ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2017 року Справа № 904/8941/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів Широбокової Л.П., Сизько І.А.,

секретар судового засідання:

представники сторін:

від Публічного акціонерного товариства Укргазвидобування в особі філії Газопромислового управління Шебелинкагазвидобування: ОСОБА_1, представник, довіреність №2-363д від 19.12.2016 року;

від Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Дніпропетровськгаз: ОСОБА_2, представник, довіреність №195 від 22.12.2016 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Дніпропетровськгаз на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2016 року у справі №904/8941/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства Укргазвидобування в особі філії Газопромислового управління Шебелинкагазвидобування, смт.Донець, Балаклійський район, Харківська область

до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Дніпропетровськгаз, м. Дніпро

про стягнення 17 481 грн. 88 коп. та

за зустрічним позовом: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Дніпропетровськгаз, м. Дніпро

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Укргазвидобування в особі філії Газопромислового управління Шебелинкагазвидобування, смт. Донець, Балаклійський район, Харківська область

про визнання недійсною з моменту укладення додаткової угоди №8 від 01.04.2016 року до договору №ДНВ001/7ТГ14 від 27.12.2013 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство Укргазвидобування в особі філії Газопромислового управління Шебелинкагазвидобування (надалі ПАТ Укргазвидобування), з урахуванням уточнень позовних вимог, звернулось до Господарського суду Дныпропетровської області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Дніпропетровськгаз (надалі - ПАТ по газопостачанню та газифікації Дніпропетровськгаз) на свою користь 14 374 грн. 62 коп. заборгованості, 1 529 грн. 11 коп. пені, 150 грн. 66 коп. 3% річних, 655 грн. 49 коп. інфляційних втрат та 1378 грн. понесених витрат по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх обовязків в частині здійснення своєчасної та повної оплати вартості наданих позивачем послуг з транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами природного газу в червні 2016 року відповідно до умов договору №ДНВ001/7ТГ14 від 27.12.2013 року, укладеного між сторонами.

ПАТ по газопостачанню та газифікації Дніпропетровськгаз подано до суду зустрічну позовну заяву про визнання недійсною з моменту укладення додаткової угоди №8 від 01.04.2016 року до договору №ДНВ001/7ТГ14 від 27.12.2013 року, яка ухвалою Господраського суду Дніпропетровської області від 31.10.2016 року прийнята до сумісного розгляду у справі №904/8941/16 з первісним позовом.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2016 року у справі №904/8941/16 (суддя Васильєв О.Ю.) позовні вимоги за первісним позовом задоволено; з ПАТ по газопостачанню та газифікації Дніпропетровськгаз на користь ПАТ Укргазвидобування в особі філії Газопромислового управління Шебелинкагазвидобування стягнуто 14 374 грн. 62 коп. заборгованості, 1 529 грн. 11 коп. пені, 150 грн. 66 коп. 3% річних, 655 грн. 49 коп. інфляційних втрат та 1 378 грн. судового збору; в задоволені зустрічного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, ПАТ по газопостачанню та газифікації Дніпропетровськгаз подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить Дніпропетровський апеляційний господарський суд його скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічну позовну заяву ПАТ по газопостачанню та газифікації Дніпропетровськгаз задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що задовольняючи первісний позов, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про його обґрунтованість. Апелянт зазначає, що не заперечує факт транспортування газу та його розподілення споживачам, однак звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що вказана послуга фактично надається ПАТ "НАК "Нафтогаз України", тому стягнення послуг з транспортування природного газу призводить до подвійної оплати вартості одного і того ж процесу. Газопроводи, по яким здійснюється транспортування газу, що передбачене спірним договором, відносяться до внутрішньопромислових трубопроводів, які є складовою частиною технологічного процесу видобутку вуглеводної сировини і є не є відокремленим видом господарської діяльності, тому переміщення по них газу не відноситься до господарської діяльності з транспортування природного газу та включається до ціни на газ власного видобутку. Апелянт зазначає, що між сторонами відсутня ознака фактичності угоди, оскільки за спірним договором надається послуга, яка вже надана ПАТ "НАК "Нафтогаз України" під час реалізації газу.

ПАТ Укргазвидобування проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає їх необґрунтованими та безпідставними.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Між ПАТ Укргазвидобування в особі філії - Газопромислового управління Шебелинкагазвидобування (газотранспортне підприємство) та ПАТ по газопостачанню та газифікації Дніпропетровськгаз (замовник) укладений договір на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами №ДНВ001/7ТГ14 від 27.12.2013 року (надалі договір), відповідно до умов якого газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами природного газу замовника до пунктів призначення газорозподільних станцій (далі - ГРС) для задоволення власних потреб та покриття обсягів виробничо-технологічних втрат і нормованих витрат, а замовник зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачених умовами договору.

Пунктом 1.2 договору сторони визначили, що річний плановий обсяг транспортування природного газу (далі - газ) замовника складає 2986,200 тис. куб. м., у тому числі по місяцях.

Відповідно до п. 3.1 договору послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу внутрішньопромисловими трубопроводами .

Пунктом 3.5 договору сторони визначили, що акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

Згідно з п. 5.1 договору вартість послуг з транспортування 1000 куб. м. природного газу внутрішньопромисловими газопроводами газо-транспортного підприємства складає 59 грн. 80 коп., крім того ПДВ 20% - 11,96 грн., всього з ПДВ 71 грн. 76 коп.

Відповідно до п. 5.5 договору оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газотранспортного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Згідно з п. 11.1 договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та поширює свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01.01.2014 року до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Відповідно до п. 11.2 договору договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Додатковою угодою №8 від 01.04.2016 року до договору сторони внесли зміни до п.1.2 , п. 5.1 та п.11.1.договору, погодивши обсяги транспортування газу, вартість послуг з транспортування природного газу по газотранспортній системі з 01.04.2016 року - 169 грн. 68 коп. та продовживши строк дії договору до 30.06.2016 року (а.с.14).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На виконання умов договору ПАТ Укргазвидобування надало ПАТ по газопостачанню та газифікації Дніпропетровськгаз послуги з транспортування природного газу у червні 2016 року на загальну суму 16 525 грн. 21 коп., що підтверджується актом про виконання робіт по транспортуванню природного газу від 30.06.2016 року.

В той же час, ПАТ по газопостачанню та газифікації Дніпропетровськгаз не оплатив послуги з транспортування природного газу за договором (відповідних доказів суду на подано), внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 16 525 грн. 21 коп., яка з урахуванням заліку зустрічних однорідних вимог, складає 14 374 грн. 62 коп.

Згідно з ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 7.3 договору сторони визначили, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач за первісним позовом нарахував відповідачу 3% річних в сумі 150 грн. 66 коп., інфляційні в сумі 655 грн. 49 коп., а також пеню в сумі 1 529 грн. 11 коп. за період: з 20.07.2016 року по 13.10.2016 року.

Місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що первісні позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого господарського суду про недоведеність та необґрунтованість зустрічних позовних вимог про визнання недійсною з моменту укладення додаткової угоди №8 від 01.04.2016 року до договору №ДНЗП01/7ТГ14/16 від 27.12.2013 року на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

Так, в обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач посилається на те, що договори на транспортування природного газу має право укладати та надавати послуги по ним тільки суб'єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників), тобто - оператор газотранспортної системи, яким не є ПАТ "Укргазвидобування" в особі філії Газопромислового управління "Шебелинкагазвидобування", оскільки у нього відсутня ліцензія на транспортування природного газу, вартість переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами не входить до вартості послуг, які передбачені спірним договором, а також на частину 1 статті 203 та частину 1 статті 215 Цивільного кодексу України.

Договір №ДНВ001/7ТГ14 від 27.12.2013 року на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами був укладений виходячи з потреби в цих послугах замовника (позивача за зустрічним позовом), у якого відсутній власний трубопровід для підключення до газотранспортної системи, щоб на договірних засадах скористатися внутрішньопромисловими трубопроводами відповідача за зустрічним позовом з метою доставки придбаного у інших суб'єктів господарювання природного газу до власної мережі, а також з метою компенсації виробничих витрат позивача за первісним позовом, понесених внаслідок переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

Згідно Статуту ПАТ "Укргазвидобування" в особі філії Газопромислового управління "Шебелинкагазвидобування" є газовидобувним підприємством.

Відповідно до пункту 27 частини 1 статті 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" від 02.03.2015 року № 222-VІІІ, ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності як транспортування та розподіл природного газу, газу (метану) вугільних родовищ, його зберігання в обсягах, що перевищують рівень, встановлений ліцензійними умовами, та постачання, крім постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за нерегульованим тарифом.

При цьому, нормами спеціального закону що регулює вказані правовідносини, а саме Закону України "Про ринок природного газу" (набрав чинності з 08.05.2015 року), у пункті 45 частини 1 статті 1 визначено, що транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов'язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

Крім того, частиною 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" наведені терміни вживаються в наступному значенні: 17) оператор газорозподільної системи - суб'єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників); 19) оператор газотранспортної системи - суб'єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

Враховуючи вищевикладене, відповідач за зустрічним позовом не здійснює діяльність з транспортування природного газу та не є оператором ГРС або оператором ГТС у розумінні Закону України "Про ринок природного газу", оскільки не здійснює свою господарську діяльність в рамках спірного договору із залученням магістральних газопроводів, які є обов'язковою складовою газотранспортної системи.

Отже, місцевий господарський суд зробив обґрунтований висновок, що законодавче регулювання договірних відносин між суб'єктами господарювання щодо транспортування природного газу внутрішньопромисловими газопроводами здійснюється на підставі норм Господарського та Цивільного кодексів України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" газотранспортна система - технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма об'єктами і спорудами, пов'язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу.

За умовами спірного договору переміщення природного газу здійснюється внутрішньопромисловими трубопроводами, які не є частиною магістрального трубопроводу, а отже і не є частиною газотранспортної системи.

Положення Закону України "Про ринок природного газу" і Кодексу газотранспортної системи не змінюють порядок надання ПАТ "Укргазвидобування" послуг із транспортування природного газу, а отже не зачіпають відповідні правовідносини товариства з газопостачальними підприємствами. Вищезгадані нормативно-правові акти регулюють порядок транспортування природного газу виключно з прив'язкою до надання послуг газотранспортною системою. Водночас, укладений договір транспортування (переміщення) природного газу передбачає надання послуг ПАТ "Укргазвидобування" поза газотранспортної системи - шляхом переміщення природного газу своїми внутрішньопромисловими газопроводами.

Як наслідок, положення Закону України "Про ринок природного газу" в частині транспортування природного газу не застосовуються до правовідносин, які склалися між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" та Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" в особі філії Газопромислового управління "Шебелинкагазвидобування".

Відповідно до частини 4 статті 179 Цивільного кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Позивач за зустрічним позовом і в зустрічній позовній заяві і в апеляційній скарзі посилається на листи Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП), №2493 від 30.09.2015 року, в яких зазначено, що згідно Закону України "Про ринок природного газу", Закону України "Про трубопровідний транспорт" та Кодексу газотранспортної системи, вартість переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами має відноситись на собівартість видобутку газу і враховуватись у ціні природного газу власного видобутку, оскільки переміщення вуглеводів внутрішньопромисловими трубопроводами та їх підготовка є складовою частиною технологічного процесу видобутку вуглеводної сировини, а не відокремленим видом господарської діяльності.

Місцевий господарський суд правомірно відхилені вказані листи, оскільки НКРЕКП вказує, що на даний час вказане питання законодавчо не врегульовано та наразі Комісією лише розробляється проект змін до постанови НКРЕКП №2516 від 30.09.2015 року, якою затверджено Алгоритм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на які покладені спеціальні обов'язки.

Крім того, вищевказані листи НКРЕКП не мають обов'язкового характеру та не створюють ні для ПАТ "Укргазвидобування", ні для ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" юридичних наслідків, оскільки відповідно до пункту 13 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України №715/2014 від 10.09.2014 року, рішення, прийняті НКРЕКП, оформлюються постановами і розпорядженнями. Рішення НКРЕКП, прийняті у межах її повноважень, обов'язкові до виконання суб'єктами природних монополій.

В листі НКРЕКП №4519/16.2.1/7-16 від 10.05.2016 року вказано що, якщо внутрішньопромислові трубопроводи знаходяться у користуванні газовидобувного підприємства, то питання обслуговування зазначених трубопроводів вирішується відповідно до законодавства у сфері господарської діяльності.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" зазначає, що газопроводи, про які йдеться мова у договорі, є складовою частиною технологічного процесу видобутку вуглеводної сировини і не є відокремленим видом господарської діяльності, а тому переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами не відноситься до господарської діяльності з транспортування природного газу.

Проте, в межах договору ПАТ "Укргазвидобування" не здійснює транспортування природного газу магістральними трубопроводами та/чи газотранспортною системою, а надає послуги з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, отже вказаний вид діяльності не підпадає під ліцензування та обмеження, встановлені Законом України "Про ринок природного газу" та Кодексом газотранспортної системи.

Твердження позивача за зустрічним позовом відносно того, що переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами не є відокремленим видом господарської діяльності не позбавляє права суб'єкта господарювання надавати вказані послуги, оскільки нормативно-правовими актами прямої заборони на це не встановлено. Дана послуга надається на договірних засадах.

Частиною 1 статті 306 Господарського кодексу України передбачено, що транспортування продукції трубопроводами є окремим видом господарської діяльності.

Згідно із частиною 4 статті 12 Господарського кодексу України обмеження щодо здійснення підприємницької діяльності, а також перелік видів діяльності, в яких забороняється підприємництво, встановлюється Конституцією України та законом.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статті 1 Закону України "Про трубопровідний транспорт" магістральний трубопровід - технологічний комплекс, що функціонує як єдина система і до якого входить окремий трубопровід з усіма об'єктами і спорудами, зв'язаними з ним єдиним технологічним процесом або кілька трубопроводів, якими здійснюються транзитні, міждержавні, міжрегіональні поставки продуктів транспортування споживачам, або інші трубопроводи, спроектовані та збудовані згідно з державними будівельними вимогами щодо магістральних трубопроводів; промислові трубопроводи (приєднані мережі) - всі інші немагістральні трубопроводи в межах виробництв, а також нафтобазові, внутрішньопромислові нафто-, газо- і продуктопроводи, міські газорозподільні, водопровідні, теплопровідні, каналізаційні мережі, розподільчі трубопроводи водопостачання, меліоративні системи тощо; об'єкти трубопровідного транспорту - магістральні та промислові трубопроводи, включаючи наземні, надземні і підземні лінійні частини трубопроводів, а також об'єкти та споруди, основне і допоміжне обладнання, що забезпечують безпечну та надійну експлуатацію трубопровідного транспорту.

Статтею 2 вищевказаного Закону встановлено, що систему трубопровідного транспорту України становлять магістральний трубопровідний транспорт та промисловий трубопровідний транспорт.

Отже, внутрішньопромислові трубопроводи відповідача за зустрічним позовом є складовою частиною трубопровідного транспорту, та діяльність, пов'язана з ними не є частиною процесу видобутку природного газу, як це зазначено позивачем за зустрічним позовом.

Місцевим господарським судом правомірно зазначено, що позивач за зустрічним позовом не надав в підтвердження викладеного доказів транспортування відповідачем за зустрічним позовом природного газу магістральними трубопроводами.

Крім того, посилання позивача за зустрічним позовом на частину 1 статті 203 Цивільного кодексу України та частину 1 статті 215 Цивільного кодексу України є необґрунтованими, оскільки умови, викладені в спірному договорі були визначені та погоджені сторонами, вказаний вище договір містить умови, жодна з яких не суперечить ані чинному законодавству, ані моральним засадам суспільства. письмова форма договору, яка встановлена для договорів між юридичними особами, сторонами дотримана.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою-шостою статті 203 цього Кодексу. Також, вказаною статтею встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з пунктом 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За приписом статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Спірний договір було складено згідно вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та підписано уповноваженими представниками юридичних осіб.

Враховуючи викладене та те, що позивачем за зустрічним позовом не доведено жодної обставини, за якої спірний договір (додаткова угода) може бути визнаний недійсним, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що правові відносини, які виникли між сторонами на підставі спірного договору (додаткової угоди) відповідають встановленим нормативними актами вимогам щодо договорів, а зміст вказаного договору (додаткової угоди) не суперечить діючому законодавству України і не порушує публічний порядок та спрямований на реальне настання правових наслідків, тому, правомірно не задовольнив зустрічні позовні вимоги, так як є необґрунтованими та недоведеними.

Відповідно до частини 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд не вбачає підстав, передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, для зміни або скасування рішення суду першої інстанції та, відповідно, підстав для задоволення апеляційної скарги.

З огляду на викладене та керуючись статтями 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Дніпропетровськгаз залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2016 року у справі №904/8941/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.А. Сизько

(Повний текст постанови складено 17.03.2017 року).