ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20 березня 2017 р. Справа № 918/22/17

за позовом ОСОБА_1 Ісаака

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Нерудтехпром ЛТД"

до відповідача-2: Рівненської районної державної адміністрації

про скасування реєстраційних дій

за участі третіх осіб на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Суддя Андрійчук О.В.

Представники учасників судового:

від позивача: ОСОБА_4, договір від 16.05.2012 року

від відповідача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

від третьої особи (ОСОБА_2В.): не з'явився

від третьої особи (ОСОБА_3Є.): не з'явився

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених ст. 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до ст. 811 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У січні 2017 року ОСОБА_1 Ісаак (позивач) звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нерудтехпром ЛТД" (відповідач-1) та Рівненської районної державної адміністрації (відповідач-2) про визнання корпоративних прав ОСОБА_1 Ісаака як учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Нерудтехпром ЛТД", якому належить 1/3 статутного капіталу товариства у розмірі 930 000,00 грн, що складає 310 000,00 грн, про скасування реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проведених державним реєстратором Рівненської районної державної адміністрації ОСОБА_5, про що ним вчинено відповідні записи.

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

У 2000 році створено ТОВ "Нерудтехпром ЛТД", учасниками якого є: ОСОБА_3Є, ОСОБА_2, ОСОБА_1 в рівних частках, кожному з яких належить 1/3 статутного капіталу у розмірі 930 000,00 грн, по 310 000,00 грн.

У травні 2012 року з ОСОБА_4 з ЄДРПОУ позивач дізнався про те, що не є учасником товариства. Вказані відомості про виключення позивача з числа учасників товариства внесено до Єдиного державного реєстру на підставі рішення загальних зборів учасників товариства, оформленого протоколом №1/12 від 20-23.03.2012 року.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 29.08.2012 року у справі № 519/1111/12, яке залишене без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду, визнано недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Нерудтехпром ЛТД", які оформлені протоколом №1/12 від 20-23.03.2012 року, та визнано недійсними зміни до Статуту товариства, що затверджені рішенням загальних зборів.

Позивач зазначає, що відповідачем-1 не було вчинено жодних заходів для відновлення порушених прав ОСОБА_1, зокрема товариством не змінено відомості в Єдиному державному реєстрі щодо складу учасників відповідача-1, а також розміру часток, більш того позивач зазначає що 28.02.2013 року загальними зборами товариства прийнято рішення, зокрема з питань 6, 7, 8 порядку денного, про виключення ОСОБА_1 зі складу учасників товариства, вказане рішення оформлене протоколом № 1/13.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 31.03.2015 року у справі № 918/27/15 визнано недійсними рішення загальних зборів товариства з питань 6, 7, 8 порядку денного, які оформлені протоколом №1/13 від 28.02.2013 року, вказане судове рішення залишено без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 08.06.2015 року.

У зв'язку з викладеним, позивач звернувся 13.07.2015 року до відповідача-1 з заявою про вжиття заходів для поновлення його прав як учасника товариства та про внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру.

Проте відповідачем-1 не вчинено жодних дій щодо внесення до Єдиного державного реєстру відомостей щодо наявності у позивача частки в статутному капіталі товариства, більш того позивач зазначає, що, здійснюючи свою діяльність, відповідач-1 не повідомляє позивача про місце, дату та час скликання нових загальних зборів, зокрема після прийняття вказаних судових рішень позивачем проведено зміни в Єдиному державному реєстрі стосовно директора товариства без відома позивача.

Вказані дії та бездіяльність відповідача-1, на думку позивача, свідчить про невизнання відповідачем його корпоративних прав як учасника ТОВ "Нерудтехпром ЛТД", якому належить 1/3 статутного капіталу товариства, що складає 310 000,00 грн.

Враховуючи викладені обставини, позивач просить також скасувати реєстраційні дії у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проведені державним реєстратором Рівненської районної державної адміністрації, згідно з переліком, оскільки вони порушують корпоративні права позивача як учасника ТОВ "Нерудтехпром ЛТД".

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ст. 167 ГК України, та ст.ст. 1, 9, 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" тощо.

Також позивачем у порядку ст. 66, 67 ГПК України подано до суду заяву про забезпечення позову, згідно з якою останній просив суд заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю "Нерудтехпром ЛТД" вносити будь-які зміни до інформації про підприємство у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Розглянувши вказану заяву, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно зі ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених ст. 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Частиною 1 ст. 67 ГПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема забороною відповідачеві вчиняти певні дії та забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Забезпечення позову є засобом, що призначений гарантувати виконання майбутнього рішення господарського суду. Забезпечення позову полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Під забезпеченням позову розуміють діяльність судді (суду) щодо застосування передбачених процесуальним законом заходів, що гарантують реальне виконання майбутнього рішення у справі у випадку, якщо позов буде задоволено .

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень ч.1 ст. 376 у взаємозв'язку зі ст.ст. 151, 152, 153 ЦПК України від 31.05.2011 року № 4-рп/2011 зазначено, що з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову. Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В іншому Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України, законів України "Про Вищу раду юстиції", "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо недопущення зловживань правом на оскарження" від 16.06.2011 року № 5-рп/2011 викладено правову позицію, згідно з якою судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого ст. 55 Конституції України.

Відповідно до ст. 66 ГПК України господарський суд вирішує питання про вжиття заходів до забезпечення позову за заявою сторони, прокурора, а також із власної ініціативи.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для вжиття заходів до забезпечення позову, оскільки позивачем не надано доказів, що свідчили б про вчинення відповідачем-1 дій, що могли б утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у цій справі.

Ухвалою суду від 04.01.2017 року порушено провадження у справі №918/22/17, розгляд якої призначено до слухання в судовому засіданні на 16.01.2017 року.

16.01.2017 року відповідачем-1 подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній позовні вимоги не визнає та, зокрема, зазначає, що відповідачем-1 жодного порушення, невизнання чи оспорювання прав позивача не допущено, разом з тим відповідач-1 просить суд застосувати до позовних вимог позовну давність.

Ухвалою суду від 16.01.2017 року розгляд справи відкладено на 30.01.2017 року.

Ухвалою суду від 30.01.2017 року розгляд справи відкладено на 13.02.2017 року.

30.01.2017 року відповідачем-2 подано відзив на позовну заяву, за яким останній зазначає, що оспорювана реєстраційна дія вичинялась державним реєстратором Реєстраційної служби Рівненського районного управління юстиції Рівненської області, який на даний час не перебуває у трудових відносинах із відповідачем-2, відтак надати пояснення по суті справи не може.

Ухвалою суду від 13.02.2017 року розгляд справи відкладено на 27.02.2017 року.

Ухвалою суду від 27.02.2017 року розгляд справи відкладено на 06.03.2017 року.

Ухвалою суду від 06.03.2017 року продовжено строк розгляду господарського спору на 15 днів, розгляд справи відкладено на 20.03.2017 року.

20.03.2017 року позивачем подано заяву про часткову відмову від позовних вимог, додаткові пояснення з приводу заявлених позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши копії документів на їх відповідність оригіналам, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Щодо вимоги позивача про визнання корпоративних прав.

Під час вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин, слід враховувати приписи ст. 1 ГПК України та з'ясовувати наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного права або законного інтересу у правовідносинах, на захист яких подано позов, а також питання про наявність чи відсутність факту їх порушення, невизнання або оспорювання.

Так, судом із матеріалів справи, зокрема із судових рішень у справах № 5019/1111/12, № 918/27/15, якими встановлені обставини, що за приписами ч. 3 ст. 35 ГПК України не доказуються при розгляді цієї справи, встановлено таке.

Згідно з п.п.1.3, 5.33 Статуту відповідача-1 засновниками товариства станом на дату прийняття рішень, пов'язаних із виключенням позивача з товариства, були: ОСОБА_7 (1/3 статутного фонду), ОСОБА_2 (1/3 статутного фонду), ОСОБА_1 Ісаак (1/3 статутного фонду).

20-23.03.2012 року відбулися загальні збори учасників відповідача-1, які оформлені протоколом № 1/12.

За результатом вказаних загальних зборів учасників товариства вирішено, зокрема виключити позивача з товариства згідно зі ст. 64 Закону України "Про господарські товариства".

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 29.08.2012 року у справі № 5019/1111/12, яке залишено без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.10.2012 року, визнано недійсними рішення загальних зборів учасників ТОВ "Нерудтехпром ЛТД", оформлені протоколом №1/12 від 20-23.03.2012 року, визнано недійсними зміни до статуту ТОВ "Нерудтехпром ЛТД", затверджені рішенням загальних зборів учасників ТОВ "Нерудтехпром ЛТД", оформленого протоколом № 1/12 від 20-23.03.2012 року, та зареєстровані державним реєстратором Рівненської райдержадміністрації 07.05.2012 року за №9000146.

28.02.2013 року відбулися загальні збори учасників відповідача-1, оформлені протоколом № 1/13, за якими, зокрема вирішені питання про виключення позивача з числа учасників товариства та про відчуження його частки (питання 6, 7 порядку денного).

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 31.03.2015 року у справі № 918/27/15, яке залишене без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 08.06.2015 року, визнано недійсними рішення загальних зборів учасників ТОВ "Нерудтехпром ЛТД" з питань 6, 7, 8 порядку денного, які оформлені протоколом № 1/13 від 28.02.2013 року.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань позивач відсутній в переліку засновників (учасників) товариства, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, державна реєстрація змін як до Статуту, так і до реєстру на підставі рішень суду у справах № 5019/1111/12 та № 918/27/15 станом на час розгляду цієї справи не здійснена.

Крім того, судом встановлено, що попри наявність судових рішень, якими відновлено право участі позивача у товаристві, останнє жодних дій, спрямованих на реальне відновлення прав позивача щодо його участі у товаристві, не вчинив.

Більше того, як вбачається із реєстраційної справи, 11.03.2014 року проведені чергові загальні збори учасників товариства, оформлені протоколом № 1/14, за якими звільнено директора. Як вбачається із вказаного рішення, під час проведення зборів в них приймали участь учасники, які в сукупності володіють 100% статутного капіталу товариства, треті особи у справі, тобто позивач не розглядається відповідачем-1 як учасник товариства.

Крім того, 20.05.2015 року до Єдиного державного реєстру внесено запис № 5000146 про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не повязані зі змінами в установчих документах, додаткової інформації. Вказаний запис стосується відомостей про кінцевих бенефіціарних власників, якими, за вказаним записом, є треті особи у справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Позивач, яку належить 1/3 у статутному капіталі відповідача-1, за вказаним записом кінцевим бенефіціарним власником товариства не вказаний.

Судом з матеріалів справи встановлено, що на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ "Нерудтехпром ЛТД", оформленого протоколом № 1/12 від 20-23.03.2012 року, яке у судовому порядку визнане недійсним, внесено зміни до Статуту відповідача-1, які зареєстровані державним реєстратором Рівненської райдержадміністрації 07.05.2012 року за №9000146, за якими позивач не є учасником товариства.

Жодних змін до Статуту відповідача-1 та до державного реєстру у зв'язку із прийняттям судового рішення у справі № 5019/1111/12, яке набрало законної та є обов'язком, відповідачем-1 не внесено, правовідносини учасників товариства відповідно до вимог чинного законодавства не приведені, що унеможливлює реалізацію корпоративних прав позивачем на участь в управлінні товариством, а також спотворює відомості про склад засновників та учасників, про розмір часток кожного з учасників у товаристві перед третіми особами.

За приписами ст.ст. 1, 50 Закону України "Про господарські товариства" товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про господарські товариства" товариство з обмеженою відповідальністю створюється і діє на підставі статуту.

Згідно з ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 51 Закону України "Про господарські товариства" установчі документи товариства з обмеженою відповідальністю повинні містити відомості, зокрема про склад засновників та учасників, про розмір часток кожного з учасників.

Статтею 7 Закону України "Про господарські товариства" унормовано, що зміни, які сталися в установчих документах товариства і які підлягають державній реєстрації у порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань". Товариство зобов'язане протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення про внесення змін до установчих документів повідомити орган, що провів реєстрацію, для внесення необхідних змін до державного реєстру.

У силу вимог ч.ч. 1-3 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" (у редакції, чинній станом на дату виключення позивачу із складу учасників відповідача-1 та внесення відповідних змін до Статуту до державного реєстру), ч.ч. 1-3 ст. 10 "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" (у редакції, чинній станом на дату розгляду справи в суді) якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

14.07.2015 року позивачем направлено на адресу товариства заяву від 13.07.2015 року, згідно з якою останній з метою виконання рішень Господарського суду Рівненської області у справах № 5019/1111/12 та № 918/27/15 просив вжити заходів для поновлення його прав учасника товариства та внести відповідні зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Вказана заява позивача відповідачем-1 залишена без відповіді та задоволення, про що свідчить відсутність змін у Статуті товариства та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

З наведеного вбачається, що відповідачем-1 неодноразово вчинялися дії, пов'язані із виключенням позивача з числа учасників товариства, відповідач-1 виявляв бездіяльність у вигляді невідновлення прав позивача на його участь у товаристві, а також продовжив приймати рішення без запрошення позивача до участі в управлінні товариством, таким чином не визнаючи його корпоративних прав.

З аналізу фактичних обставин справи в їх сукупності вбачається, що така поведінка відповідача-1 та третіх осіб носить усвідомлений, тобто умисний, цілеспрямований і систематичний характер та спрямована на недопущення позивача до управління справами товариством.

Статтею 167 ГК України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Володіння корпоративними правами не вважається підприємництвом. Законом можуть бути встановлені обмеження певним особам щодо володіння корпоративними правами та/або їх здійснення. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Отже, корпоративні права - це сукупність прав учасника юридичної особи, зміст яких визначається її організаційно-правовою формою та установчими документами.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" учасники товариства мають право: а) брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом; б) брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів; в) вийти в установленому порядку з товариства; г) одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов'язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів; д) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом. Учасники можуть мати також інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства.

Статтею 11 Закону України "Про господарські товариства" визначено обов'язки учасника товариства, а саме: а) додержувати установчих документів товариства і виконувати рішення загальних зборів та інших органів управління товариства; б) виконувати свої зобов'язання перед товариством, в тому числі і пов'язані з майновою участю, а також вносити вклади (оплачувати акції) у розмірі, порядку та засобами, передбаченими установчими документами; в) не розголошувати комерційну таємницю та конфіденційну інформацію про діяльність товариства; г) нести інші обов'язки, якщо це передбачено цим Законом, іншим законодавством України та установчими документами.

У свою чергу, за ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України).

Зважаючи, що корпоративні права - це у тому числі майнові права та обов'язки учасника товариства, відтак вони є об'єктами цивільних прав (майном), а тому підлягають захисту у встановленому чинним законодавством порядку.

За положеннями ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Одним зі способів захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права.

У ч. 2 ст. 16 ЦК України визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Першим способом захисту, передбаченим ст. 16, є визнання права. Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто, метою подання цього позову є усунення невизначеності у суб'єктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення суб'єктивного права особою.

Отже, вказана норма встановлює об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Зокрема, невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності у особи суб'єктивного цивільного права, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб'єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб'єктивного права. Водночас тут відсутнє звернення інших осіб до юрисдикційних органів про відсутність у особи цивільного права.

Оспорювання суб'єктивного цивільного права відображає такий стан правовідносин, коли суб'єктивне цивільне право заперечується в юрисдикційному органі.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою слід з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що як активними діями (продовження прийняття рішень загальними зборами учасників без участі позивача як учасника товариства та їх державної реєстрації), так і бездіяльністю відповідача-1 (не вчинення жодних дій, зокрема у зв'язку із прийняттям судових рішень, для відновлення статусу позивача як учасника товариства) заперечується наявність у позивача корпоративних права, що створює невпевненість у його правовому статусі носія корпоративних права. Має місце також оспорювання корпоративних прав позивача шляхом відображення недостовірних відомостей у Єдиному державному реєстрі, які є загальнодоступними та вважаються достовірними у правовідносинах з іншими особами.

За таких обставин суд погоджується із позицією позивача, що відновленням становища, яке існувало до порушення, є також визнання його корпоративних права.

Щодо вимоги позивача про скасування реєстраційних дії, то суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як вбачається із позовної заяви, позивач просить суд скасувати реєстрації дії у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проведених державним реєстратором Рівненської районної державної адміністрації ОСОБА_5, про що ним вчинено записи:

- від 07.05.2012 року №9000146 про державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи;

- від 26.11.2012 року №0000146 про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не повязані зі змінами в установчих документів, зміна видів діяльності;

- від 22.03.2013 року №1000146 про підтвердження відомостей про юридичну особу, зміна додаткової інформації,

- від 17.07.2013 року №2000146 про підтвердження відомостей про юридичну особу, зміна додаткової інформації;

- від 18.06.2014 року №3000146 про внесення відмітки про подання фінансової звітності юридичною особою;

- від 29.04.2015 року №4000146 про підтвердження відомостей про юридичну особу, зміна додаткової інформації;

- від 20.05.2015 року №5000146 про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не повязані зі змінами в установчих документах, додаткової інформації;

- від 20.07.2016 року №7000146 про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не повязані зі змінами в установчих документах, зміна керівника юридичної особи, зміна складу підписантів.

Суд, давши оцінку способу захисту порушеного права, обраного позивачем, встановив, що у силу вимог п. 2 ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо, зокрема скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі. Суб'єкт державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дати отримання судового рішення, передбаченого п. 2 ч. 1 цієї статті, проводить відповідну реєстраційну дію шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру.

Отже, Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" визначено такий спосіб захисту корпоративних прав, як скасування на підставі судового рішення реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстр, що кореспондується з вимогами ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України.

Суд, проаналізувавши зміст та підстави внесення оскаржуваних записів, встановив, що запис від 07.05.2012 року №9000146 про державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи, внесено на підставі рішення загальних зборів учасників відповідача-1 від 20-23.03.2012 року, оформленого протоколом № 1/12, яке, як зазначалося, рішенням Господарського суду Рівненської області від 29.08.2012 року у справі № 5019/1111/12, що залишене без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.10.2012 року, визнане недійсним.

За приписами ст. 31 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (у редакції, чинній станом на дату набрання рішенням у справі № 5019/1111/12 законної сили) у разі постановляння судового рішення щодо скасування рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу про внесення змін до установчих документів юридичної особи, або про визнання повністю або частково недійсними змін до установчих документів юридичної особи суд у день набрання законної сили судовим рішенням надсилає його державному реєстратору для внесення запису про судове рішення щодо скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи. Дата надходження відповідного судового рішення вноситься до журналу обліку реєстраційних дій. Державний реєстратор у строк, що не перевищує двох робочих днів з дати надходження судового рішення щодо скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи, вносить до Єдиного державного реєстру запис щодо скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи, якщо інше не встановлено судовим рішенням, та в той же день повідомляє органи статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України про внесення такого запису.

Судом з матеріалів реєстраційної справи, а також за даними КП "ДСС" (список розсилки), не встановлено надсилання державному реєстратору судового рішення у справі № 5019/1111/12, у зв'язку з чим останнім не внесено до Єдиного державного реєстру запису щодо скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи.

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року у справі "Шмалько проти України" суд наголошує, що п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби ст. 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити ст. 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З метою усунення недоліків у роботі суду, пов'язаної із виконанням вимог ч. 1 ст. 31 Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", для відновлення прав позивача, вимога останнього про скасування запису від 07.05.2012 року № 9000146 про державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи підлягає задоволенню.

Щодо записів від 26.11.2012 року №0000146 про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не повязані зі змінами в установчих документів, зміна видів діяльності; від 22.03.2013 року №1000146 про підтвердження відомостей про юридичну особу, зміна додаткової інформації, від 17.07.2013 року №2000146 про підтвердження відомостей про юридичну особу, зміна додаткової інформації; від 18.06.2014 року №3000146 про внесення відмітки про подання фінансової звітності юридичною особою; від 29.04.2015 року №4000146 про підтвердження відомостей про юридичну особу, зміна додаткової інформації, то суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (у редакції, чинній станом на дату внесення відповідних записів) у разі якщо зміна відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, не пов'язана із змінами, що вносяться до установчих документів юридичної особи, або не підлягає державній реєстрації, особа, уповноважена діяти від імені юридичної особи (виконавчого органу), подає (надсилає поштовим відправленням з описом вкладення) державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи юридичної особи заповнену реєстраційну картку про внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі.

Як вбачається зі змісту оскаржуваних записів, останні стосувалися змін видів економічної діяльності видами економічної діяльності з їх переліку, зазначеними у статуті юридичної особи; підтвердження відомостей про юридичну особу.

Судом з фактичних обставин справи не встановлено, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушенням його прав у зв'язку із внесенням відповідних записів.

Як встановлено судом із матеріалів справи, позивачем в частині вказаних вимог подано заяву про припинення провадження у справі на підставі п. 4 ст. 22 ГПК України, в якій останній відмовляється від позовних вимог.

За приписами ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення у справі відмовитись від позову.

Згідно зі ст. 78 ГПК України відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами.

Про прийняття відмови позивача від позову господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі.

Відповідно до ч. 6 ст. 22 ГПК України господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Судом з матеріалів справи встановлено, що заява про відмову від позову підписана уповноваженим представником, сторони обізнані з процесуальними наслідками відмови від позову, відмова від позовних вимог не суперечить законодавству, не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси.

Оскільки звернення до суду з позовом, як і відмова від нього чи його частини, є формою реалізації прав позивача, відтак заява позивача про відмову від позову приймається судом, а провадження в цій частині підлягає припиненню.

Також судом встановлено, що 20.05.2015 року внесено запис №5000146 про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не повязані зі змінами в установчих документах, додаткової інформації.

Вказаний запис стосується відомостей про кінцевих бенефіціарних власників, якими, за вказаним записом, є треті особи у справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Позивач, якому належить 1/3 у статутному капіталі відповідача-1, за вказаним записом кінцевим бенефіціарним власником товариства не вказаний.

У силу вимог ст. 64-1 ГК України підприємства, крім державних та комунальних підприємств, зобов'язані встановлювати свого кінцевого бенефіціарного власника (контролера), регулярно оновлювати і зберігати інформацію про нього та надавати її державному реєстратору у випадках та в обсязі, передбачених законом. Термін "кінцевий бенефіціарний власник (контролер)" розуміється у значенні, що вживається в Законі України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення".

Відповідно до п. 20 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" кінцевий бенефіціарний власник (контролер) - фізична особа, яка незалежно від формального володіння має можливість здійснювати вирішальний вплив на управління або господарську діяльність юридичної особи безпосередньо або через інших осіб, що здійснюється, зокрема, шляхом реалізації права володіння або користування всіма активами чи їх значною часткою, права вирішального впливу на формування складу, результати голосування, а також вчинення правочинів, які надають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обов'язкові до виконання вказівки або виконувати функції органу управління, або яка має можливість здійснювати вплив шляхом прямого або опосередкованого (через іншу фізичну чи юридичну особу) володіння однією особою самостійно або спільно з пов'язаними фізичними та/або юридичними особами часткою в юридичній особі у розмірі 25 чи більше відсотків статутного капіталу або прав голосу в юридичній особі.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення кінцевих вигодоодержувачів юридичних осіб та публічних діячів" ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" доповнено абзацом такого змісту: "Терміни "істотна участь" та "кінцевий вигодоодержувач" вживаються у значенні, наведеному в Законі України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму"; абз. 8 ч. 2 ст. 17 замінено абзацами такого змісту: "перелік засновників (учасників) юридичної особи, у тому числі прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), країна громадянства, серія та номер паспорта громадянина України або паспортного документа іноземця, місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності), якщо засновник - фізична особа; найменування, країна резидентства, місцезнаходження та ідентифікаційний код, якщо засновник - юридична особа; інформація про кінцевого вигодоодержувача юридичної особи, у тому числі кінцевого вигодоодержувача її засновника, якщо засновник - юридична особа, а саме: прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), країна громадянства, серія та номер паспорта громадянина України або паспортного документа іноземця, місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності); ч. 2 ст. 19 після абз. 2 доповнено новим абзацом такого змісту: "При зміні кінцевих вигодоодержувачів та/або власників істотної участі юридичної особи, у тому числі кінцевих вигодоодержувачів та/або власників істотної участі її засновника, якщо засновник - юридична особа, подаються документи, передбачені частиною першою цієї статті".

Отже, відсутність відомостей у Єдиному державному реєстрі відомостей про позивача як кінцевого бенефіціарного власника вливає на його права та обов'язки та на реалізацію належних йому корпоративних прав, а відтак вказаний запис підлягає скасуванню.

Стосовно запису від 20.07.2016 року №7000146 про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не повязані зі змінами в установчих документах, зміна керівника юридичної особи, зміна складу підписантів, то вказаний запис проведено на підставі рішення загальних зборів учасників відповідача-1, оформлених протоколом № 1/14 від 11.03.2014 року, за яким ОСОБА_8 звільнено з посади директора товариства.

За підп. 3 п. 3.11. Статуту відповідача-1 до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства відноситься обрання та відкликання директора та членів ревізійної комісії (ревізора товариства).

Суд вважає за необхідне зазначити, що закон виходить з презумпції легітимності рішень органів управління юридичної особи, тобто зазначені рішення вважаються такими, що відповідають закону, якщо судом не буде встановлено інше.

Враховуючи, що доказів визнання недійсним у судовому порядку рішення загальних зборів учасників відповідача-1, оформлених протоколом № 1/14 від 11.03.2014 року, немає, отже і відсутні правові підстави для скасування запису, внесеного за таким рішенням.

Відповідно до п.п. 1, 7, 9 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" державна реєстрація базується на таких основних принципах: обов'язковості державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі; об'єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі; відкритості та доступності відомостей Єдиного державного реєстру.

Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру (ч. 1 ст. 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").

Статтею 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" унормовано, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними (крім реєстраційних номерів облікових карток платників податків та паспортних даних) та у випадках, передбачених цим Законом, за їх надання стягується плата.

Отже, зважаючи на викладене, враховуючи, що за чинним законодавством презюмується, що відомості, що містяться у Єдиному державному реєстрі, є об'єктивними, достовірними, повними, створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, і можуть бути використані у спорі з третьою особою, суд вважає за необхідне привести такі відомості у відповідність з фактичними обставинами, що забезпечить відновлення порушених прав позивача.

Статтею 4-3 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин вимоги позивача про визнання корпоративних прав останнього та про скасування записів в Єдиному державному реєстрі від 07.05.2012 року №9000146, від 20.05.2015 року №5000146 суд визнає обґрунтованими та такими, які належить задовольнити.

Крім того, відповідачем-1 у відзиві заявлено про застосування позовної давності.

Суд, в розрізі вимог, які підлягають задоволенню, вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За правилами ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Щодо вимоги позивача про визнання корпоративних прав, то судом встановлено, що перше порушення його прав мало місце у зв'язку із прийняттям рішення загальних зборів учасників ТОВ "Нерудтехпром ЛТД", оформлених протоколом №1/12 від 20-23.03.2012 року, на підставі яких державним реєстратором Рівненської райдержадміністрації внесено запис від 07.05.2012 року за №9000146.

Однак вказане рішення було лише першим порушенням прав позивача, встановленим за матеріалами цієї справи.

У подальшому позивачем неодноразово вчинялися дії, що свідчать про невизнання корпоративних прав позивача, зокрема: прийняття 28.02.2013 року рішення загальних зборів учасників відповідача-1, оформленого протоколом № 1/13, за яким, зокрема вирішено питання про виключення позивача з числа учасників товариства та про відчуження його частки; прийняття 11.03.2014 року рішення загальних зборів учасників відповідача-1, оформлених протоколом № 1/14, за яким ОСОБА_8 звільнено з посади директора товариства (вирішення вказаного питання відноситься до виключної компетенції загальних зборів учасників, в яких позивач участі не приймав); подання відповідачем-1 документів для внесення запису від 20.05.2015 року №5000146, що стосується відомостей про кінцевих бенефіціарних власників, якими кінцевими бенефіціарними власниками товариства є треті особи у справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, позивач таким за інформацією, поданою відповідачем-1 державному реєстратору, не вказаний.

Отже, з матеріалів справи встановлено, що невизнання відповідачем-1 корпоративних прав позивача носить систематичний та тривалий характер, останнє порушення прав позивача мало місце 20.05.2015 року, відтак саме з вказаного моменту слід обраховувати перебіг позовної давності, а не з першого незаконного (що встановлено судом) виключення позивача зі складу учасників товариства.

Таким чином, підстав для застосування позовної давності в частині вимоги про визнання корпоративних прав суд не вбачає.

Щодо вимоги про скасування записів у Єдиному державному реєстрі, то дослідження підстав для застосування позовної давності проводиться в розрізі записів від 07.05.2012 року №9000146, від 20.05.2015 року №5000146 (за якими суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог та підстав для їх задоволення).

Судом з матеріалів справи встановлено, що запис від 07.05.2012 року за № 9000146 внесено на підставі рішень загальних зборів учасників ТОВ "Нерудтехпром ЛТД", оформлених протоколом №1/12 від 20-23.03.2012 року, які рішенням Господарського суду Рівненської області від 29.08.2012 року у справі № 5019/1111/12 (залишене без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.10.2012 року), визнані недійсними.

Як встановлено судом, усупереч приписам ст. 31 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (у редакції, чинній станом на дату набрання рішенням у справі № 5019/1111/12 законної сили) Господарський суд Рівненської області свого обов'язку щодо надсилання рішення суду державному реєстратору для внесення запису про судове рішення щодо скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи не виконав.

Щодо позивача, то останній реалізував своє право на захист порушеного права шляхом подання позовної заяви про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників ТОВ "Нерудтехпром ЛТД", оформлених протоколом №1/12 від 20-23.03.2012 року. Інших дій, зокрема стосовно скасування запису, внесеного на підставі недійсних рішень загальних зборів учасників, не повинен був ініціювати, оскільки скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи мало відбутися автоматично, за результатами обміну інформацією між судом та державним реєстратором.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "ОСОБА_1 проти Туреччини" зазначено, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Зважаючи на викладене, виправляючи недоліки у роботі Господарського суду Рівненської області, що потягли за собою невиконання рішення у справі № 5019/1111/12, а також не забезпечили відновлення прав позивача у повному обсязі, враховуючи, що позивач не повинен був ініціювати жодних додаткових процесів у зв'язку з цим, суд визнає причини пропуску позовної давності поважними в частині вимоги про скасування запису від 07.05.2012 року за №9000146.

Стосовно запису від 20.05.2015 року №5000146 про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не повязані зі змінами в установчих документах, додаткової інформації, то перебіг позовної давності щодо цієї вимоги розпочався 21.05.2015 року і, відповідно, закінчується 21.05.2018 року, відтак підстави для її застосування у суду відсутні.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо пропорції задоволення позовних вимог точно визначити неможливо (зокрема, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

При цьому, за вимогами ч. 2 ст. 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Судом встановлено, що спір виник з вини відповідача-1, у тому числі у зв'язку із внесенням відповідачем-2 записів від 07.05.2012 року за №9000146 (незаконне виключення позивача зі складу учасників товариства, що встановлено судовим рішенням), від 20.05.2015 року №5000146 (внесення відомостей про кінцевих бенефіціарних власників, за якими позивач не вказаний кінцевим бенефіціарним власником товариства), оскільки відповідач-2 виконував лише технічну функцію по вчиненню реєстраційної дії на підставі документів, поданих відповідачем-1, відтак суд вважає за необхідне покласти судові витрати у цій справі на відповідача-1.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 80, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати корпоративні права ОСОБА_1 Ісаака (1013, Grove Circle Boyton Beach, FL-33436, USA; місце проживання в Україні: АДРЕСА_1, 33014, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) як учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Нерудтехпром ЛТД" (вул. Рівненська, 98А, с. Біла Криниця, Рівненський район, Рівненська область, 35342, ідентифікаційний код юридичної особи 31020928), якому належить 1/3 статутного капіталу товариства, що складає 310 000,00 грн.

Скасувати реєстраційні дії у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проведені державним реєстратором Рівненської районної державної адміністрації ОСОБА_5, про що ним вчинено записи від 07.05.2012 року №9000146 про державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи; від 20.05.2015 року №5000146 про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не повязані зі змінами в установчих документах, додаткової інформації.

Провадження у справі за вимогами про скасування реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проведених державним реєстратором Рівненської районної державної адміністрації ОСОБА_5, про що ним вчинено записи від 26.11.2012 року №0000146 про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не повязані зі змінами в установчих документів, зміна видів діяльності; від 22.03.2013 року №1000146 про підтвердження відомостей про юридичну особу, зміна додаткової інформації, від 17.07.2013 року №2000146 про підтвердження відомостей про юридичну особу, зміна додаткової інформації; від 18.06.2014 року №3000146 про внесення відмітки про подання фінансової звітності юридичною особою; від 29.04.2015 року №4000146 про підтвердження відомостей про юридичну особу, зміна додаткової інформації, припинити.

У задоволенні позовної вимоги про скасування реєстраційної дії у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проведеної державним реєстратором Рівненської районної державної адміністрації ОСОБА_5, про що ним вчинено запис від 20.07.2016 року №7000146 про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не повязані зі змінами в установчих документах, зміна керівника юридичної особи, зміна складу підписантів, відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нерудтехпром ЛТД" (вул. Рівненська, 98А, с. Біла Криниця, Рівненський район, Рівненська область, 35342, ідентифікаційний код юридичної особи 31020928) на користь ОСОБА_1 Ісаака (1013, Grove Circle Boyton Beach, FL-33436, USA; місце проживання в Україні: АДРЕСА_1, 33014, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) 2 067,00 грн судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 ГПК України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 ГПК України.

Повне рішення складено 20.03.2017 року.

Суддя Андрійчук О.В.