ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2017 р. Справа № 914/2915/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Малех І.Б.

суддів Давид Л.Л.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Кришталь М.Б.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Квадр, б/н від 13.01.2017 року

на рішення господарського суду Львівської області від 04.01.2017 року, суддя Горецька З.В.

у справі № 914/2915/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Квадр, м. Львів

до відповідача-1: Управління державної реєстрації Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача-2: ВАТ Концерн Електрон, м.Львів

за участю третьої особи-1 на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Громадської організації працівників Львівського державного інституту новітніх технологій та управління імені ОСОБА_2 Освітянин, м.Львів

за участю третьої особи-2 на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Національного університету Львівська політехніка, м.Львів

за участю третьої особи-3 на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Львівського обласного комунального підприємства Львівської обласної ради Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, м. Львів

про визнання незаконним (недійсним) та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно на гаражі за літ. Г-1, що розташовані за адресою м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 130 від 25.01.2011р. прийнятого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки та визнання незаконним (недійсним) та скасування запису у Державному реєстрі прав про державну реєстрацію права власності ВАТ Концерн-Електрон на гаражі за літ. Г-1, що розташовані за адресою м. Львів, вул. Ген. Чупринки, 130, здійснену 25.01.2011 року Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки за реєстраційним номером 32719578

за участю представників:

від позивача (скаржника) ОСОБА_3 - представник (довіреність б/н від 01.11.2016р.)

від відповідача-1 не зявився

від відповідача-2 ОСОБА_4 представник (довіреність вих.№015/402 від 30.12.2016р.)

від третьої особи-1-3 не зявились

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Львівської області від 04.01.2017 року в справі № 914/2915/16 провадження у справі в частині позовних вимог до відповідача 1 Управління державної реєстрації Львівської міської ради - припинено. В позові до відповідача 2 ВАТ Концерн-Електрон - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач, подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі, позивач, просить рішення господарського суду Львівської області від 04.01.2017 року в справі № 914/2915/16 скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити повністю. При цьому, апелянт, вказує, що суд дійшов невірних висновків щодо непідвідомчості спору господарському суду, в частині вимог до відповідача1, а також відсутності предмета спору, в даній справі в частині позовних вимог до ВАТ «Концерн Електрон». Щодо непідвідомчості справи господарському суду, апелянт вважеє, що в даному випадку наявний спір про право і, як наслідок, така справа повинна розглядатись в порядку господарського судочинства. Щодо предмету спору до відповідача2, позивач вважає свої вимоги обгрунтованими на підставі укладення 18.09.2009 року між Львівським державним інститутом новітніх технологій та управління ім..ОСОБА_2 (правонаступник НУ Львівська політехніка), ГО працівників Львівського державного інституту новітніх технологій та управління ім.В.чорновола Освітянин та ТОВ МКМ Євробуд договору №1 про спільну діяльність по організації будівництва житлового будинку.

У запереченнях на дану апеляційну скаргу, відповідач1 заперечив проти її задоволення, просив, суд, рішення господарського суду Львівської області від 04.01.2017 року в справі № 914/2915/16 залишити без змін з підстав того, що судом першої інстанції всебічно та в повному обсязі зясовано всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. При цьому відповідач1 вказав, що він є неналежним відповідачем, оскільки ним не було порушено законних прав та інтересів позивача.

У відзиві на дану апеляційну скаргу, відповідач2 заперечив проти її задоволення, просив, суд, рішення господарського суду Львівської області від 04.01.2017 року в справі № 914/2915/16 залишити без змін з підстав того, що судом першої інстанції всебічно та в повному обсязі зясовано всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Представники відповідача-1 та третьої особи-1-3 в судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового засідання (арк. арк. справи 201 зворот, 203).

Представник позивача (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення господарського суду Львівської області від 04.01.2017 року по справі № 914/2915/16 та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу (вих.№015/99 від 27.02.2017 року).

Розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення з наступних підстав.

Підставою звернення позивача до суду з позовом стало те, що в справі №914/719/15 як доказ, представниками ТзОВ Інстиут соціальних технологій подано витяг про державну реєстрацію прав від 25.01.2011 року, відповідно до якого за ВАТ Концерн-Електрон зареєстроваано право приватної власності на гаражі, що розташовані на території земельної ділянки за адресою: м.Львів, вул.Ген.Чупринки,130.

Як вбачається із позовної заяви, ТзОВ Квадр стверджує, що звернення до суду обумовлене такими фактичними обставинами:

-укладення 18.09.2009 року між Львівським державним інститутом новітніх технологій та управління ім..ОСОБА_2 (правонаступник НУ Львівська політехніка), ГО працівників Львівського державного інституту новітніх технологій та управління ім.В.чорновола Освітянин та ТОВ МКМ Євробуд договору №1 про спільну діяльність по організації будівництва житлового будинку;

-укладення 18.09.2009 року додаткової угоди до згаданого договору №1 та заміну сторони договору ТОВ МКМ Євробуд та ТзОВ Квадр;

-надання 01.03.2010 року інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області дозволу №1/90-10 на виконання будівельних робіт за адресою м.Львів, вул.Ген.Чупринки,130.

Згідно позовної заяви, підставою для звернення до суду є те, що позивачу стало відомо про факт реєстрації права власності ПАТ Концерн-Електрон на гаражі по вул.Ген.Чупринки,130 у м.Львові.

Разом з тим, як вірно зазначив суд першої інстанції, ТзОВ Квадр не надало жодного обґрунтованого підтвердження, яким чином державна реєстрація права власності на гаражі по вищевказаній адресі може вплинути або впливає на його охоронювані законом права та інтереси. Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за вказаною адресою зареєстровано значну кількість обєктів нерухомості, що належать кільком юридичним особам.

Факт реєстрації права власності на гаражі не повязаний із невиконанням або недійсністю договору про спільну діяльність від 19.03.2009 року, а також не є наслідком скасування дозволу на виконання будівельних робіт. Позивач не перебуває із відповідачами у будь-яких господарських відносинах, не претендує на зазначений обєкт нерухомого майна, а відтак його твердження про підставність звернення із позовом є надуманими та неправомірними.

Слід зазначити, що, як видно із долученої до позовної заяви копії листа НУ Львівська політехніка від 12.07.2016 року №68-01-1355, згаданий договір про спільну діяльність із ТзОВ Квадр є недійсним та не породжує правових наслідків, з причин інших, ніж реєстрація права власності на гаражі під літ. Г-1.

Як обґрунтовано зазначено у даному листі, відповідно до п.7 ст.179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №703-р від 07.05.2008 року Питання укладення деяких договорів, яке діяло на дату укладення договору №1 від 19.03.2009 року врегульовано особливості укладення окремих договорів та визначено, що для підвищення ефективності управління обєктами державної власності, забезпечення прозорої процедури їх відчуження та недопущення порушення інтересів держави, центральним органам виконавчої влади, іншим субєктам управління обєктами державної власності, у тому числі Національній та галузевим академіям наук необхідно забезпечити укладення підприємствами, установами та організаціями, що належать до сфери їх управління (віднесені до їх відання), господарськими товариствами, у статутному фонді яких частка держави перевищує 50%, договорів про спільну діяльність (зокрема, інвестиційну), договорів комісії, доручення, управління майном виключно на підставі відповідних рішень кабінету міністрів України.

Тобто, укладенню договору про спільну діяльність за участі державної установи повинне передувати рішення Кабінету Міністрів України.

Однак, із змісту договору №1 від 19.03.2009 року не вбачається, що укладенню даного договору передувало прийняття Кабінетом Міністрів України рішення, щодо можливості укладення Львівським державним інститутом новітніх технологій та управління імені ОСОБА_2 договору про спільну діяльність.

За відсутності зазначеного рішення Кабінету Міністрів України у Львівського державного інституту новітніх технологій та управління імені ОСОБА_2 не було достатніх правомочностей, щодо укладення Договору №1 від 19.03.2009 року.

Відтак, державна реєстрація права власності ПАТ Концерн-Електрон на обєкти нерухомого майна по вул.Ген.Чупринки,130 не порушує права та охоронювані законом інтереси ТзОВ Квадр.

Твердження позивача про порушення, допущені при виникненні права власності ПАТ Концерн-Електрон на обєкти нерухомості, в тому числі гаражі літ. Г-1, по вул.Ген.Чупринки,130 у м.Львові є голослівним та не підтверджується жодними доказами.

Наведені у позовній заяві доводи позивача про порушення закону при приватизації державного концерну Електрон вже досліджувалися судами раніше в справі за позовом Львівського державного інституту новітніх технологій та управління ім.В.Чорновола.

Згідно ч.3 стаття 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішення суду, що набрало законної сили є обовязковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Питання законності включення майна, в тому числі й Львівського технікуму радіоелектроніки по вул. Ген.Чупринки,130 в м.Львові до ПАТ Концерн-Електрон було предметом розгляду у кількох судових справах.

Зокрема, рішенням Господарського суду Львівської області від 17.03.2009 року в справі №10/204, відмовлено в задоволенні позову Львівського державного інституту новітніх технологій та управління імені ОСОБА_2 до ВАТ Концерн-Електрон та ТОВ Інститут соціальних технологій та ін. про визнання недійсними свідоцтв про право власності; розпоряджень районними адміністраціями м.Львова; реєстраційних посвідчень. Виданих Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації; скасування записів в реєстрі прав власності та ін.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 09.06.2009 року апеляційну скаргу Львівського державного інституту новітніх технологій і управління ім.В.Чорновола на це рішення залишено без задоволення.

При цьому, судом апеляційної інстанції, крім іншого, встановлено, що скаржник робить свої доводи, наводячи недостовірні дані, в тому числі, що стосуються акту оцінки від 15.03.1991 року. Зокрема, скаржник стверджує, що Львівський технікум радіоелектроніки відносився до обєктів соціальної інфраструктури, а тому, на його думку, не підлягав викупу.

Однак, майно Львівського технікуму радіоелектроніки відображалося в іншому пункті акту оцінки, а саме пункті 2 Научно-исследовательская деятельность. Більше того, підтвердженням, що майно Львівського техніку радіоелектроніки було передано АТ Концерн-Електрон наведено в іншому додатку до акту передачі майна ВАТ Концерн-Електрон, а саме у Переліку підприємств концерну Електрон, реорганізованих у філіали АТ Концерн-Електрон станом на 01.07.1991 року, де в п.56 зазначено Львівський технікум радіоелектроніки.

Посилання позивача на те, що ухвалою №475 від 31.10.1996 року Львівська міська рада визнала за собою право власності на гаражі по вул.Ген.Чупринки,130 у м.Львові є безпідставними, оскільки дана ухвала не має відношення до спірних гаражів під літ. Г-1.

Як вбачається із долученої до позовної заяви копії ухвали Львівської міської ради №475 від 31.10.1996 року за Львівською міською радою народних депутатів визнано право власності на гаражі 1,2.,3 загальною площею 61,2 кв.м. на вул.Ген.Чупринки,130. Таку ж площу гаражів зазначено і у інших документах, долучених позивачем.

Однак, ТзОВ Квадр долучено до позову Витяг про державну реєстрацію прав №28776946 від 25.01.2011 року, виданий ОКП ЛОР Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, відповідно до якого зареєстровано право власності ПАТ Концерн-Електрон на гаражі літ. Г-1, загальною площею 52,2 кв.м. по вул.Ген.чупринки,130 в м.Львові.

Такі ж відомості про загальну площу гаражу, право власності на який ПАТ Концерн-Електрон зареєстровано за вказаною адресою, зафіксовано, згідно технічного паспорту, виготовленого Львівським МЮТІ 02.12.2010 року. Відповідно технічного паспорту загальна площа гаражу складає 52,2 кв.м.

Таким чином, беручи до уваги суттєву різницю між площами обєктів нерухомого майна, що були визначені повноважним і ліцензованим органом технічної інвентаризації, можна дійти висновку, що ухвала Львівської міської ради народних депутатів №475 від 31.10.1996 року не стосується гаражів під літ. Г-1, що розташовані за адресою: м.Львів, вул.Ген.Чупринки,130 в м.Львові.

Третя особа 2 - НУ Львівська політехніка 04.01.2017 року за вх.№181/17 подала відзив на позов, в якому зазначає, що права ТзОВ Квадр не порушуються та просить суд відмовити в задоволенні позову з огляду на наступне.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №703-р від 07.05.2008 року Питання укладення деяких договорів, яке діяло на дату укладення договору №1 від 19.03.2009 року врегульовано особливості укладення окремих договорів та визначено, що для підвищення ефективності управління обєктами державної власності, забезпечення прозорої процедури їх відчуження та недопущення порушення інтересів держави, центральним органам виконавчої влади, іншим субєктам управління обєктами державної власності, у тому числі Національній та галузевим академіям наук необхідно забезпечити укладення підприємствами, установами та організаціями, що належать до сфери їх управління (віднесені до їх відання), господарськими товариствами, у статутному фонді яких частка держави перевищує 50%, договорів про спільну діяльність (зокрема, інвестиційну), договорів комісії, доручення, управління майном виключно на підставі відповідних рішень кабінету міністрів України.

Тобто, зазначеним розпорядженням встановлювався спеціальний порядок укладення державними підприємствами, установами та організаціями певного виду договорів, а саме визначено безумовну вимогу про попереднє погодження Кабінетом мінстрів України укладення, зокрема, договору про спільну діяльність. Оскільки Львівський державний інститут новітніх технологій та управління ім..ОСОБА_2 був вищим навчальним закладом державної форми власності, то зазначений договір №1 міг бути укладений за його участі виключно у разі прийняття Кабінетом міністрів України відповідного рішення.

Відтак, зважаючи на те, що Кабінет міністрів України не приймав рішення щодо можливості укладення львівським державним інститутом новітніх технологій та управління ім.В.Чорновола договору 31, цей договір укладено, з порушенням чинного на час його укладення законодавства та існуючої на той час процедури укладення такого виду договорів, а тому є недійсним та не може породжувати жодних прав та обовязків для його сторін, в тому числі і для ТзОВ Квадр, щодо здійснення будівництва на земельній ділянці по вул.Ген.Чупринки,130, на якій розташовані гаражі, належні на праві приватної власності ВАТ Концерн-Електрон. Відтак, у позивача по даній справі відсутнє порушене право чи інтерес у даному спорі.

Крім того, третя особа 2 зазначає, що позивач стверджує, що гаражі, які розташовані на земельній ділянці по вул.Ген.Чупринки,130 у м.Львові належать на праві власності Львівській міській раді. Отже, можна зробити висновок, що ТзОВ Квадр подало позов в інтересах Львівської міської ради, що суперечить ст.1 ГПК України, яка передбачає право підприємства звернутися до суду саме за захистом свого порушеного права, а не прав третіх осіб.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України містять перелік способів захисту особистих немайнових або майнового права та інтересів, якими є: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 13 Конституції України закріплено обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання.

Згідно з ст. 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Зазначені положення Конституції України реалізовані у ст. 15 Цивільного кодексу України, відповідно до якої кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також у статті 20 ГК України, згідно з якою держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов'язку по відновленню порушеного права на порушника.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права саме - заходами, які прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Відповідно до ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі:

справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також у спорах про визнання недійсними актів з підстав, зазначених у законодавстві, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

справи про банкрутство;

справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів;

справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери;

справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів;

справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України;

справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Відповідно до розяснень Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року №10 Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам в п.2 з огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 4 1, 12 ГПК господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер. В п.3.1 розяснено, господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

- участь у спорі суб'єкта господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

- наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом;

- відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Як вбачається із позовної заяви, між позивачем та відповідачем 2 відсутні будь-які господарські відносини, що виникали б, як з договірних, так і з позадоговірних зобовязань.

Також, між сторонами, у даній справі, відсутній спір про право. Висуваючи вимогу про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, позивач, не навів підстав, згідно яких має право претендувати на це майно та вимог такого характеру не висуває.

В прохальній частині позовної заяви, позивач, просить суд визнати незаконним (недійсним) та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно на гаражі за літ. Г-1, що розташовані за адресою: м.Львів, вул.Генерала Чупринки,130 від 25.01.2011 року, прийнятого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки та визнати незаконним (недійсним) та скасувати запис у Державному реєстрі прав про державну реєстрацію права власності ВАТ Концерн-Електрон на гаражі за літ.Г-1, що розташовані за адресою м.Львів, вул.Генерала Чупринки,130, здійснену 25.01.2011 року Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки за реєстраційним номером 32719578, однак, чинне процесуальне законодавство не містить норми, яка б передбачала вирішення справ такої категорії господарськими судами.

Слід зазначити, що відповідно до п.п. б) п.17 згаданої вище Постанови пленуму №10 розяснено, що до компетенції господарських судів не відноситься розгляд справ у спорах, зокрема, про оскарження суб'єктом господарювання дій (бездіяльності) органу державної влади, органу місцевого самоврядування, іншого суб'єкта владних повноважень, їхньої посадової чи службової особи, що випливають з наданих їм владних управлінських функцій, якщо ці дії (бездіяльність) не пов'язані з відносинами, у сфері господарювання.

Крім того, згідно п.2 ст.4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пунктами 1,2 статті 17 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у звязку з здійсненням субєктом владних повноважень управлінських функцій, а також у звязку з публічним формуванням субєкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

У п.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №8 Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів, розяснено, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед субєктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій. Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх субєктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Як зазначено у п.8 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №8 Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів, розяснено, що відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 9 цього Закону державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний субєкт, на якого покладаються (делегуються) функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини другої статті 30 цього Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними субєктами владних повноважень з питань реєстрації.

Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, позовна заява ТзОВ Квадр про визнання незаконним і скасування рішення про державну реєстрацію права власності на гаражі під літ Г-1 по вул.Ген.Чупринки,130 у м.Львові та відповідного запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не підлягає вирішенню в господарських судах України, оскільки таке рішення і запис є результатом виконання своїх професійних обовязків державним службовцем, що випливають з наданих їм владних управлінських функцій, а тому цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Отже, відповідно до розяснень Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», провадження у справі підлягає припиненню з посиланням на пункт 1 частини першої статті 80 ГПК України, якщо при розгляді справи буде встановлено, що справа зі спору непідвідомча господарському суду (стаття 12 ГПК України) (п.4.2.1).

Згідно з п.1 ч.1 ст.80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Крім того, суд наголошує, що відповідно до ч.1 статті 2 ГПК України, господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Звернення до господарського суду здійснюється у формі позовної заяви у спорах, які виникають із господарських правовідносин.

Основні вимоги, що пред'являються до форми та змісту позовної заяви, а також вимоги щодо надання разом з нею певних доказів, визначені ст. ст. 54 - 57 ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 54 ГПК України, позовна заява подається до господарського суду в письмовій формі і підписується повноважною посадовою особою позивача або його представником, прокурором чи його заступником, громадянином субєктом підприємницької діяльності або його представником.

Згідно п.4 ч.2 статті 54 ГПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог; якщо позов подано до кількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції розяснено (п.3.1), що ГПК не передбачено права однієї особи звертатись до господарського суду з позовними вимогами в інтересах іншої особи.

Як розяснено у п.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року №6 Про судове рішення, у резолютивній частині рішення має бути остаточна відповідь щодо усіх вимог, які були предметом судового розгляду. При цьому господарські суди повинні зазначати у рішеннях щодо кількох відповідачів - як вирішено спір щодо кожного з них. Зазначена вимога випливає з того, що відповідно до статті 23 ГПК України позов може бути подано кількома позивачами до кількох відповідачів. Кожний із позивачів або відповідачів щодо іншої сторони виступає в судовому процесі самостійно.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Слід зазначити, що доведення належними засобами доказування певних обставин по справі Господарським процесуальним кодексом України покладається саме на особу, яка на ці обставини посилається (аналогічної позиції дотримується Вищий господарський суд України в постанові №30/5009/2733/11 від 02.04.2012 ).

Як встановлено судом раніше, заявлені позивачем вимоги, які були предметом судового розгляду в даній справі стосуються лише відповідача 1. Інших позовних вимог до відповідача 2 на момент звернення з позовом та в ході судового розгляду справи заявлено не було і в судовому засіданні позивач підтвердив зазначене.

Так, предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права саме - заходами, які прямо передбачені законом, з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Отже, виходячи з вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що відсутній предмет в даній справі в частині позовних вимог до ВАТ Концерн Електрон, а відтак в позові щодо відповідача 2 слід відмовити.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд, вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте, з урахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду господарського суду Львівської області від 04.01.2017 року в справі № 914/2915/16 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Квадр залишити без задоволення.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 20.03.2017 р.

Головуючий -суддя Малех І. Б.

Суддя Давид Л.Л.

Суддя Михалюк О.В.