РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2017Справа №910/23947/16

За позовомДержавного видавництва «Преса України» Державного управління справами
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
простягнення 275 660,30 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Марчик О.А.
від відповідача:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне видавництво «Преса України» Державного управління справами (надалі - «Видавництво») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - «Підприємець») про стягнення 275 660,30 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору №18 від 01.04.2013 р. позивач поставив товар, а відповідач зобов'язання з оплати поставленого товару не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 124 550,93 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 73 400,46 грн., 30% річних у розмірі 54 500,69 грн. та інфляційних у розмірі 23 208,22 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.12.2016 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 06.02.2017 р.

Ухвалами господарського суду міста Києва від 06.02.2017 р. та 22.02.2017 р. розгляд справи відкладався на 22.02.2017 р. та 13.03.2017 р. у зв'язку з неявкою представника відповідача та неподанням витребуваних доказів.

Представник позивача в судове засідання з'явилася, надала пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримала повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується відмітками на звороті ухвали суду.

Місце реєстраії відповідача за адресою: 04111, АДРЕСА_1, підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, який міститься на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України, матеріалами справи та вказано в позові.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2013 р. між Підприємцем (покупець) та Видавництвом (постачальник) був укладений договір №18 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується протягом строку дії договору передавати покупцю у власність книжкову, календарну та іншу продукцію, а покупець зобов'язується приймати товар і оплачувати його вартість у порядку та строки, визначені цим договором.

Пунктом 1.3 Договору передбачено, що право власності на товар переходить до покупця з моменту передачі товару постачальником і підписання уповноваженими представниками сторін накладної на передачу товару, яка засвідчує момент передачі товару.

За змістом п. 4.2 Договору протягом 2 робочих днів після підписання сторонами специфікації покупець сплачує постачальникові грошові кошти у розмірі 100% загальної вартості, що вказана у специфікації.

Відповідно до п. 4.4 Договору у разі, якщо постачальником поставлено, а покупцем прийнято у пункті поставки товар загальною вартістю більшою ніж указано в специфікації або якщо вартість поставленого товару збільшитися порівняно з вартістю указаною в специфікації, то протягом 2 календарних днів після передачі постачальником товару, покупець зобов'язаний доплатити постачальникові різницю між вартістю фактично поставленого товару і вартістю товару, яка вказана в специфікації.

У період з 02.11.2015 р. по 28.07.2016 р. позивачем поставлялася, а відповідачем приймалася та частково оплачувалася продукція, що підтверджується видатковими накладними, підписаними уповноваженими представниками сторін, та актом звірки взаємних розрахунків від 11.08.2016 р.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті поставленого згідно Договору товару, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 124 550,93 грн.

Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи (видаткові накладні, підписані сторонами у період з 02.11.2015 р. по 28.07.2016 р.) підтверджується факт поставки позивачем та прийняття відповідачем товару на виконання умов Договору.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

11.08.2016 р. між сторонами був підписаний акт звіряння взаємних розрахунків, відповідно до якого заборгованість відповідача за Договором поставки становить 124 550,93 грн.

При цьому, акт звірки взаємних розрахунків, хоча і не є доказом виникнення прав і обов'язків, може і має оцінюватись судами у випадку сумнівів щодо існування правовідносин та виконання зобов'язання.

Слід відзначити, що підписані сторонами видаткові накладні є первинними документами бухгалтерського обліку, належними та допустимими письмовими доказами, що підтверджують існування між сторонами спору зобов'язальних правовідносин, виконання позивачем зобов'язання з поставки товару, передбаченого Договором.

Підписавши акт звірки взаємних розрахунків без зауважень, відповідач вчинив дії, що підтверджують існування правовідносин та виконання зобов'язання за видатковими накладними.

Аналогічні висновки містяться у постанові Вищого господарського суду України у справі №920/1782/13 від 15.04.2014 р.

За таких обставин, враховуючи приписи ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п.п. 4. 2 та 4.4 Договору суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача становить 124 550,93 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача на підставі Договору за переданий товар у розмірі 124 550,93 грн. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги Видавництва про стягнення з Підприємця заборгованості у розмірі 124 550,93 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 73 400,46 грн., 30% річних у розмірі 54 500,69 грн. та інфляційних у розмірі 23 208,22 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання у період з 07.0.2015 р. по 31.12.2016 р.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.2 Договору передбачено, що за кожен день порушення строків виконання грошових зобов'язань, передбачених у п. 4.2 та 4.3 договору, покупець сплачує постачальникові пеню у розмірі 1% від суми заборгованості та 30% річних з простроченої суми.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає за можливе стягнути з відповідача пеню у розмірі 73 400,46 грн., 30% річних у розмірі 54 500,69 грн. та інфляційні у розмірі 23 208,22 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог та стягнення з Підприємця на користь Видавництва заборгованості у розмірі 124 550,93 грн., пені у розмірі 73 400,46 грн., 30% річних у розмірі 54 500,69 грн. та інфляційних у розмірі 23 208,22 грн.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного видавництва «Преса України» Державного управління справами задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (04111, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Державного видавництва «Преса України» Державного управління справами (03047, м. Київ, просп. Перемоги, 50; ідентифікаційний код 05905668) заборгованість у розмірі 124 550 (сто двадцять чотири тисячі п'ятсот п'ятдесят) грн. 93 коп., пеню у розмірі 73 400 (сімдесят три тисячі чотириста) грн. 46 коп., 30% річних у розмірі 54 500 (п'ятдесят чотири тисячі п'ятсот) грн. 69 коп., інфляційні у розмірі 23 208 (двадцять три тисячі двісті вісім) грн. 22 коп. та судовий збір у розмірі 4 134 (чотири тисячі сто тридцять чотири) грн. 91 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.03.2017 р.

Суддя В.П. Босий