7);

- споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов'язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний повноважним представником та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу. У випадку відмови від підписання акта приймання-передачі газу розбіжності підлягають врегулюванню відповідно до договору в судовому порядку. До прийняття рішення судом обсяг і вартість послуг з постачання газу встановлюються відповідно до даних постачальника (пункт 2.8);

- акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником (пункт 2.9);

- оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем авансовими або плановими із розрахунку договірного обсягу постачання газу протягом періоду оплати відповідно до додатка 2 до Договору. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці. У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим. У разі переплати за фактично спожитий газ сума переплати зараховується постачальником в рахунок оплати поставленого газу в наступному розрахунковому періоді або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу. У разі збільшення підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду споживач здійснює оплату додатково заявлених обсягів газу в п'ятиденний строк після збільшення цього обсягу у встановленому Договором порядку (пункт 4.6);

- у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (підпункт 6.2.2 пункту 6.2);

- цей Договір набирає чинності з дати його підписання та укладається на строк до 31 грудня 2012 року. Договір вважається продовженим на аналогічний період, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. При цьому сторони мають переоформити додаток 2 щодо договірних обсягів постачання газу, у якому визначити планові обсяги газу на продовжений термін (пункт 10.1).

На виконання умов Договору Підприємство протягом жовтня 2011 року - серпня 2012 року передало у власність Концерну природний газ на загальну суму 245 606 343,87 грн., про що свідчать наявні у матеріалах справи акти приймання-передачі природного газу, підписані без зауважень уповноваженими представниками та скріплені печатками підприємств.

Концерн на порушення умов Договору не здійснив своєчасну та повну оплату за отриманий природний газ, сплатив лише 145 656 078,54 грн., у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 99 950 265, 33 грн.

31.10.2012 Підприємством (первісний кредитор) та Товариством (новий кредитор) укладено договір № 14/6705/12 про відступлення права вимоги (далі - Договір №14/6705/12), згідно з яким:

- первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги до боржника первісного кредитора - Концерну за Договором у сумі 99 950 265,33 грн. (пункт 1.1);

- крім передачі права вимоги оплати спожитого природного газу за зобов'язанням, зазначеним у пункті 1.1 договору, до нового кредитора переходять права вимоги стягнення всіх штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, пов'язаних з невиконанням або неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань за зазначеним вище договором (пункт 1.2);

- право вимоги вважається переданим після фактичної передачі документів, зазначених у пункті 2.1 цього договору. Передача документів оформлюється актом приймання-передачі з зазначенням переліку переданих документів (пункт 2.2);

- первісний кредитор зобов'язаний протягом 5-ти днів з моменту підписання договору відступлення права вимоги письмово повідомити боржника про відступлення права вимоги боргу (пункт 2.3);

- договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором (пункт 6.1).

Рішенням господарського суду міста Києва від 27.10.2014 по справі №910/8845/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2015, Товариство зобов'язано провести списання заборгованості Концерну в сумі 4 598 042,99 грн. відповідно до Закону України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного Концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку" за Договором на підставі Договору №14/6705/12.

Зважаючи на те, що Закон України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку" набув чинності 30.10.2012, а пунктом 4 статті 1 названого Закону встановлено, що списання сум заборгованості здійснюється протягом двох місяців з дня набрання чинності цим Законом, до 01.01.2013 сума заборгованості Концерну за Договором у розмірі 4 598 042,99 грн. мала бути списана.

Оскільки позовну заяву було подано до суду 05.04.2013, позовні вимоги в частині стягнення з Концерну суми основного боргу за Договором у розмірі 4 598 042,99 грн. задоволенню не підлягають.

На виконання пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" та Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та / або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 № 30, між Товариством та Концерном укладено договір від 23.10.2014 №894/30 про організацію взаєморозрахунків (далі - Договір про організацію взаєморозрахунків).

Пунктом 8 Договору про організацію взаєморозрахунків (у редакції додаткової угоди від 31.10.2014 № 1) сторони погодили, що Концерн перераховує на рахунок Товариства кошти в сумі 2 152 676,21 грн. для погашення заборгованості за природний газ за 2012 рік згідно з Договором №14/6705/12.

Зобов'язання зі сплати суми 2 152 676,21 грн. є виконаними, що підтверджується платіжним дорученням від 27.10.2014 № 4 та Договором про організацію взаєморозрахунків.

Після надходження до суду позовної заяви Концерн здійснив часткову оплату основної заборгованості на суму 3 494 982,96 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи банківськими виписками.

Таким чином, провадження у справі в частині стягнення з Концерну основного боргу в сумі 5 647 659,17 грн. підлягає припиненню у зв'язку з відсутністю предмета спору.

З Концерну підлягає стягненню сума основної заборгованості в розмірі 89 704 563,17 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних та "інфляційних витрат", суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що з відповідача підлягають стягненню 3% річних у сумі 2 540 848,07 грн. та "інфляційні витрати" в сумі 11 957,86 грн.

Оскільки Концерн заявив про застосування позовної давності щодо стягнення пені, нарахованої за зобов'язаннями грудня 2011 року, січня 2012 року та лютого 2012 року, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що стягненню підлягає пеня в сумі 7 204 503,96 грн. за період з 05.04.2012 по 24.01.2013, нарахована за зобов'язаннями лютий-серпень 2012 року. В іншій частині позовні вимоги про стягнення з відповідача пені задоволенню не підлягають.

Відповідач просив зменшити розмір пені на 99,9% та розстрочити виконання рішення суду в даній справі в частині стягнення заборгованості за природний газ строком на 50 місяців до 01.01.2021, починаючи з 01.11.2016, шляхом сплати щомісячно рівними частинами.

Зменшуючи розмір пені на 90% та надаючи розстрочку виконання рішення суду в даній справі строком на 50 місяців до 01.01.2021, суди попередніх інстанцій врахували те, що:

- відповідач перебуває у тяжкому фінансовому становищі;

- Концерн є єдиним підприємством, розташованим на території міста Запоріжжя, яке здійснює виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а також надає послуги з централізованого опалення населенню на території міста;

- відповідач використовує природний газ виключно для виробництва теплової енергії;

- основними споживачами теплової енергії є бюджетні підприємства та населення міста, які мають постійну значну заборгованість за спожиту теплову енергію;

- розмір пені, яка підлягала б стягненню за несвоєчасне внесення оплати споживачами за надані послуги з централізованого опалення, не встановлений, тому здійснювати нарахування штрафних санкцій населенню на основний борг за спожиті послуги відповідач не має можливості;

- фактичний доход від виробничої діяльності підприємство відповідача отримує лише після 100% сплати споживачів за отримані послуги, і тільки після цього у підприємства з'являються обігові кошти, яким можливо провести своєчасний розрахунок з контрагентами, у тому числі і за спожитий природний газ; проте фактичний розрахунок споживачами проводиться не лише не завжди у звітному місяці, але навіть і на протязі піврічного строку;

- суттєвою обставиною, що безпосередньо впливає на стан розрахунків за природний газ, була дія постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу" (далі - Порядок), який визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки. З Порядку вбачається, що грошові кошти, які надходять від споживачів відповідача на відкритий ним спеціальний рахунок як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, перераховуються в першу чергу за спожитий природний газ на рахунок позивача майже в 100% розмірі та в розпорядження відповідача не потрапляють, з огляду на що у відповідача не вистачає коштів для проведення своєчасних розрахунків;

- з балансу відповідача (звіт про фінансовий стан на 31.12.2015) вбачається, що станом на 31.12.2015 кредиторська заборгованість відповідача становить більше 930 170 тис. грн., у той же час дебіторська заборгованість складає 683 016,00 тис. грн., а збитки від провадження господарської діяльності становлять 125 019 тис. грн.;

- відповідно до інформаційної довідки від 08.11.2016 № 6170/13 станом на 08.11.2016 року заборгованість Концерну складає: 764 624 234,45 грн. за спожиті ресурси: за природний газ 735 160 088,02 грн., за електричну енергію 4 748 495,09 грн., за водоспоживання 2 4715 651,24 грн., у зв'язку з чим у відповідача відсутня можливість сплатити відразу всю суму заборгованості;

- якщо буде припинено постачання хоча б одного ресурсу у зв'язку із заборгованістю, виробництво теплової енергії буде неможливим, що, в свою чергу, призведе до зірвання опалювального сезону, тобто припинення надання послуг з централізованого опалення та централізованого гарячого водопостачання в місті Запоріжжі, повністю унеможливить виконання зобов'язань щодо будь-яких розрахунків взагалі та виконання рішень суду з інших справ, у тому числі щодо стягнення заборгованості за природний газ;

- ще однією умовою збитковості Концерну є наявність у нього заборгованості з різниці в тарифах. Так, станом на 10.03.2015 залишилася непогашеною заборгованість з різниці в тарифах за 2015 рік в обсязі 57 860 232 грн.; у 2013 році державою взагалі не проводилась компенсація з різниці в тарифах; у 2014 році державою було проведено часткову компенсацію відповідачу з різниці в тарифах за 2 півріччя 2012 року та 2013 рік.

З урахуванням викладеного суди вважали за можливе зменшити розмір пені на 90 % та стягнути з Концерну пеню в сумі 720 450,40 грн., а також розстрочити виконання рішення суду на п'ятдесят місяців з листопада 2016 до 01.01.2021, зі сплатою заборгованості щомісячно рівними частинами по 1 860 789, 62 грн., а в останньому місяці (грудні 2020 року) - 1 860 789, 81 грн.

Причиною подання касаційної скарги стало питання про наявність або відсутність підстав для зменшення господарським судом заявленої до стягнення суми пені та розстрочення виконання рішення місцевого суду. В іншій частині судові рішення попередніх судових інстанцій, прийняті по суті даної справи, не оскаржуються жодною із сторін.

Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Пунктами 3 та 6 статті 83 ГПК України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання; відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Як зазначено у підпункті 3.17.4 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

За підпунктом 7.2 пункту 7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Попередні судові інстанції з огляду на встановлені ними фактичні обставини справи, встановивши: що відповідач є єдиним підприємством, розташованим на території міста Запоріжжя, яке здійснює виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а також надає послуги з централізованого опалення населенню на території міста; наявність незалежних від відповідача обставин, що спричинили несвоєчасні розрахунки за спожитий природний газ, а саме: несвоєчасна та неповна оплата споживачів; розстрочення заборгованості споживачами теплової енергії; залежність від перерахування субвенцій з державного бюджет; відсутність джерел покриття штрафних та фінансових санкцій; скрутне фінансове становище відповідача; відсутність прибутку та наявність збитків у відповідача, - дійшли не спростовуваного доводами касаційної скарги висновку про можливість і допустимість зменшення заявленої до стягнення суми пені та розстрочення виконання рішення суду, що не суперечить нормам матеріального і процесуального права та є правом господарського суду при прийнятті рішення.

Водночас оцінка доводів касаційної скарги, спрямованих на заперечення встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи та переоцінку доказів у ній, перебуває поза межами перегляду справи в касаційній інстанції, яка згідно з частиною другою статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Визначених процесуальним законом підстав для скасування судових рішень в їх оскаржуваній частині не вбачається.

Керуючись статтями 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Запорізької області від 15.11.2016 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 28.12.2016 зі справи № 908/1236/13 залишити без змін, а касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення.

Суддя В. Селіваненко

Суддя В. Палій

Суддя В. Студенець