ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2017 р. Справа № 909/1085/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючий-суддя: Бойко С.М.,

Суддів: Бонк Т.Б.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання Фака С.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2 (довіреність б/н від 01.12.2016р.);

від відповідача ОСОБА_3 (довіреність №2308/01-20/14в від 30.12.2016р.);

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 міської ради № 113/11.1-05/14в від 28.12.2016

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 20.12.2016

у справі № 909/1085/16, суддя Гриняк Б. П.,

за позовом приватного підприємства «Вамбуд», м. Івано-Франківськ,

до відповідача ОСОБА_4 міської ради , м. Івано-Франківськ,

про визнання права користування земельною ділянкою та усунення перешкод в користуванні об'єктом незавершеного будівництва шляхом укладення договору оренди земельної ділянки в редакції запропонованій позивачем,

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 20.12.2016 задоволено позов приватного підприємства «Вамбуд» до ОСОБА_4 міської ради, яким визнано за приватним підприємством «Вамбуд» право користування земельною ділянкою загальною площею 1,8882 га, що розташована в місті Івано-Франківську, вул. Ленкавського, 17 «Г» для будівництва спортивно-відпочинкового комплексу з готелем, кадастровий номер земельної ділянки :24:001:0097, цільове призначення земельної ділянки 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови; категорія земель землі житлової та громадської забудови строком на 3 роки із сплатою орендної плати за земельну ділянку на рік 3% від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки і на дату підписання складає: 193936,00 грн. (сто девяносто три тисячі девятсот тридцять шість гривень 00 копійок). Зобовязано ОСОБА_4 міську раду усунути перешкоди в користуванні обєктом незавершеного будівництва спортивно-відпочинкового комплексу з готелем, що знаходиться за адресою: місто Івано-Франківськ вул. Ленкавського, 17 «Г» та розташований на земельній ділянці загальною площею 1,8882 га в місті Івано-Франківську, вул. Ленкавського, 17 «Г», кадастровий номер земельної ділянки :24:001:0097 шляхом укладення між ОСОБА_4 міською радою та приватним підприємством «Вамбуд» договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,8882 га , що розташована в місті Івано-Франківську, вул. Ленкавського, 17 «Г», для будівництва спортивно-відпочинкового комплексу з готелем, кадастровий номер земельної ділянки :24:001:0097 в редакції запропонованій позивачем.

Вказане рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки дії відповідача щодо непередачі приватному підприємству «Вамбуд» в користування спірної земельної ділянки, порушують право останнього на об'єкт незавершеного будівництва спортивно-відпочинкового комплексу з готелем, що знаходяться за адресою: місто Івано-Франківськ, вул. Лекавського, 17 «Г», набуте ним згідно договорів купівлі - продажу частки незавершеного будівництва від 09.02.2015 р. та 09.07.2016 р., так як позивач позбавлений можливості реалізувати одну з правомочностей права власності розпорядження, без оформлення права землекористування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки із цільовим використанням землі для будівництва спортивно-відпочинкового комплексу з готелем, загальною площею 1,8882 га, що розташована в місті Івано-Франківську, вул. Ленкавського, 17 «Г», кадастровий номер земельної ділянки :24:001:0097.

Позивач набувши право власності на об'єкт незавершеного будівництва спортивно-відпочинкового комплексу з готелем 41% готовності, що знаходиться за адресою: місто Івано-Франківськ, вул. Ленкавського, 17 "Г", в силу положень ст. 120 Земельного кодексу України, має право на отримання земельної ділянки в користування, що виділялася радою фізичній особі підприємцю ОСОБА_5 (попередньому користувачу) для обслуговування даного нерухомого майна, а тому вимоги позивача про визнання за ним права користування земельною ділянкою, загальною площею 1,8882 га за адресою місто Івано-Франківськ, вул. Ленкавського, 17 "Г" є такими, що ґрунтуються на вимогах норм діючого законодавства, а тому підлягають задоволенню.

Також, суд першої інстанції вказує на те, що обраний позивачем спосіб захисту права щодо укладення з відповідачем договору оренди землі при відсутності рішення органу місцевого самоврядування, як волевиявлення, не порушує виключне право відповідача розпоряджатися землями, оскільки реалізація свого виключного права щодо передачі земельної ділянки в користування відбулась при наданні земельної ділянки в користування попередньому землекористувачу, яка є сформованою на підставі діючого земельного законодавства.

Вимога позивача щодо укладення договору в запропонованій ним редакції підлягає задоволенню, оскільки містить всі істотні умови договору оренди землі та не суперечить чинному законодавству.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 міська рада (відповідач) просить скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 20.12.2016 та прийняти нове, яким відмовити приватному підприємству «Вамбуд» в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що за відсутності рішення міської ради про передачу земельної ділянки в оренду неможливо укласти договір оренди земельної ділянки в судовому порядку. Суд першої інстанції надаючи оцінку рішенню або дії органу місцевого самоврядування втрутився в дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування, чим порушив гарантію дотримання вимог права без порушення принципу розподілу влади. Вказує також на те, що право позивача на отримання в оренду земельної ділянки є непорушеним, а звернення до суду передчасним, оскільки розгляд питання щодо передачі позивачу в оренду спірної земельної ділянки розглядатиметься на черговій сесії ОСОБА_4 міської ради.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення господарського суду Івано-Франківської області від 20.12.2016 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу зазначає, що позивач набувши право власності на об'єкт незавершеного будівництва спортивно-відпочинкового комплексу з готелем 41% готовності, що знаходиться за адресою: місто Івано-Франківськ, вул. Ленкавського, 17 "Г", в силу положень ст. 120 Земельного кодексу України, має право на отримання земельної ділянки в користування, що виділялася радою фізичній особі підприємцю ОСОБА_5 (попередньому користувачу) для обслуговування даного нерухомого майна. При цьому вказує, що оскільки реалізація відповідачем виключного права щодо передачі земельної ділянки в користування відбулась при наданні земельної ділянки в користування попередньому землекористувачу, яким фактично сформована земельна ділянка в розумінні Земельного кодексу України обраний позивачем спосіб захисту щодо укладення з відповідачем договору оренди землі при відсутності рішення органу місцевого самоврядування, не порушує виключне право відповідача розпоряджатися землями.

В судовому засіданні 14.03.2017 представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 20.12.2016 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні 14.03.2017 заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив залишити рішення господарського суду Івано-Франківської області від 20.12.2016 без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Розглянувши наявні в справі матеріали, давши оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення рішення господарського суду Івано-Франківської області від 20.12.2016 без змін, а апеляційної скарги відповідача без задоволення, з огляду на наступне.

Судами встановлено, що між ОСОБА_4 міською радою (орендодавець) та ОСОБА_5 Ріяфетом Садиг огли (орендар) укладено договір оренди землі №271 від 08.11.2011 (а.с. 33-36), згідно п. 1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, для будівництва спортивно-відпочинкового комплексу з готелем, яка знаходиться в м. Івано-Франківськ, вул. Ленкавського в районі ВАТ «Плай».

Відповідно до п. 2, 3, 4 договору оренди землі №271 від 08.11.2011, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 1,8882 га. На земельній ділянці знаходяться обєкти нерухомого майна вільна від забудови. Земельна ділянка передається в оренду разом з обєктами, що на ній розташовані.

Як встановлено ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції від 07.08.2011, чинній на момент укладення договору оренди землі №271 від 08.11.2011), істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Судами встановлено, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України та ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі №271 від 08.11.2011 містить визначені законом істотні умови договору, а тому є укладеним.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про оренду землі» (в редакції від 07.08.2011, чинній на момент укладення договору оренди землі №271 від 08.11.2011) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Згідно п.19 договору оренди землі №271 від 08.11.2011, передача орендарю земельної ділянки здійснюється протягом трьох днів з моменту державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі

Судами встановлено, що договір оренди землі №271 від 08.11.2011 зареєстрований в управлінні Держкомзему у місті ОСОБА_4, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 06.03.2012 за №00391 (а.с.36).

На виконання п. 19 договору оренди землі №271 від 08.11.2011, між сторонами підписано та скріплено печатками акт приймання-передачі обєкта оренди від 06.03.2012 (а.с.39).

Згідно п. 8 договору оренди землі №271 від 08.11.2011, договір укладено строком на 3 роки.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с.41), який сформований станом на 10.12.2014, ОСОБА_5 на підставі вищезазначеного договору оренди землі №271 від 08.11.2011 користується земельною ділянкою площею 1,8882 га, наданій для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, кадастровий номер земельної ділянки 624:001:0097, строком до 06.03.2015.

Відповідно до ч. 4 ст. 79-1 Земельного кодексу України (в редакції від 06.09.2014, чинній на момент укладення договору купівлі-продажу від 09.02.2015), земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що спірна земельна ділянка у відповідності до норм ст. 79-1 Земельного кодексу України є сформованою, відомості про сформовану земельну ділянку внесені до Державного земельного кадастру - кадастровий номер земельної ділянки :24:001:0097.

09.02.2015 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 Ріяфетом Садиг огли (продавець) та ПП «Вамбуд» (покупець) укладено договір купівлі-продажу частки обєкту незавершеного будівництва (далі договір купівлі-продажу від 09.02.2015) (а.с. 27), згідно п. 1.1. продавець продає - передає у власність покупцю, а покупець купує - приймає у власність та зобов'язується оплатити на умовах цього договору 19/20 часток незавершеного будівництва фізкультурно-оздоровчого комплексу готовністю 10% , що знаходиться на вул. Ленкавського, будинок 17 «Г» в місті ОСОБА_4.

Вказане незавершене будівництво розташовано на земельній ділянці площею 1,8882 га, наданій для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, кадастровий номер земельної ділянки :24:001:0097.

Згідно п.1.2 договору купівлі-продажу від 09.02.2015 вказане незавершене будівництво, 19/20 часток якого відчужується, належить продавцю на праві власності, що підтверджується наступними документами: Декларацією про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованої Інспекцією Державного архітектурно-Будівельного контролю в Івано-Франківській області 17.10.2013 року за №ІФ951 , Договору оренди землі №271, укладеного 08.11.2011 р. між ОСОБА_4 міською радою та ОСОБА_5, як фізичною особою-підприємцем, який зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 09.12.2014 р., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01, номер запису про інше речове право: 8007021; Технічним паспортом на об'єкт незавершеного будівництва, виготовленого 08.12.2014 року техніком з інвентаризації нерухомого майна ПП « БТІ Експрес» ОСОБА_6 Державна реєстрація права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведена 09.12.2014 р., що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу:30729104, що виданий 10.12.2014 р. державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби ОСОБА_4 міського управління юстиції ОСОБА_7, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01, номер запису про право власності: 8008593.(а.с.27).

Факт прийняття ПП «Вамбуд» вищезазначених 19/20 часток незавершеного будівництва фізкультурно-оздоровчого комплексу готовністю 10% підтверджується актом прийому-передачі від 09.02.2015 (а.с.29).

Виходячи зі змісту статті 120 ЗК, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі. Оскільки позивачем спершу була придбана частка нерухомого майна в розмірі 19/20 незавершеного будівництва, то у позивача виникло право на оформлення в користування відповідної частки земельної ділянки.

В наступному, 09.07.2016 р. між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 (продавець) та ПП «Вамбуд» (покупець) укладено договір купівлі-продажу частки незавершеного будівництва (а.с.30), згідно п.1.1 якого продавець продає - передає у власність покупцю, а покупець приймає у власність та зобовязується оплатити на умовах цього договору 1/20 частку незавершеного будівництва фізкультурно-оздоровчого комплексу готовністю 41%, що знаходиться на вул. Ленкавського, будинок 17 «Г» в місті ОСОБА_4.

Сторони визначили, що вищезазначена частка становить 5% незавершеного будівництва фізкультурно-оздоровчого комплексу готовністю 41%.

Вказане незавершене будівництво фізкультурно-оздоровчого комплексу, розташоване на земельній ділянці площею 1,8882 га, наданій для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, кадастровий номер земельної ділянки 624:001:0097.

Факт прийняття ПП «Вамбуд» вищезазначених 1/20 часток незавершеного будівництва фізкультурно-оздоровчого комплексу готовністю 41 % підтверджується актом прийому - передачі від 09.02.2015 (а.с.31).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.07.2016 №63152555 (а.с.32) ПП «Вамбуд» є власником обєкту незавершеного будівництва фізкультурно-оздоровчого комплексу готовністю 41%.

Отже, позивач став власником незавершеного будівництва в цілому на підставі вищенаведених двох договорів купівлі-продажу.

У випадку, коли жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч. 2 ст. 120 ЗК України).

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Виходячи із наведених норм законодавства, у разі переходу права власності на об'єкт нерухомого майна до набувача цього майна відбувається перехід тих прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчужувачу, права власності або права користування. Аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного Суду України від 11.02.2015 у справі №6-2цс15 та від 20.04.2013 у справі №3-15гс13.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що станом на момент укладення спершу договору купівлі-продажу від 09.02.2015 та договору від 09.07.2016 р. між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 (продавець) та ПП «Вамбуд» (покупець), де продавець був орендарем земельної ділянки площею 1,8882 га, яка надана для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, кадастровий номер земельної ділянки 624:001:0097 та на якій розташоване незавершене будівництво фізкультурно-оздоровчого комплексу, а тому ПП «Вамбуд» правомірно набуло право користування земельною ділянкою на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача і право оренди спірної земельної ділянки за попереднім власником не було припинено.

У відповідності до вимог ч.1, ч.2 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Правовий механізм переходу прав на землю, повязаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду викладено у статті 120 Земельного кодексу України 2001 року (далі ЗК). Правила визначення належності земельної ділянки у разі відчуження розташованих на ній будинків, будівель або споруд з часу прийняття ЗК змінювалися неодноразово.

Виходячи зі змісту всіх редакцій статті 120 ЗК, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі.

Як вбачається із положень статті 120 ЗК, виникнення права власності на обєкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.

Водночас зі змісту статті 125 ЗК, редакція якої також неодноразово змінювалася після прийняття цього Кодексу, випливає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Зважаючи на положення статті 125 ЗК, новий власник земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства.

Судами встановлено, що 01.11.2016 позивач звернувся до ОСОБА_4 міської ради (відповідач) з клопотанням №613 від 28.10.2016 (а.с.19), в якому зазначив, що станом на момент подання даного клопотання ПП «Вамбуд» є власником об'єкту незавершеного будівництва спортивно-відпочинкового комплексу з готелем, що знаходиться за адресою : місто Івано-Франківськ, вул. Ленкавського, 17 "Г" та розташованого на земельній ділянці загальною площею 1,8882 га , кадастровий номер земельної ділянки :24:001:0097, готовність об'єкта складає 41%, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.07.2016 р. №63152555.

З метою реалізації свого права власності на вищезазначений об'єкт незавершеного будівництва, позивач просив відповідача у встановлений законодавством термін прийняти рішення, в межах компетенції, про оформлення права користування ПП «Вамбуд» земельною ділянкою для будівництва спортивно-відпочинкового комплексу з готелем, загальною площею 1,8882 га, що розташована в м. Івано-Франківську, вул. Ленкавського 17 «Г», кадастровий номер земельної ділянки :24:001:0097, цільове призначення земельної ділянки 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови; категорія земель - землі житлової та громадської забудови строком на 3 роки із сплатою орендної плати за земельну ділянку на рік 3% від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки і на дату підписання складає: 193 936,00 грн.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» (в редакції від 19.10.2016) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У статті 16 Закону України «Про оренду землі» (в редакції від 19.10.2016) передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Статтею 124 Земельного кодексу України (в редакції від 19.10.2016) визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 Земельного кодексу України (в редакції від 19.10.2016) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 даної статті передбачено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

У відповідності до ст. 123 Земельного кодексу України (в редакції від 19.10.2016) надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України « Про Державний земельний кадастр» , право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без змін її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Зазначеними нормами матеріального права встановлено, що набуття права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності та передача в оренду таких земельних ділянок здійснюються на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Судами встановлено, що зазначене клопотання залишене ОСОБА_4 міською радою без розгляду, чим порушено право ПП «Вамбуд» щодо правомірного користування спірною земельною ділянкою.

Враховуючи вищенаведене, правильними є висновки суду першої інстанції, про те, що позивач набувши право власності на об'єкт незавершеного будівництва спортивно-відпочинкового комплексу з готелем 41% готовності , що знаходиться за адресою : місто Івано-Франківськ, вул. Ленкавського, 17 "Г" має право на отримання земельної ділянки в користування, що виділялася радою фізичній особі підприємцю ОСОБА_5 (попередньому користувачу) для обслуговування даного нерухомого майна.

Проте з моменту виникнення права власності на зазначене нерухоме майно у відповідача виник обовязок оформити та зареєструвати речове право(користування) на відповідну земельну ділянку. Відповідно до статті 206 ЗК використання землі в Україні є платним. Обєктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Отже, суд місцевий господарський суд правильно задоволив вимоги позивача про визнання за ним права користування земельною ділянкою, загальною площею 1,8882 га за адресою місто Івано-Франківськ, вул. Ленкавського, 17 "Г".

Правильними є і висновки суду першої інстанції й про те, що обраний позивачем спосіб захисту щодо укладення з відповідачем договору оренди землі при відсутності рішення органу місцевого самоврядування не порушує виключне право відповідача розпоряджатися землями, оскільки реалізація виключного права відповідача по розпорядженню земельними ділянками, відбувається при наданні земель непереданих, земель запасу тощо, а при наявності умов ст. 120 Земельного кодексу України і ст. 377 Цивільного кодексу України, таке право є обтяженим вказаними статтями та нетотожним із волевиявленням власника, оскільки органи місцевого самоврядування в такому випадку не вільні: - в виборі суб'єкта орендаря, а право землекористування переходить саме до набувача будівлі, споруди, а не комусь іншому; в зменшенні чи збільшенні земельної ділянки, а в тих самих об'ємах , що в попереднього землекористувача; - в будь яких інших умовах оренди, а обтяжений також умовами , що в попереднього землекористувача. Правовий механізм переходу прав на землю, повязаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду викладено у статті 120 Земельного кодексу України 2001 року (далі ЗК).

Зважаючи на положення статті 125 ЗК, новий власник земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства.

Доводи скаржника про втручання суду в дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування та порушення принципу розподілу влади є безпідставними та спростовані вищевикладеним.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору і статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому такий спосіб захисту як зобов'язання судом суб'єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження при застосуванні вищевикладених норм земельного та цивільного законодавства(ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України), адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення повторного звернення до суду й здійснення примусового виконання рішення суду.

Враховуючи невизнання відповідачем права ПП «Вамбуд» на користування земельною ділянкою, а також неукладання договору оренди спірної земельної ділянки створює позивачу перешкоди в реалізації права на законне користування спірною земельною ділянкою, що дає підстави позивачу в судовому порядку відновлювати своє порушене право для укладення договору оренди земельної ділянки для будівництва спортивно-відпочинкового комплексу з готелем, загальною площею 1,8882 га , що розташована в м. Івано-Франківську , вул. Ленкавського, 17 "Г" , кадастровий номер земельної ділянки :24:001:0097 в редакції позивача.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що поданий позивачем проект , договору оренди землі містить всі істотні умови договору оренди землі та не суперечить чинному законодавству, а тому вимога позивача щодо укладення договору в запропонованій ним редакції правомірно оцінена та задоволена місцевим господарським судом.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Вищевикладеним аналізом норм матеріального права та встановленими обставинами по справі, спростовані вимоги апеляційної скарги про скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 4 ст. 49 ГПК України, стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про залишення сплати судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом (відповідач).

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 міської ради залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківської області від 20.12.2016 в справі №909/1085/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий суддя: С.М. Бойко

Судді: Т.Б. Бонк

ОСОБА_1

Повний текст постанови виготовлений 21.03.2017