ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.03.2017р. Справа №905/157/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», м.Краматорськ,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Слов'янськ, код НОМЕР_1

про стягнення 8898,33 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: Дем'яненко О.І. - за дов.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго», м.Краматорськ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Слов'янськ про стягнення:

- боргу за активну електроенергію в розмірі 4720,53 грн, спожиту у травні-червні 2015 року;

- боргу за перевищення договірних величин споживання електричної енергії в розмірі 2160,21 грн у червні 2015 року;

- суми 3% річних у розмірі 194,28 грн, нарахованих у період з 09.06.2015р. по 14.11.2016р. за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті активної електроенергії, спожитої у травні-червні 2015 року;

- суми інфляційних у розмірі 623,98 грн, нарахованих за період з 01.09.2015р. по 31.10.2016р. за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті активної електроенергії, спожитої у травні-червні 2015 року;

- суми пені у розмірі 1199,33 грн, нарахованої з 09.06.2015р. по 14.11.2016р. за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті активної електроенергії, спожитої у травні-червні 2015 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №4289 від 22.10.2009р. про постачання електричної енергії, внаслідок чого у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 утворилась заборгованість за активну електроенергію в сумі 4720,53 грн, що стало підставою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Одночасно, за твердженням позивача, у червні 2015 року відповідачем було перевищено ліміт електроспоживання, внаслідок чого Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Донецькобленерго» заявлено до стягнення 2160,21 грн.

Відповідач в судові засідання 16.02.2017р., 13.03.2017р. не з'явився, будь-яких пояснень по суті спору не надав, витребуваних судом документів не представив. Одночасно, за висновками суду, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи з урахуванням наступних обставин.

За змістом п.3.9.1 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За приписами ч.1 ст.64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

В силу норм ст.87 вказаного нормативно-правового акту повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, представникам сторін і третіх осіб, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від 15.03.2007р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Статтею 29 Цивільного кодексу України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

За правилами п.5 ч.4 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі повинні міститися такі відомості щодо фізичної особи-підприємця - місцезнаходження (місце проживання або інша адреса, за якою здійснюється зв'язок з фізичною особою - підприємцем).

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно із відомостями, наявними у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача є: АДРЕСА_1

За змістом п.32 інформаційного листа №01-08/530 від 29.09.2009р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України», якщо відмітка про відправку, зроблена у встановленому порядку на першому примірникові процесуального документа, оформлена відповідним чином, вона, як правило, є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначається про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання.

Ухвала від 16.01.2017р. про порушення провадження по справі була повернута відділенням поштового зв'язку з позначкою «За закінченням терміну зберігання». Ухвала суду від 16.02.2017р. або докази її вручення відповідачу до господарського суду не повернулись. Водночас, відповідно до інформації, яка наявна у розділі «Відстеження пересилання поштових відправлень» офіційного веб-порталу Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», поштове відправлення за номером №429 було здано до пересилання 22.02.2017р., не вручене під час доставки 25.02.2017р.

У п.3.9.1 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Приймаючи до уваги направлення господарським судом поштової кореспонденції за адресою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, яка наявна у матеріалах справи, в тому числі, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За висновками суду, незважаючи на те, що відповідач, зокрема, у судове засідання, 13.03.2017р. не з'явився, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а відсутність вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Крім того, судом враховано, що згідно з ухвалою господарського суду від 16.02.2017р. присутність сторін у судовому засіданні 13.03.2017р. обов'язковою не визнавалась.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Як свідчать матеріали справи, 22.10.2009р. між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) було підписано договір №4289 про постачання електричної енергії, відповідно до розділу 1 якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача із загальною (за всіма об'єктами) приєднаною потужністю 50 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

За приписами п.9.5 договору №4289 від 22.10.2009р. останній набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2009р. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Приймаючи до уваги, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази припинення дії спірного правочину, враховуючи зміст пояснень б/н від 15.02.2017р. позивача, суд дійшов висновку, що зобов'язання сторін за вказаною угодою автоматично продовжувались кожний наступний рік та були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

За приписами п.п.2.2.2, 2.3.4 договору №4289 від 22.10.2009р. позивач зобов'язався постачати споживачу електроенергію, як різновид товару, а споживач зобов'язався оплачувати постачальнику вартість електричної енергії.

Як свідчать матеріали справи, у травні-червні 2015 року електропостачальною організацією поставлено споживачу активну електроенергію на загальну суму 7809,08 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами прийому-передачі товарної продукції (електроенергії), а саме:

- за травень 2015 року на суму 3280,39 грн (2988 кВт/год),

- за червень 2015 року на суму 4528,69 грн (7016 кВт/год).

Як вказує позивач, відповідач встановлений договором обов'язок по оплаті електричної енергії у повному обсязі та у передбачений договором строк не виконав, внаслідок чого Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Донецькобленерго» заявлено вимоги про стягнення боргу за активну електроенергію в сумі 4720,53 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу норм ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За правилами п.3.1.1 договору №4289 від 22.10.2009р. постачальник має право отримувати від споживача своєчасну плату за поставлену електричну енергію за роздрібними тарифами.

За приписами п.3 додатку №5 «Порядок розрахунків» до договору №4289 від 22.10.2009р. споживач до 24 числа поточного розрахункового періоду здійснює попередню оплату за активну електричну енергію, яка буде спожита в наступному розрахунковому періоді, на підставі виставленого постачальником рахунка.

За змістом п.10 вказаного додатку остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду, а також інші платежі, передбачені цим договором та ПКЕЕ здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка грошовими коштами на рахунки постачальника електричної енергії, які вказані в розділі 10 договору, у терміни, що не перевищують 5 операційних днів від дня отримання рахунку.

Як свідчать матеріали справи, Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 здійснено часткове перерахування грошових коштів на загальну суму 3088,55 грн в рахунок погашення заборгованості за спірними поставками у наступні строки:

- 23.04.2015р. на суму 682,67 грн (банківська виписка відділення Донецького обласного управління «АТ «Ощадбанк» по рахунку НОМЕР_2) за поставлену електричну енергії у травні 2015 року;

- 08.05.2015р. на суму 1684,12 грн (банківська виписка відділення Донецького обласного управління «АТ «Ощадбанк» по рахунку НОМЕР_2) за поставлену електричну енергії у травні 2015 року;

- 22.05.2015р. на суму 721,76 грн (банківська виписка відділення Донецького обласного управління «АТ «Ощадбанк» по рахунку НОМЕР_2) за поставлену електричну енергії у червні 2015 року.

Відтак, враховуючи часткову оплату товару за договором №4289 від 22.10.2009р., позивач надав, а відповідач прийняв наступні рахунки:

- №30/4289 від 29.05.2015р. на оплату активної електроенергії, отриманої у травні 2015 року на суму 913,60 грн,

- №30/4289 від 30.06.2015р. на оплату активної електроенергії, отриманої у червні 2015 року на суму 3806,93 грн.

Вищезазначені рахунки були отримані відповідачем у відповідності до умов договору №4289 від 22.10.2009р. Факт отримання рахунків відповідачем в порядку норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не спростований.

Відтак, з урахуванням змісту п.3.1.1 договору №4289 від 22.10.2009р., п.п.3, 10 додатку №5 «Порядок розрахунків» до вказаного правочину, господарським судом встановлено, що строк виконання зобов'язань відповідача з оплати активної електроенергії на суму 4720,53 грн настав.

Проте, за твердженнями позивача, які відповідачем в порядку норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не спростовані, всупереч умовам укладеного договору і положенням ст.ст.526, 692 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 за одержану електричну енергію у повному обсязі не розрахувався.

Ухвалами господарського суду від 16.01.2017р., 16.02.2017р. відповідача було зобов'язано надати, в тому числі, докази часткової чи повної оплати відповідачем, визначеної позивачем заборгованості (за наявності).

Відповідач вимоги суду у визначеній частині не виконав, витребуваних судом документів не представив, наявність заборгованості за активну електроенергію в сумі 4720,53 грн не спростував.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що позивач зобов'язання за договором №4289 від 22.10.2009р. виконав належним чином, зауважень щодо кількості та якості спожитої електричної енергії від відповідача не надходило, враховуючи, що відповідачем порушені взяті на себе за спірним договором обов'язки в частині строку їх виконання та у повному обсязі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь позивача суми боргу за активну електроенергію у розмірі 4720,53 грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

За приписами ч.6 ст.26 Закону України «Про електроенергетику» у разі перевищення договірних величин електроспоживання споживач зобов'язаний сплатити постачальнику двократну вартість різниці між фактично спожитою та встановленою договірною величиною електроспоживання.

За змістом п.4.2.2 договору №4289 від 22.10.2009р. за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно із вимогами розділу 5 цього договору, споживач сплачує постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величини.

Додатком №8 «Договірні величини споживання електричної енергії» до вказаного договору було встановлено обсяг постачання електричної енергії у червні 2015 року на рівні 3 тис. кВт/год.

При цьому, у червні 2015 року відповідач фактично спожив 7016 кВт/год, що перевищує встановлений договором ліміт на 4016 кВт/год.

Відтак, з огляду на наявність обставин перевищення договірних величин енергоспоживання, позивач оформив та надав відповідачу рахунок №30/4289.145919 від 30.06.2015р. на суму 2160,21 грн на компенсацію двократної вартості різниці між фактично спожитою та встановленою договірною величиною електроспоживання.

Вказаний документ отриманий відповідачем без зауважень та заперечень.

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, враховуючи приписи ч.6 ст.26 Закону України «Про електроенергетику» та зміст п.4.2.2 договору №4289 від 22.10.2009р., позовні вимоги про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь позивача 2160,21 грн за перевищення договірних величин електроспоживання також підлягають задоволенню у повному обсязі.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

В силу ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

Пунктом 4.2.1 договору №4289 від 22.10.2009р. визначено, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.4 - 2.3.5 цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком №5 «Порядок розрахунків», споживач сплачує постачальнику електричної енергії пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Відтак, позивач нарахував та заявив до стягнення пеню в сумі 1199,33 грн за період з 09.06.2015р. по 14.11.2016р., за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті активної електроенергії, спожитої у травні-червні 2015 року.

Здійснивши перевірку вказаного розрахунку, з огляду на домовленість сторін щодо нарахування пені по день фактичної оплати, суд дійшов висновку, що сума пені за простроченими зобов'язання відповідача по оплаті активної електроенергії, спожитої у травні-червні 2015 року (в межах визначених позивачем періодів), становить 1199,31 грн.

Одночасно, за приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п.5.1 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

З огляду на вищенаведене, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 194,28 грн за період з 09.06.2015р. по 14.11.2016р., за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті активної електроенергії, спожитої у травні-червні 2015 року.

Крім того, Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго» просить стягнути інфляційну складову боргу у розмірі 623,98 грн, за період з 01.09.2015р. по 31.10.2016р. за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті активної електроенергії, спожитої у травні-червні 2015 року.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд встановив, що їх сума є фактично більшої, ніж заявлена позивачем до стягнення. Проте, враховуючи, що суд обмежений обсягом вимог позивача та не може їх змінити на власний розсуд чи спонукати до їх уточнення, позовні вимоги у вказаній частині підлягають задоволенню на визначену позивачем суму, а саме 194,28 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що він є арифметично вірним.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, з'ясувавши обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунків пені, 3% річних та інфляційних втрат, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення пені підлягають частковому задоволенню, а саме на суму 1199,31 грн з одночасним задоволенням вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат на заявлені позивачем суми, а саме 194,28 грн та 623,98 грн.

Згідно зі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 1378 грн підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам. Одночасно, виходячи з того, що за подання розглядуваної позовної заяви позивач сплатив судові витрати у більшому розмірі ніж передбачено діючим законодавством, Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго» не позбавлено права та можливості звернутись до суду з клопотанням про повернення судового збору у переплаченому розмірі (1378 грн) в порядку норм ст.7 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», м.Краматорськ до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Слов'янськ про стягнення:

- боргу за активну електроенергію в розмірі 4720,53 грн, спожиту у травні-червні 2015 року;

- боргу за перевищення договірних величин споживання електричної енергії в розмірі 2160,21 грн у червні 2015 року;

- суми 3% річних у розмірі 194,28 грн, нарахованих у період з 09.06.2015р. по 14.11.2016р. за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті активної електроенергії, спожитої у травні-червні 2015 року;

- суми інфляційних у розмірі 623,98 грн, нарахованих за період з 01.09.2015р. по 31.10.2016р. за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті активної електроенергії, спожитої у травні-червні 2015 року;

- суми пені у розмірі 1199,33 грн, нарахованої з 09.06.2015р. по 14.11.2016р. за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті активної електроенергії, спожитої у травні-червні 2015 року.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» (84302, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Островського, буд.8, ) борг за активну електроенергію - 4720,53 грн, борг за перевищення договірних величин споживання електричної енергії - 2160,21 грн, пеню - 1199,31 грн, 3% річних - 194,28 грн, суму інфляційних - 623,98 грн, а також судовий збір в сумі 1378 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

У судовому засіданні 13.03.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 20.03.2017р.

Суддя Ю.О.Паляниця