РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2017Справа №910/24394/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

до 1. Приватного акціонерного товариства "Ініціатор+"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Промінек"

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Нові промислові технології"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення грошових коштів

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: Хуторянець О.В. (представник за довіреністю)

від відповідача-1: Вадовський В.С. (представник за довіреністю)

від відповідачів-2, 3 та третьої особи: не з'явились

В судовому засіданні 27 лютого 2017 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

У грудні 2016 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (позивач) до Приватного акціонерного товариства "Ініціатор+" (відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Промінек" (відповідач-2), Товариства з обмеженою відповідальністю "Нові промислові технології" (відповідач-3) про стягнення грошових коштів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач-1 в порушення умов договору про мультивалютну кредитну лінію № 1093-01-06 від 05.07.2006 року своєчасно не виконав зобов'язання щодо повернення кредиту та сплаті процентів за його користування, виконання яких забезпечене договорами поруки № 908 від 30.08.2007 року та № 770 від 29.12.2006 року, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість за спірним договором, на підстав чого позивач і звернувся до суду для захисту свого порушеного права.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.12.2016 року суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/24394/16. Розгляд справи призначено на 06.02.2017 року.

05.01.2017 року через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшло клопотання про здійснення технічної фіксації судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 року задоволено клопотання відповідача-1 про розгляд справи у закритому судовому засіданні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 року розгляд справи відкладено на 27.02.2017 року та залучено до участі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

В судовому засіданні 27.02.2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та дав пояснення по спору.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні 27.02.2017 року проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, а також подав клопотання про залучення третьої особи та призначення судової економічної експертизи.

Розглянувши клопотання відповідача-1 про призначення судової економічної експертизи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Разом з тим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Отже, призначення судової економічної експертизи в даній справі є недоцільним, оскільки запропоноване відповідачем-1 питання не потребує спеціальних знань для його роз'яснення та таким, що суперечить принципу розумності строку вирішення спору, оскільки не потребує спеціальних знань.

Крім того, розглянувши подане відповідачем-1 клопотання про залучення третьої особи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі (п. 1.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що подане відповідачем-1 клопотання про залучення третьої особи є необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки у поданому клопотанні не доведено, що рішення у даній справі може вплинути на права та обов'язки останнього щодо однієї з сторін.

У судове засідання, призначене на 27.02.2017 року, представники відповідачів-2, 3 та третьої особи не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

У відповідності до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

05 липня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі - банк, кредитор) та Приватним акціонерним товариством «Ініціатор +» (надалі - позичальник, боржник) було укладено договір про невідновлювальну кредитну лінію № 1093-01-06 (договір про мультивалютну кредитну лінію №1093-01-06 від 05.07.2006 р. згідно додаткової угоди від 15.11.2006 року), відповідно до умов якого, позичальнику було надано на умовах поворотності, строковості, платності кредитні кошти в межах кредитної лінії у розмірі 500 000,00 грн., з кінцевим строком повернення кредитних коштів до 05.07.2011 року (п. 2.4. договору) з оплатою за користування кредитними коштами проценти 16% річних (а за користування кредитними коштами з моменту, вказаному в підпункті «б» п.3.1. цього договору, сплатити проценти в підвищеному розмірі).

Відповідно до п. 3.4. договору та додаткових угод до нього нарахування та погашення процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно. позичальник оплачує проценти в строк з 26 числа попереднього місяця до 25 поточного місяця включно.

За умовами п. 4.1. договору позичальник зобов'язується використовувати кредитні кошти, отримані за цим договором, на поповнення обігових коштів, в тому числі придбання цінних паперів українських підприємств.

Згідно п. 7.1. договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати відсотків, комісій позичальник сплачує позивачу пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожний день прострочення.

В подальшому, умови договору про мультивалютну кредитну лінію №1093-01-06 від 05.07.2006 р. було змінено шляхом підписання додаткових угод до нього, які є невід'ємною його частиною.

04.11.2008 року було укладено додаткову угоду до договору за умовами якої внесено зміни в п.1.1., а саме: «банк відкриває позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 62 540 307,00 грн.

Додатковою угодою від 05.07.2013 року до договору про мультивалютну кредитну лінію № 1093-01-06 від 05.07.2006 року продовжено строк дії договору до 05 липня 2016 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором про мультивалютну кредитну лінію № 1093-01-06 від 05.07.2006 року, 30 серпня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Нові промислові технології» (надалі - відповідач-2, поручитель), боржником та банком було укладено договір поруки -№ 908 (надалі - договір поруки 1), відповідно до якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати в повному об'ємі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до п. 1.1. договору поруки-1, поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за своєчасне і повне виконання зобов'язань боржника (позичальника) за договором про мультивалювальну кредитну лінію №1093м-01-06 від 05.07.2006 року, укладеного між банком та боржником, про видачу боржнику кредиту в розмірі 10 643 217,00 грн.

В подальшому, додатковою угодою від 04.11.2008 року до договору поруки №908 було внесено зміни в п. 1.1. договору та викладено його в редакції, поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за своєчасне і повне виконання боржником зобов'язань за договором про мультивалювальну кредитну лінію № 1093м-01-06 від 05.07.2006 року, укладеного між банком та боржником, про видачу боржнику кредиту в розмірі 62 540 307,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи з процентних ставок, вказаних в п.3.1. кредитного договору.

Також, 29 грудня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Промінек» (надалі - відповідач-3, поручитель), боржником та банком було укладено договір поруки № 770 (надалі - договір поруки 2), відповідно до якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати в повному об'ємі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до п. 1.1. договору поруки 2, поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за своєчасне і повне виконання зобов'язань боржника (позичальника) за договором про мультивалювальну кредитну лінію №1093м-01-06 від 05.07.2006 року, укладеного між банком та боржником, про видачу боржнику кредиту в розмірі 7 138 352,00 грн.

Додатковою угодою від 04.11.2008 року до договору поруки №770 було внесено зміни в п. 1.1. договору та викладено його в редакції, поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за своєчасне і повне виконання боржником зобов'язань за договором про мультивалювальну кредитну лінію № 1093м-01-06 від 05.07.2006 року, укладеного між банком та боржником, про видачу боржнику кредиту в розмірі 62 540 307,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи з процентних ставок, вказаних в п.3.1. кредитного договору.

Відповідно до п. 2.1. договорів поруки, у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором. боржник та поручитель-1, 2 відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно з п. 2.2. договорів поруки, поручитель-1, 2 відповідає перед кредитором в тому ж об'ємі, що й боржник, в тому числі по основному боргу, оплаті щомісячних та/або щоквартальних процентів та підвищених процентів, оплаті комісійних оплат, оплаті неустойки по основному боргу та процентам, а також по поверненню усіх збитків.

У відповідності до п. 3.1. договорів поруки, у випадку невиконання боржником свої зобов'язань за кредитним договором у встановлені договором строки, поручитель зобов'язується не пізніше 2-х банківських днів з моменту повідомлення його кредитором (письмового чи телетрансмісійного) про невиконання боржником прийнятих на себе зобов'язань погасити кредитору грошову суму, шляхом її перерахування на рахунок кредитора будь-яким шляхом, вказаним кредитором.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що належним чином виконав умови договору про мультивалювальну кредитну лінію № 1093м-01-06 від 05.07.2006 року шляхом перерахування коштів на загальну суму 62 540 307,00 грн. на рахунок відповідача-1, проте відповідачі-1, 2, 3 в порушення умов вказаного договору про мультивалювальну кредитну лінію № 1093м-01-06 від 05.07.2006 року та договорів поруки № 908 від 30.08.2007 року та № 770 від 29.12.2006 року допустили прострочення виконання договірних зобов'язань, у зв'язку з чим у відповідачів-1, 2, 3 наявна заборгованість перед позивачем, яка становить 124 604 234,74 грн., з яких: сума простроченої заборгованості за кредитом - 67 786 988,40 грн., сума простроченої заборгованості за відсотками - 45 647 743,99 грн. та пеня за прострочення - 11 169 502,35 грн.

Позивач зазначає, що у зв'язку з наявністю заборгованості за договором про мультивалювальну кредитну лінію № 1093м-01-06 від 05.07.2006 року на адресу відповідачів-1, 2, 3 (боржника та поручителів) було направлено повідомлення про усунення порушень від 15.11.2016 р. №. 3-242100/12041, повідомлення про усунення порушень від 15.11.2016 р. №3-242100/12040 де заявлено, що термін погашення основної заборгованості і плати за кредит є таким, що настав, а кредит - обов'язковим до повернення у повному обсязі (копії повідомлень про усунення порушень та чеків про направления зі зворотніми повідомленнями про вручення поштових направлень містяться в матеріалах справи).

Відповідач-1 у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що подані позивачем меморіальні ордери, не відповідають вимогам чинного законодавства щодо їх належного оформлення та не є належними і допустимими доказами підтвердження надання кредитних коштів за договором про мультивалювальну кредитну лінію № 1093м-01-06 від 05.07.2006 року, а поданий позивачем розрахунок заборгованості за договором не підтверджується належними та допустимими доказами, які містяться у матеріалах справи, зокрема меморіальними ордерами. Також, відповідач-1 зазначає, що грошові кошти надавались у доларах США, однак у розрахунках заборгованості ці обставини жодним чином не відображені, тому обґрунтовано доведено, що весь розрахунок заборгованості невірний, не відповідає вимогам Закону та не може бути розглянутий судом як доказ.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Частиною 1 ст.15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Право на захист особа здійснює на свій розсуд (ст.20 Цивільного кодексу України).

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

При цьому, слід наголосити, що способи захисту за своїм призначенням можуть вважатись визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Так, відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною першою статті 509 Цивільного Кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до приписів ст. 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з відповідними приписами ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору про мультивалювальну кредитну лінію № 1093м-01-06 від 05.07.2006 року позивачем видано відповідачу-1 грошові кошти в розмірі 62 540 307,00 грн., що підтверджується меморіальними ордерами на відповідну суму, копії яких містяться в матеріалах справи.

Позивач зазначає, що належним чином виконав умови договору про мультивалювальну кредитну лінію № 1093м-01-06 від 05.07.2006 року шляхом перерахування коштів на загальну суму 62 540 307,00 грн. на поточний рахунок відповідача-1, проте відповідач-1 в порушення умов вказаного договору допустив прострочення виконання договірних зобов'язань.

Крім того, для забезпечення виконання договору про мультивалювальну кредитну лінію № 1093м-01-06 від 05.07.2006 року, 30 серпня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Нові промислові технології» (надалі - відповідач-2, поручитель), боржником та банком було укладено договір поруки -№ 908 (надалі - договір поруки 1), відповідно до якого, в редакції додаткової угоди від 04.11.2008 року до нього, поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за своєчасне і повне виконання боржником зобов'язань за договором про мультивалювальну кредитну лінію № 1093м-01-06 від 05.07.2006 року, укладеного між банком та боржником, про видачу боржнику кредиту в розмірі 62 540 307,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи з процентних ставок, вказаних в п.3.1. кредитного договору.

Також, 29 грудня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Промінек» (надалі - відповідач-3, поручитель), боржником та банком було укладено договір поруки № 770 (надалі - договір поруки 2), відповідно до якого, в редакції додаткової угоди від 04.11.2008 року до нього, поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за своєчасне і повне виконання боржником зобов'язань за договором про мультивалювальну кредитну лінію № 1093м-01-06 від 05.07.2006 року, укладеного між банком та боржником, про видачу боржнику кредиту в розмірі 62 540 307,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи з процентних ставок, вказаних в п.3.1. кредитного договору.

Так, позивач вказує, що відповідачами-1, 2, 3 були порушені зобов'язання за договором про мультивалювальну кредитну лінію № 1093м-01-06 від 05.07.2006 року та договорами поруки № 908 від 30.08.2007 року та № 770 від 29.12.2006 року в частині своєчасного погашення суми заборгованості по кредиту та сплаті процентів за його користування.

Відповідно до вимог ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Положеннями ст. 554 Цивільного кодексу України встановлено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 559 Цивільного кодексу України передбачено підстави припинення саме зобов'язань з поруки. Зокрема, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач, у зв'язку з наявністю заборгованості за договором про мультивалювальну кредитну лінію № 1093м-01-06 від 05.07.2006 року, на адресу відповідачів-1, 2, 3 (боржника та поручителів) направив повідомлення про усунення порушень від 15.11.2016 р. №. 3-242100/12041, повідомлення про усунення порушень від 15.11.2016 р. №3-242100/12040, в яких зазначив, що термін погашення основної заборгованості і плати за кредит є таким, що настав, а кредит - обов'язковим до повернення у повному обсязі (копії повідомлень про усунення порушень та чеків про направления зі зворотніми повідомленнями про вручення поштових направлень містяться в матеріалах справи).

Таким чином, беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, та те, що відповідачами-1, 2, 3 факт наявності заборгованості за кредитом та нарахованими процентами не спростовано, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про солідарне стягнення простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 67 786 988,40 грн. та простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 45 647 743,99 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково про солідарне стягнення з відповідачві-1, 2, 3 на користь позивача простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 67 786 988,40 грн. та простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 45 647 743,99 грн..

При зверненні до суду позивач також просив стягнути солідарно з відповідачів-1, 3 та відповідачів-1, 2 на його користь пеню в розмірі 11 169 502,35 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З положень п.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Нормами ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності з п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В пункті 7.1. договору передбачено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати відсотків, комісій позичальник сплачує позивачу пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожний день прострочення.

За приписами ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Нормами ст. 3 Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, розмір пені, що обчислюється від суми простроченого платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Пунктом 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Відповідно до п.1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд встановив, що позивач здійснив нарахування пені у відповідності до умов договору та вимог чинного законодавства України, а тому суд дійшов висновку, що вимога позивача про солідарне стягнення з відповідачів-1, 3 та відповідачів-1, 2 пені в розмірі 11 169 502,35 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню частковому задоволенню про солідарне стягнення з відповідачів-1, 2, 3 на користь позивача пені в розмірі 11 169 502,35 грн. за розрахунком позивача.

За умовами ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

В силу вимог ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про солідарне стягнення з відповідачів-1, 2, 3 на користь позивача 124 604 234,74 грн., з яких: сума простроченої заборгованості за кредитом - 67 786 988,40 грн. (шістдесят сім мільйонів сімсот вісімдесят шість тисяч дев'ятсот вісімдесят вісім гривень 40 копійок), сума простроченої заборгованості за відсотками - 45 647 743,99 грн. (сорок п'ять мільйонів шістсот сорок сім тисяч сімсот сорок три гривні 99 копійок) та пеня за прострочення - 11 169 502,35 грн. (одинадцять мільйонів сто шістдесят дев'ять тисяч п'ятсот дві гривні 35 копійок).

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідачів-1, 2, 3 в рівних долях.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Приватного акціонерного товариства «Ініціатор+» (, адреса: 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 36-Б), Товариства з обмеженою відповідальністю «Промінек» (, адреса: 01010, м. Київ, вул. Січневого повстання, 11-б), Товариства з обмеженою відповідальністю «Нові промислові технології» (, адреса: 04128, м. Київ, вул. Академіка Туполева, 17) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» (, адреса: 04050, м. Київ, вул. Січових Стрільців (Артема), 60) грошові кошти: сума простроченої заборгованості за кредитом - 67 786 988,40 грн. (шістдесят сім мільйонів сімсот вісімдесят шість тисяч дев'ятсот вісімдесят вісім гривень 40 копійок), сума простроченої заборгованості за відсотками - 45 647 743,99 грн. (сорок п'ять мільйонів шістсот сорок сім тисяч сімсот сорок три гривні 99 копійок) та пеня за прострочення - 11 169 502,35 грн. (одинадцять мільйонів сто шістдесят дев'ять тисяч п'ятсот дві гривні 35 копійок). Видати наказ.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Ініціатор+» (, адреса: 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 36-Б) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» (, адреса: 04050, м. Київ, вул. Січових Стрільців (Артема), 60) судовий збір - 68 900,00 грн. (шістдесят вісім тисяч дев'ятсот гривень). Видати наказ.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промінек» (, адреса: 01010, м. Київ, вул. Січневого повстання, 11-б) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» (, адреса: 04050, м. Київ, вул. Січових Стрільців (Артема), 60) судовий збір - 68 900,00 грн. (шістдесят вісім тисяч дев'ятсот гривень). Видати наказ.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нові промислові технології» (, адреса: 04128, м. Київ, вул. Академіка Туполева, 17) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» (, адреса: 04050, м. Київ, вул. Січових Стрільців (Артема), 60) судовий збір - 68 900,00 грн. (шістдесят вісім тисяч дев'ятсот гривень). Видати наказ.

6. Копію рішення надіслати відповідачам-2, 3 та третій особі у справі №910/24394/16.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 10.03.2017 року.

Суддя Ю.В.Цюкало