ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2017 р. Справа № 911/4111/16

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Обухівське»

до Головного управління Держгеокадастру у Київській області,

за участі третьої особи 1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1,

та за участі третьої особи 2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Роза-Л,

про визнання недійсним наказу № 10-3624/15-16-сг від 12.03.2016 р., скасування державної реєстрації права власності та запису в Поземельній книзі

секретар судового засідання: Діхтярук Є.А.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність № 705 від 22.11.2016 р.), ОСОБА_3Б (довіреність № 706 від 22.11.2016 р.);

від відповідача: ОСОБА_4 (довіреність № 8 від 16.01.2017 р.);

від третьої особи 1: не зявився;

від третьої особи 2: ОСОБА_5 (договір № 2-5/16 від 14.03.2016 р.)

Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство «Обухівське» (далі ПАТ «Обухівське», позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі відповідач) про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області про надання земельної ділянки у власність № 10-3624/15-16-сг від 12.03.2016 р., скасування державної реєстрації права власності та запису в Поземельній книзі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідності до Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 003264 від 19.02.1996 р., виданого Обухівською міською радою Обухівського району Київської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №26, радгоспу-комбінату «Обухівський» було передано в користування 1687,9 га землі в межах згідно з планом користування для сільськогосподарського виробництва. Водночас, відповідно до п. 1 Статуту, ПАТ «Обухівське» є правонаступником ВАТ «Обухівське», яке засноване рішенням Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області від 05.05.2006 р. № 14-25-7/1 шляхом перетворення державного підприємства радгосп-комбінат «Обухівський» у ВАТ «Обухівське» відповідно до законів України «Про приватизацію державного майна» та «Про господарські товариства».

Як стверджує позивач, він є законним землекористувачем земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходяться на території Обухівської міської ради Обухівського району Київської області в межах плану користування, що посвідчено зазначеним вище державним актом ІІ-КВ № 003264 від 19.02.1996 р., проте зі звернення ТОВ «Роза-Л» про виділення із земель позивача земельної ділянки, що перебуває у приватній власності, ПАТ «Обухівське» дізналося, що Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області 12.03.2016 р. було видано наказ про надання земельної ділянки у власність № 10-3624/15-16-сг, на підставі якого було проведено реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:0025. Позивач наголошує, що земельна ділянка з кадастровим номером :06:001:0025 є частиною земельної ділянки, що належить позивачу відповідно до вказаного вище державного акту, відтак, видаючи оспорюваний наказ, відповідач порушив право користування позивача земельною ділянкою, оскільки згідно зі ст. 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Стаття 141 ЗК України передбачає припинення права користування земельною ділянкою, зокрема, у разі добровільної відмови від права користування земельною ділянкою або вилучення земельної ділянки, яке в будь-якому випадку має здійснюватися шляхом прийняття уповноваженим органом відповідного рішення. За відсутності добровільної відмови позивача та/або рішення про вилучення земельної ділянки оспорюваний наказ, на переконання ПАТ «Обухівське» прийнятий всупереч чинному законодавству та порушує право користування земельною ділянкою позивача, а відтак, має бути визнаний недійсним.

Ухвалою господарського суду Київської області від 19.12.2016 р. за вказаним позовом було порушено провадження у справі № 911/4111/16, призначено справу до розгляду та залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_1 (далі третя особа 1) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Роза-Л» (далі третя особа 2).

Розгляд справи відкладався.

20.01.2017 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшли додаткові пояснення б/н від 20.01.2017 р. (вх. № 1153/17 від 20.01.2017 р.), за змістом яких позивач зазначає, що факт перебування спірної земельної ділянки :06:001:0025 в межах земельної ділянки, якою користується позивач, підтверджений листом Державного підприємства «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» № 01/03-05/617 від 22.11.2016 р. Також ПАТ «Обухівське» наголошує на тому, що відповідач, не припинивши право позивача на постійне користування земельною ділянкою, видав наказ про передачу у власність третій особі 1 земельну ділянку, а відтак діяв незаконно, з перевищенням своїх повноважень, що призвело до порушення прав позивача, зокрема, у вигляді створення перешкод у володінні та користуванні земельною ділянкою. Крім того, позивач зазначив, що позовна вимога про скасування запису в Поземельній книзі обґрунтовано спрямована саме до відповідача, оскільки згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру запис у Поземельній книзі скасовується державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду.

20.01.2017 р. до господарського суду Київської області від представника третьої особи 2 надійшло клопотання б/н від 20.01.2017 р. (вх. № 1157/17 від 20.01.2017 р.) про припинення провадження у справі, за змістом якого третя особа 2 вважає, що Головне управління Держгеокадастру у Київській області, приймаючи оспорюваний наказ про надання у власність земельної ділянки третій особі 1, діяло як орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, і який здійснює повноваження, передбачені ст. 7 Закону України «Про державний земельний кадастр», у звязку з чим спірні правовідносини за своїм характером є публічно-правовими, а відтак вимоги ПАТ «Обухівське» до Головного управління Держгеокадастру у Київській області підлягають розгляду в порядку адміністративного, а не господарського судочинства.

24.01.2017 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов лист № 04-05/284 від 23.01.2017 р. (вх. № 1416/17 від 24.01.2017 р.), за змістом якого відповідач на виконання ухвали суду надає копію наказу № 10-3624/15-16-сг від 12.03.2016 р.

Окрім того, 24.01.2017 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшло клопотання № 04-05/283 від 23.01.2017 р. (вх. № 1417/17 від 24.01.2017 р.) про припинення провадження у справі, мотивоване тим, що відповідач під час видачі спірного наказу діяв як орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а також що спірні правовідносини за своїм характером є публічно-правовими, у звязку з чим вимоги позивача у даній справі, на переконання відповідача, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

25.01.2017 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов лист б/н, б/д (вх. № 1565/17 від 25.01.2017 р.), за змістом якого відповідач на виконання ухвали суду надає завірену копію документації із землеустрою, на підставі якої внесено відомості до Поземельної книги та передано у власність земельну ділянку, а також надає заперечення на позовну заяву, за змістом яких відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «Обухівське» з огляду на те, що в Управлінні Держгеокадастру в Обухівському районі Київської області, як місцевому фонді документації із землеустрою, відсутня будь-яка землевпорядна документація щодо передачі земель радгоспу-комбінату «Обухівський», ВАТ «Обухівське» чи ПАТ «Обухівське» у користування, земельні ділянки не сформовані та не мають державної реєстрації у Державному земельному кадастрі. Крім того, неодноразово із користування товариства вилучались земельні ділянки, проте інвентаризація земель жодного разу не проводилась, у звязку з чим, за твердженням відповідача, ідентифікувати земельні ділянки, які передавались в користування радгоспу-комбінату «Обухівський», та земельні ділянки, які на даний час фактично перебувають у користуванні ПАТ «Обухівське», неможливо.

Поряд з цим, відповідач вказує, що державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0025 здійснена на підставі документації із землеустрою, і передача у власність третій особі 1 земельної ділянки здійснена після її державної реєстрації відповідно до вимог ст.ст. 79-1, 118 Земельного кодексу України, Закону України «Про землеустрій» та Закону України «Про державний земельний кадастр».

Крім того, відповідач зазначає, що не може самостійно внести запис до Поземельної книги про скасування права без отримання відповідної інформації від органу державної реєстрації прав інформації в порядку інформаційного обміну, враховуючи норми п. 51, п. 61 та п. 113 Порядку ведення Державного земельного кадастру.

30.01.2017 р. до господарського суду Київської області від представника третьої особи 2 надійшло клопотання б/н від 30.01.2017 р. (вх. № 2100/17 від 30.01.2017 р.) про долучення документів до матеріалів справи, зокрема, копії розпорядження Обухівської райдержадміністрації в Київській області № 454 від 04.10.2016 р. про вилучення земельних ділянок державної власності, які перебувають у постійному користуванні та припинення права постійного користування земельними ділянками радгоспу-комбінату «Обухівський» (ПАТ «Обухівське»), копії постанови Вищого господарського суду України від 27.07.2016 р. у справі № 911/68/16, копії ухвали Київського апеляційного господарського суду від 13.10.2016 р. у справі № 911/2149/14.

03.02.2017 р. до господарського суду Київської області від представника позивача надійшло клопотання б/н від 03.02.2017 р. (вх. № 2587/17 від 03.02.2017 р.) про долучення доказів, зокрема, зведеного інвентаризаційного плану ДП «Київський інститут землеустрою».

03.02.2017 р. до господарського суду Київської області представником позивача було подане клопотання б/н від 03.02.2017 р. (вх. № 2611/17 від 03.02.2017 р.) про продовження строку вирішення справи на 15 днів, яке було задоволене ухвалою суду від 03.02.2017 р.

15.02.2017 р. до господарського суду Київської області представником позивача були подані додаткові пояснення стосовно заперечень та відзивів відповідача та третіх осіб б/н від 15.02.2017 р. (вх. № 3496/17 від 15.02.2017 р.).

24.02.2017 р. до господарського суду Київської області представником позивача було подане клопотання б/н від 24.02.2017 р. (вх. № 4194/17 від 24.02.2017 р.) про витребування доказів, за змістом якого ПАТ «Обухівське», посилаючись на приписи ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, просить суд витребувати у Головного управління Держгеокадастру у Київській області належним чином засвідчену копію Проекту приватизації ПАТ «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва щодо передачі у приватну власність земельних ділянок.

У судовому засіданні 24.02.2017 р. представники позивача позовні вимоги та подане клопотання про витребування доказів підтримували, представники відповідача та третьої особи 2 підтримували заперечення проти позову та клопотання про припинення провадження у даній справі.

Розглянувши клопотання третьої особи 2 та відповідача про припинення провадження у даній справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі - іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Поряд з цим, стаття 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства визначає захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

З огляду на положення статей 3, 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цього субєкта, відповідно прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Таким чином, адміністративною є справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один із його учасників субєкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу субєкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного субєкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії субєкта владних повноважень.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Земельний кодекс України є, зокрема, тим актом цивільного законодавства, який передбачає підставою виникнення цивільних прав та обовязків акти органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування. Відповідно до частин другої та третьої статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) визначив, що до ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого субєкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

З урахуванням такого висновку Конституційного Суду України та з огляду на положення статті 11 ЦК України, статей 78, 116, 122 ЗК України, в звязку з прийняттям субєктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, в сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обовязків фізичних і юридичних осіб приватного права.

За таких обставин рішення субєкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та предявлятися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою предявлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення субєкта владних повноважень.

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 р. у справі № 6-2510цс15.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що спір у даній справі має приватноправовий характер, оскільки метою предявлення позову у даній справі є захист права постійного користування ПАТ «Обухівське» земельною ділянкою, яке, за твердженням останнього, було порушено внаслідок прийняття наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області, у спосіб, передбачений ст. 152 ЗК України, у звязку з чим підстави для припинення провадження у даній справі є відсутніми.

Розглянувши клопотання позивача про витребування доказів, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для його задоволення з огляду на таке.

Згідно з приписами статті 38 Господарського процесуального кодексу України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Позивач, звертаючись до суду із зазначеним вище клопотанням б/н від 24.02.2017 р. про витребування доказів, всупереч наведеним приписам процесуального закону не зазначив, у чому полягає неможливість самостійного надання вказаного доказу, а також не навів доказів на підтвердження наявності обставин, що перешкоджають його наданню.

Відтак, передбачені статтею 38 ГПК України підстави для задоволення клопотання позивача б/н від 24.02.2017 р. про витребування доказів є відсутніми.

У судовому засіданні 24.02.2017 р. було оголошено вступну та резолютивну частину судового рішення у даній справі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників процесу, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Пунктом 1 Статуту ПАТ «Обухівське» передбачено, що товариство є правонаступником ВАТ «Обухівське», яке засноване рішенням Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області від 05.05.2006 р. № 14-25-7/1 шляхом перетворення державного підприємства радгосп-комбінат «Обухівський» у ВАТ «Обухівське» відповідно до Законів України «Про приватизацію державного майна» та «Про господарські товариства».

Відповідно до ст. 108 Цивільного кодексу України перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи.

05.03.2010 р. на загальних зборах осіб, які мають право на земельну частку (пай) в процесі розпаювання та приватизації сільськогосподарських угідь ПАТ «Обухівське» було прийнято рішення про розпаювання та приватизацію земель позивача.

Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації «Про надання дозволу на розроблення проекту приватизації земель публічного акціонерного товариства «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Обухівської міської, Першотравенської та Нещерівської сільських рад» № 385 від 28.03.2012 р. позивачу, як правонаступнику радгоспу-комбінату «Обухівський», було надано дозвіл на розроблення проекту приватизації земель ПАТ «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель, що перебувають у постійному користуванні цього підприємства згідно з державними актами на право постійного користування землею, у тому числі - серії ІІ-КВ № 003264.

Як вбачається з Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 003264 від 19.02.1996 р., виданого Обухівською міською радою Обухівського району Київської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 26, відповідно до рішення 5 сесії 22 скликання Обухівської міської ради народних депутатів від 14.12.1995 р., радгоспу-комбінату «Обухівський» було передано в користування 1687,9 га землі в межах згідно з планом користування для сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

28.05.2012 р. між позивачем як замовником та ФОП ОСОБА_6 як виконавцем було укладено договір на створення (передачу) науково-технічної документації № 6-1, відповідно до якого замовник доручив, а виконавець прийняв на себе виконання робіт по розробці проекту землеустрою щодо приватизації земель ПАТ «Обухівське» в адміністративних межах Першотравенської, Нещерівської сільських рад та Обухівської міської ради, Обухівського району Київської області.

Зазначені обставини встановлені рішенням господарського суду Київської області від 17.03.2015 р. у справі № 911/2149/14, яке було залишено в цій частині без змін постановою Вищого господарського суду України від 12.08.2015 р.

Відповідно до статті 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Згідно з ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 08.12.2015 р. № 365 «Про затвердження проекту приватизації земель публічного акціонерного товариства «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Обухівської міської, Нещерівської та Першотравенської сільських рад» відповідно до ст.ст. 17, 22, 25, п. 4 ст. 186, п. 8 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст. 49 Закону України «Про землеустрій», ст. 11 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», ст.ст. 21, 41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» було затверджено проект приватизації земель публічного акціонерного товариства «Обухівське», розташованих в адміністративних межах Обухівської міської, Нещерівської та Першотравенської сільських рад Обухівського району Київської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

У 2016 році ПАТ «Обухівське» звернулось до господарського суду Київської області з позовом у справі № 911/68/16 до Обухівської районної державної адміністрації Київської області та до Управління Держгеокадастру в Обухівському районі Київської області за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, про визнання недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області № 365 від 08.12.2015 р. «Про затвердження проекту приватизації земель Публічного акціонерного товариства «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Обухівської міської, Нещерівської та Першотравенської сільських рад»; визнання незаконними дій Управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) в Обухівському районі Київської області щодо передання фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6 проекту приватизації земель ПАТ «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Обухівської міської, Нещерівської та Першотравенської сільських рад; зобовязання Управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) в Обухівському районі Київської області повернути позивачу проект приватизації земель Публічного акціонерного товариства «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Обухівської міської, Нещерівської та Першотравенської сільських рад для організації його затвердження у передбаченому законом порядку.

Рішенням господарського суду Київської області від 04.03.2016 р. у справі № 911/68/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2016 р. та постановою Вищого господарського суду України від 27.07.2016 р., у позові ПАТ «Обухівське» було відмовлено.

Таким чином, на даний час проект приватизації земель Публічного акціонерного товариства «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Обухівської міської, Нещерівської та Першотравенської сільських рад є дійсним та затвердженим розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації Київської області № 365 від 08.12.2015 р.

Відповідно до п. 5 Постанови Верховної Ради України від 13 березня 1992 року № 2200-XII «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі», роздержавлення і приватизація земель сільськогосподарських підприємств і організацій, передбачених частиною другою пункту 3 цієї постанови, провадиться починаючи з 15 травня 1992 року відповідно до проектів, які розробляються керівництвом (адміністрацією) цих підприємств і організацій за участю експертів і державних землевпорядних організацій, схвалюються трудовими колективами і затверджуються за поданням сільської (селищної) Ради районною (міською) Радою народних депутатів. Кабінету Міністрів України було визначено до 15 травня 1992 року розробити і затвердити рекомендації по складанню цих проектів.

Згідно з п. 3 цієї постанови було зобов'язано Кабінет Міністрів України, Уряд Республіки Крим, обласні, Київську і Севастопольську міські Ради народних депутатів: розробити і затвердити до 1 червня 1992 року відповідно державну, республіканську, обласні (міські) програми земельної реформи на 1992-1995 роки; передбачити в них на кожний рік заходи щодо організаційно-правового, кадрового, наукового, матеріально-технічного забезпечення земельної реформи, розрахунки необхідних для здійснення реформи коштів і джерела їх покриття; до 15 травня 1992 року визначити перелік сільськогосподарських підприємств і організацій, землі яких підлягають передачі в колективну і приватну власність у 1992 році. Перелік господарств, землі яких передбачається передавати у власність у наступні роки, визначати не пізніш як за один місяць до початку наступного року. При цьому виходити з того, що у складі державної власності, яка не приватизується, залишаються землі, визначені у статті 4 Земельного кодексу України.

У подальшому, 28.06.1996 року було прийнято Конституцію України, положеннями статті 14 якої визначено, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до приписів п. 8 Перехідних положень Земельного кодексу України, сільськогосподарські підприємства, які до введення у дію цього Кодексу уклали з власниками земельних часток (паїв) договори оренди, можуть, за бажанням власників цих часток (паїв), замовити землевпорядній організації виконання землевпорядних робіт, необхідних для виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), видачі їх власникам державних актів на право власності на землю та оплатити виконання таких робіт. Сільськогосподарське підприємство має переважне право на оренду земельних ділянок у таких громадян на строк, що був обумовлений у договорі оренди земельної частки (паю), або, за погодженням сторін, на інший строк.

Частиною другою цього пункту визначено, що члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа.

Згідно частини третьої вказаного пункту 8 при обчисленні розміру земельної частки (паю) враховуються сільськогосподарські угіддя, які були передані в оренду із земель державної чи комунальної власності або які на час набрання чинності Земельним кодексом України належали цим підприємствам на праві колективної власності чи перебували у постійному користуванні, за винятком земель, що не підлягають приватизації або залишаються у державній чи комунальній власності відповідно до цього Кодексу.

Стаття 25 Земельного кодексу України передбачає, що при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю) (частина 1).

Згідно з ч. 2 статті 25 ЗК України рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій.

Крім того, цієї статтею визначено, що землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно; площа земель, що передаються у приватну власність, становить різницю між загальною площею земель, що перебували у постійному користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, і площею земель, які залишаються у державній чи комунальній власності (лісогосподарське призначення, водний фонд, резервний фонд); особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості); при обчисленні розміру земельної частки (паю) враховуються сільськогосподарські угіддя, які перебували у постійному користуванні державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, за винятком земель, що залишаються у державній та комунальній власності. Загальний розмір обчисленої для приватизації площі сільськогосподарських угідь поділяється на загальну кількість осіб, зазначених у частині першій цієї статті; вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) працівників відповідних підприємств, установ і організацій та пенсіонерів з їх числа є рівними.

Згідно з приписами ч.ч. 3, 4, 5 статті 118 ЗК України «Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами», до якої також відсилає наведений вище п. 8 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель. Передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом.

Таким чином, право на земельну частку (пай) за членами сільськогосподарських акціонерних товариств визнано законом та не залежить від волі юридичної особи сільськогосподарського акціонерного товариства. Відтак, передача земельної ділянки у власність особі, яка має право на земельну частку (пай), в порядку приватизації не потребує ані погодження попереднього користувача (сільськогосподарського акціонерного товариства), ані попереднього вилучення земельної ділянки у такого користувача рішенням повноважного органу.

З матеріалів справи слідує, що 10.03.2016 р. ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Київській області із заявою, згідно якої третя особа 1 просила відповідача на підставі статей 15-1, 25, 118, 122, п. 8 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України передати у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:025 площею 3,6178 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Обухівської міської ради.

12.03.2016 р. Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області був виданий наказ № 10-3624/15-16сг «Про надання земельної ділянки у власність», за змістом якого відповідно до п. 8 Перехідних положень ЗК України, статей 15-1, 25, 79-1, 118, 122 Земельного кодексу України, Положення про Головне управління Держгеокадстру у Київській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 03.03.2015 р. № 24, вирішено надати гр. ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 3,678 га (кадастровий номер :06:001:0025) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Обухівської міської ради Обухівського району Київської області (пункт 1 наказу).

Згідно з п. 2 наказу право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :06:001:0025) виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Матеріали справи свідчать про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :06:001:0025, яка надана у приватну власність третій особі 1 згідно оспорюваного наказу знаходиться в межах земельної ділянки площею 1687,9 га на території Обухівської міської ради Обухівського району Київської області, що знаходиться в постійному користуванні позивача згідно Державного акту на право постійного користування серії ІІ-КВ № 03264 від 19.02.1996 р.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, щодо об'єкта нерухомого майна № 57940548 від 22.04.2016 р. земельна ділянка з кадастровим номером :06:001:0025, площею 3,6178 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована за адресою: Київська область, м. Обухів, належить на праві приватної власності ОСОБА_1, підставою виникнення права власності зазначено наказ № 10-3624/15-16сг, виданий 12.03.2016 р., видавник - Головне управління Держгеокадастру у Київській області.

Також і з листа Державного підприємства «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 22.11.2016 р. № 01/03-05/617 слідує, що земельна ділянка з кадастровим номером :06:001:0025 знаходиться на території Обухівської міської ради Обухівського району Київської області в межах земельної ділянки, що належить ПАТ «Обухівське» на підставі Державного акту від 19.02.1996 р. серії ІІ-КВ № 003264.

Крім того, факт перебування земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0025 в межах земельної ділянки, що належить ПАТ «Обухівське» на підставі вказаного державного акту, підтверджується Зведеним інвентаризаційним планом ДП «Київський інститут землеустрою».

Як вбачається з додатку 1 до проекту приватизації земель ПАТ «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва щодо передачі у приватну власність земельних ділянок громадянам в кількості 34-х осіб, до числа вказаних громадян належить і ОСОБА_1 (номер земельної частки (паю) - 219).

Згідно схеми розташування земельних ділянок на території Обухівської міської ради Київської області земельна частка (пай) № 219 має загальну площу 3,6178 га, що підтверджується також і кадастровим планом земельної ділянки ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв'язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Враховуючи наведене, судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 0:06:001:0025 передана у власність ОСОБА_1 у відповідності із зазначеним вище приписами п. 8 Перехідних положень та статей 15-1, 25, 122 Земельного кодексу України, а її державна реєстрація здійснена на підставі документації із землеустрою та у відповідності до вимог ст. 79-1, 118 Земельного кодексу України, Закону України «Про землеустрій» та Закону України «Про державний земельний кадастр».

Поряд з цим, приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відтак, наповнення доказової бази у господарській справі покладається процесуальним законом не на суд, а на сторони та інших учасників процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Згідно зі ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 36 Кодексу, письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналах або в належним чином засвідченій копії.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачем належними і допустимими доказами в розумінні наведених вище приписів ГПК України не доведено суду, що оспорюваний ПАТ «Обухівське» наказ відповідача було прийнято поза межами повноважень останнього та всупереч вимогам закону.

При цьому судом відхиляються посилання позивача на порушення оспорюваним наказом загальних норм ст. ст. 116, 141 ЗК України, оскільки в даному випадку спірні відносини учасників процесу регулюються вищенаведеним спеціальним законодавством, яке регламентує порядок приватизації державних земель, і, відповідно, має пріоритетне застосування.

Посилання позивача на те, що розмір земельної частки (паю), який наданий у приватну власність третій особі 1 є значно меншим, аніж розмір частки (паю), який міг би бути переданий у випадку проведення приватизації землі у встановленому порядку, не підтверджене належними доказами. Крім того, третя особа 1 не позбавлена можливості самостійно звернутись до суду за захистом свого порушеного права чи законного інтересу у випадку їх порушення.

Що ж до посилання позивача на те, що спірний наказ був прийнятий відповідачем під час дії ухвали господарського суду Київської області від 05.06.2014 р. про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 911/2149/14, суд зазначає, що до справи не надано належних та допустимих доказів направлення/вручення вказаної ухвали відповідачеві (чи беззаперечної обізнаності відповідача в інший спосіб із судовою забороною вчиняти дії щодо спірної земельної ділянки) на момент прийняття наказу № 10-3624/15-16-сг 12.03.2016 р. Окрім того, зазначена ухвала суду у подальшому була скасована.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовної вимоги про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області про надання земельної ділянки у власність № 10-3624/15-16-сг від 12.03.2016 р., і, відповідно, похідних від неї позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0:06:001:0025, передану у власність ОСОБА_1, та про скасування в Поземельній книзі запису про надання земельної ділянки за кадастровим номером :06:001:0025 у приватну власність.

Решта доводів учасників процесу та поданих до справи доказів була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.

За таких обставин позовні вимоги ПАТ «Обухівське» у даній справі підлягають залишенню без задоволення у повному обсязі.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Повне рішення підписане 10.03.2017 р.

Суддя В.М. Бабкіна