ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.03.2017 Справа № 920/924/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік» (м. Львів)

до - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (м. Суми)

про стягнення 212603 грн. 80 коп.

Суддя О.Ю.Резніченко

Представники:

від позивача - не з'явився,

від відповідача - не з'явився.

У засіданні брав участь секретар судового засідання - Сидорук А.І.

Суть спору: Позивач просить суд стягнути з відповідача 19839 грн. 73 коп. 3% річних, 192764 грн. 07 коп. індексу інфляції, 20000 грн. витрат на оплату правової допомоги, 3189 грн. 06 коп. судового збору за неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами 03.01.2014 договору поставки № 03-14.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 16.11.2016 було залишено позовну заяву без розгляду.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 10.01.2017 вищезазначену ухвалу було скасовано, а справу передано на розгляд по суті до господарського суду Сумської області, оскільки в матеріалах справи наявні всі необхідні документи для розгляду справи, а відсутність належного документального обгрунтування адвокатських витрат має наслідком відмову в їх стягненні.

23.01.2017 матеріали справи були повернуті на адресу господарського суду Сумської області. Ухвалою від 01.02.2017 справа була призначена до розгляду.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням.

Позивач подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, де зазначає, що наполягає на задоволенні заявлених вимог та зазначає, що надав всі наявні у нього документи та докази.

Відповідач в судове засідання не з'явився, відзив на позовну заяву не подав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням.

Представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Згідно до ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, в тому числі у разі необхідності витребування нових доказів.

Відповідно до п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представника сторони справа може бути розглянута, якщо неявка не перешкоджає вирішенню спору.

Факт неможливості прибути в судове засідання та неможливість розгляду справи без участі представника сторони підлягає доведенню на загальних підставах, відповідно до ст.ст. 32-34 ГПК України.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.).

При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Суд відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки факт неможливості прибути в судове засідання та неможливість розгляду справи без участі представника відповідача не доведено на загальних підставах, відповідно до ст.ст. 32-34 ГПК України.

Крім того, справа № 920/924/14 слухається судом вже з 20.09.2016, що може призвести до порушення розумних строків розгляду справи та негативно вплинути на інтереси сторін.

Так як відповідач в судове засідання не з'явився та відзив на позовну заяву не подав, враховуючи неодноразове відкладення розгляду справи, відповідно до ст. 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

03.01.2014 між сторонами було укладено договір поставки № 03-14 (надалі - Договір).

16.04.2015 господарським судом Сумської області було винесено рішення по справі № 920/509/15 за позовом ТОВ «Тропік» до ФОП ОСОБА_1, яким було стягнуто з відповідача на користь позивача 381342 грн. боргу, 19067 грн. 10 коп. штрафу за неналежне виконання Договору.

Рішення набрало законної сили і 05.05.2015 на виконання вищевказаного рішення було видано відповідний наказ.

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, вищезазначеним рішенням по справі № 920/509/13 від 16.04.2015 було встановлено факт наявності боргу відповідача перед позивачем по Договору, а саме 381342 грн.

Оскільки відповідач борг не сплатив, то позивач нарахував відповідачу 19839 грн. 73 коп. 3 % річних та 192764 грн. 07 коп. інфляційних втрат, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому приписи ст. 625 ЦК України не заперечують можливості звернення кредитора з вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних збитків за період, що утворився після прийняття судом відповідного рішення.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Ця правова позиція підтверджена і судовою практикою Верховного Суду України (Постанова Верховного Суду України від 23 січня 2012 р. у справі № 3-142гс11), яка повинна бути врахована при винесенні рішення, відповідно до ст. 82 ГПК України.

Позивач нараховує 3% річних та інфляційні збитки по видатковій накладній № 307996 за період з 20.04.2014 по 09.09.2016, по накладній № 300282 за період з 26.01.2016 по 09.09.2016, по накладній № 300633 за період з 04.02.2015 по 09.09.2016.

Відповідно до п. 4.3 Договору оплата товару покупцем здійснюється за договірною ціною за кожну отриману ним партію товару протягом семи банківських днів з дати здійснення поставки.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи підписаних сторонами та скріплених печатками видаткових накладних, поставка на суму 60028 грн. 80 коп. відбулась 09.10.2014 (видаткова накладна № 307996), поставка на суму 141247 грн. 20 коп. відбулась 15.01.2015 (накладна № 300282), поставка на суму 180066 грн. відбулась 24.01.2015 (накладна № 300633).

Тому, суд здійснив перерахунок сум індексу інфляції та 3 % річних, врахувавши зазначені позивачем періоди та суми боргу і те, що строк порушення грошового зобов'язання по видатковій накладній № 307996 виник 20.10.2014, а не з 20.04.2014 (як зазначає позивач).

Суд дійшови висновку, що позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних підлягають частковому задоволенню, а саме підлягаює стягненню 18936 грн. 83 коп. 3% річних та 179907 грн. 82 коп. інфляційних втрат, за загальний період з 20.10.2014 по 09.09.2016.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 20000 грн. адвокатських витрат.

Статтею 33 ГПК України передбачено обов'язок доказування кожною стороною тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Пунктом 6.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" встановлено, що витрати позивачів та відповідачів, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Так, п.6.5 вищезазначеної постанови встановлено, що докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Враховуючи, що позивачем не надано належним чином завірених копій договору про надання правової допомоги чи ордеру, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, а також документу, що свідчить про оплату послуг правової допомоги у зазначеній сумі (платіжне доручення, банківська виписка, видатковий касовий ордер тощо), то суд дійшов висновку, що вимога в розмірі 20000 грн. адвокатських витрат є необгрунтованою та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору понесені позивачем покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, 49, 80, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідент. номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік» (вул. Пекарська, буд. 5, кв. 4, м. Львів, 79010, код 20831737) 18936 грн. 83 коп. 3% річних, 179907 грн. 82 коп. інфляційних витрат, 2982 грн. 67 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. В частині стягнення 20000 грн. адвокатських витрат - відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 15.03.2017.

Суддя О.Ю. Резніченко