РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2017Справа №910/19080/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Фуд"

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Софійський"

За участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1.Товариство з обмеженою відповідальністю "Мік Мега"

2. гр. ОСОБА_1

3. гр. ОСОБА_2

4. Товариство з обмеженою відповідальністю "Охоронний холдинг"

про визнання поруки припиненою та зобов'язання вчинити дії

Суддя А.М. Селівон

Представники сторін:

Від позивача: Кульчицький О.В. - адвокат, довіреність № 01/07/16-02 від 01.01.2016;

Від відповідача: ОСОБА_4 - представник. Довіреність б/н від 23.11.2016;

Від третьої особи 1: ОСОБА_5 - представник, довіреність б/н від 14.11.2016;

Від третьої особи 2: Кульчицький О.В. - адвокат, договір про надання правової допомоги № 01/11/16-02 від 01.01.2016;

Від третьої особи 3: Кульчицький О.В. - адвокат, договір про надання правової допомоги № 01/11/16-01 від 01.01.2016;

Від третьої особи 4: Кульчицький О.В. - адвокат, довіреність № 105/2 від 01.01.2016.

В судовому засіданні на підставі частини 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфа Фуд" звернулось до Господарського суду міста Києва з позов до Публічного акціонерного товариства "Банк "Софійський" про визнання припиненими зобов'язань ТОВ "Альфа Буд", які виникли на підставі договору поруки № 12/32/046/1 від 15.06.15 р., та зобов'язання відповідача передати ТОВ "Альфа Буд" документи, які підтверджують виконання зобов'язання ТОВ "МІК МЕГА" перед ПАТ "Банк Софійський", а саме:

- оригінал Кредитного договору № 010/32/011 від 27.03.14р. із змінами та доповненнями до нього;

- оригінал Генеральної кредитної угоди № 010/32/011 від 27.03.14р. із змінами та доповненнями до неї;

- оригінал іпотечного договору №12/32/025 від 28.04.2014 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошевою В.О. та зареєстровано 28.04.2014 в реєстрі №1005;

- оригінал договору застави обладнання №12/32/026 від 28.04.2014 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошевою В.О. та зареєстровано 28.04.2014 в реєстрі №1007.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наявність солідарної заборгованості перед відповідачем у розмірі 39 187 488,22 грн. на підставі тристороннього Договору поруки № 12/32/046/1 від 15.06.15 р., укладеного між позивачем як фінансовим поручителем, відповідачем як кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мік Мега" як позичальником з метою забезпечення виконання зобов'язань останнього за Кредитним договором № 010/32/011 від 27.03.14р., укладеним зазначеним товариством з ПАТ "Банк Софійський". В той же час позивачем укладено договори відступлення прав вимоги з третіми особами 2-4, що є кредиторами відповідача за депозитними договорами на загальну суму 39 359 924,34 грн. Отже, враховуючи факт одностороннього правочину - зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку ст. 601 ЦК України, позивач просить суд на підставі ст. 599 ЦК України визнати припиненими зобов'язання ТОВ "Альфа Буд", які виникли на підставі договору поруки № 12/32/046/1 від 15.06.15 р., та зобов'язати відповідача передати ТОВ "Альфа Буд" зазначені документи, які підтверджують виконання зобов'язання ТОВ "МІК МЕГА" перед ПАТ "Банк Софійський".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2016 порушено провадження у справі № 910/19080/16 та призначено до розгляду на 16.11.2016. Також цією ухвалою залучено за ініціативою суду до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Мік Мега", гр. ОСОБА_7, гр. ОСОБА_8 та Товариство з обмеженою відповідальністю "Охоронний холдинг".

Ухвалами Господарського суду м. Києва від 16.11.2016 та 13.12.2016 розгляд справи відкладено на 13.12.2016 та 22.12.16 відповідно.

У судовому засіданні 22.12.2016 судом оголошено перерву по розгляду справи до 12.01.17.

12.01.2017 судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Селівона А.М. на лікарняному.

Ухвалою суду від 13.01.2017 розгляд справи призначено на 26.01.17.

У судові засідання 16.11.2016, 13.12.2016, 22.12.2016 та 26.01.2017 з'явились уповноважені представники позивача та третіх осіб 1-4.

Уповноважений представник відповідача зявився у судові засідання 22.12.2016 та 26.01.2017.

У судові засідання 16.11.2016 та 13.12.2016 уповноважений представник відповідача не з'явився

Про дату, час і місце розгляду даної справи 16.11.2016 представник відповідача повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення: №516.

Про дату, час і місце розгляду даної справи 13.12.2016 відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення: № 612.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 16.11.2016 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи б/н від 15.11.2016, яке судом задоволено, документи долучено до матеріалів справи.

Окрім цього, судом повідомлено, що до початку судового засідання 16.11.2016 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представників третіх осіб 2, 3, 4 надійшли письмові пояснення б/н від 15.11.2016, зі змісту яких зазначено, що останні позов підтримують та просять його задовольнити повністю. Пояснення судом долучено до матеріалів справи.

Також судом повідомлено, що до початку судового засідання 16.11.2016 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника третьої особи 1 надійшов відзив на позовну заяву б/н від 15.11.2016, в якому остання підтверджує підстави позову, викладені у позовній заяві, а також підтримує позовні вимоги та просить суд їх задовольнити. Відзив судом долучений до матеріалів справи.

Судом також повідомлено, що до початку судового засідання 13.12.2016 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову б/н від 29.11.2016, в якій останній просить:

1. Визнати поруку припиненою по Договору поруки №12/32/046/1, що укладений 15.06.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Альфа Фуд» (місцезнаходження: 07401, Київська обл., м. Бровари, вул. Грушевського. 3-Б: ідентифікаційний код юридичної особи: 39430972), як поручителем, та Публічним акціонерним товариством «Банк Софійський» (місцезнаходження: 03151, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 54; ідентифікаційний код юридичної особи: 38061253), як кредитором;

2. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Банк Софійський» (місцезнаходження: 03151, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 54; ідентифікаційний код юридичної особи: 38061253) передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Альфа Фуд» (місцезнаходження: 07401, Київська обл., м. Бровари, вул. Грушевського, 3-Б; ідентифікаційний код юридичної особи: 39430972) документи, які підтверджують виконане зобов'язання Публічним акціонерним товариством «Мік Мега» (місцезнаходження: 03056, м. Київ, пр.-т Перемоги, 37 КІП 4030. корп. 28; ідентифікаційний код юридичної особи: 37593864) перед Публічним акціонерним товариством «Банк Софійський» (місцезнаходження: 03151. м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 54; ідентифікаційний код юридичної особи: 38061253), а саме: оригінал Кредитного договору № 010/32/011 від 27.03.2014 року із змінами та доповненнями до нього; оригінал Генеральної кредитної угоди № 01/32/011 від 27.03.2014 року із змінами та доповненнями до неї; оригінал Іпотечного договору № 12/32/025 від 28.04.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошевою В.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1005; оригінал Договору застави обладнання № 12/32/026 від 28.04.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошевою В.О. та зареєстровано в реєстрі за № 1007.

Заява про зміну предмету позову б/н від 29.11.2016 судом долучена до матеріалів справи.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 22.12.2016 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 12.12.2016 з додатками, в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначаючи про неможливість списання Банком депозитних коштів з рахунків поза межами ліквідаційної процедури. Відзив б/н від 12.12.2016 судом долучений до матеріалів справи.

Також судом повідомлено, що до початку судового засідання 22.12.2016 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшли заперечення на відзив б/н від 20.12.2016, які судом долучено до матеріалів справи.

До початку судового засідання 26.01.17 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про доручення документів до матеріалів справи б/н від 05.01.2017, яке судом задоволено, документи долучено до матеріалів справи.

Розглянувши в судовому засіданні 22.12.2016 заяву представника позивача зміну предмету позову б/н від 29.11.2016, подану до початку судового засідння 13.12.2016 року, суд зазначає, що суд зазначає, що згідно ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу.

Предметом позову є матеріально - правова вимога про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу до відповідача, що кореспондується зі способами захисту цього права чи інтересу, передбаченими ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Згідно п.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12р. "Про судове рішення" зміна предмета або підстав позову за заявою позивача допустима лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та якщо при цьому не порушено процесуальних прав відповідача, передбачених статтями 22 і 23 ГПК, і відповідачеві було надано можливість подання доказів щодо нового предмета або підстав позову та наведення його доводів у судовому засіданні. Волевиявлення позивача повинно викладатись у письмовій формі.

Враховуючи, що зміна предмету позову є правом позивача, передбаченим ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не суперечить законодавству, не порушує процесуальні права відповідача, передбачені ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, відповідачу було надано можливість надання заперечень щодо нового предмета позову та наведенні їх доводів у судовому засіданні, вищевказана заява про зміну предмету позову прийнята судом до розгляду і спір вирішується з її урахуванням.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання 26.01.17р. сторонами суду не надано.

Відповідно до 2.3 постанови № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Судом в процесі розгляду справи прийнято до уваги, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

При цьому, оскільки суд неодноразово відкладав розгляд справи та оголошував перерву в судовому засіданні, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи обмежені процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Клопотання від представників сторін про здійснення фіксації судового засідання технічними засобами до суду не надходило. Засідання господарського суду по розгляду даної справи проведено без фіксації технічними засобами. Судовий процес відображено у протоколах судового засідання.

Перед початком розгляду справи представників сторін було ознайомлено з правами та обов'язками, визначені статтями 20, 22, 27, 60, 74 та частиною 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники сторін в судових засіданнях повідомили суд, що права та обов'язки їм зрозумілі.

Відводу суддям сторонами не заявлено.

Представники позивача та третіх осіб 2-4 у судових засіданнях 22.12.2016 та 26.01.2017 виклави та підтримали позовні вимоги з урахуванням заяви про зміну предмету спору б/н від 29.11.2016.

Представник відповідача у судових засіданнях 22.12.2016 та 26.01.2017 заперечив проти позовних вимог, викладених у позовній заяві та заяві про зміну предмету спору.

Представник третьої особи 1 у судових засіданнях 22.12.2016 та 26.01.2017 підтримав позовні вимоги, викладені у позовній заяві, надав пояснення по справі.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими позивачем доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 27 березня 2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "МІК МЕГА" (позичальник за договором, третя особа 1 у справі) та Публічним акціонерним товариством "Банк «Софійський" (банк за договором, відповідач у справі) був укладений кредитний договір № 010/32/011 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов п. 1.1 якого банк на умовах цього договору та укладеної між сторонами генеральної кредитної угоди №01/32/011 від 27.03.2014 відкриває позичальнику кредитну лінію у сумі 44 000 000, 00 грн., а позичальник зобов'язався використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути його в повному обсязі в порядку та в строки, обумовлені цим договором.

Цільове використання кредиту згідно п. 1.1 вказаного Кредитного договору - виключно поповнення обігових коштів та ведення фінансово-господарської діяльності, в т.ч. для викупу цінних паперів власної емісії.

Розділами 2-5 Кредитного договору сторони обумовили умови та порядок надання кредиту, порядок повернення та сплати відсотків, забезпечення зобов'язань позичальника, порядок та черговість виконання боргових зобов'язань, права та обов'язки сторін, відповідальність сторін, зміни та доповнення договору тощо.

Згідно п. 5.7. Кредитного договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до моменту сторонами взятих на себе зобов'язань згідно цього договору в повному обсязі.

Вказаний Кредитний договір підписаний уповноваженими представниками третьої особи 1 та відповідача та скріплений печаткою банку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором кредиту, який підпадає під правове регулювання норм § 1 і 2 глави 71 Цивільного кодексу України та § 1 глави 35 Господарського кодексу України.

Згідно вимог ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачається мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до частини 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно частини 1 ст. 1068 Цивільного кодексу України встановлено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

При цьому слід зазначити, що ст. 1069 Цивільного кодексу України визначені умови кредитування рахунку, зокрема, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Згідно п. 1.4 Кредитного договору кредит надається позичальнику повністю або частково в межах суми, зазначеної в п.1.1. договору на підставі письмової заяви позичальника та за умови належного виконання позичальником своїх зобов'язань за договором.

Надання кредитних коштів в межах цього Договору здійснюється траншами (п.1.8 Кредитного договору).

Банк відкриває рахунок № 2034 дл яобліку кредиту та рахунок № 2034для обліку нарахованих процентів (п.2.1 Кредитного договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Строк повернення кредиту згідно п. 1.2 Кредитного договору - 26 березня 2021 р.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Умовами п.1.1. Крединого договору встановлені відсотки в розмірі 23% річних.

Відсотки за користування кредитом нараховуються банком у валюті кредиту на фактично отриману позичальником суму кредиту за фактичний строк користування ним, з дня видачі кредиту по день повернення кредиту. Кількість днів для розрахунку відсотків визначається за методом факт/факт. Нарахування відсотків здійснється щомісячно за період з 1 числа місяця за останній день місяця та в день повернення кредиту. При розрахунку відсотків враховується день надання кредиту та не враховується день повернення кредиту.

Відповідно до п.2.4 Кредитного договору позичальник сплачує нараховані відсотки в валюті кредиту щомісячно у строк, не пізніше останнього робочого дня місяця та в день повренення кредиту.

Крім того, між відповідачем та третьою особою 1 були укладені додаткові угоди до Кредитного договору, а саме: № 010/32/011/1 від 06.05.2014, № 010/32/011/2 від 05.05.2015, № 010/32/011/3 від 04.08.2015, копії яких наявні в матеріалах справи, якими строк повернення кредиту змінювався на 05 травня 2015 р., 04 серпня 2015 р., 04 листопада 2015 р. відповідно.

Як вбачається із матеріалів справи, будь-які заперечення щодо повного та належного надання відповідачем банківських послуг відсутні.

Доказів пред'явлення третьою особою 1 претензій щодо якості, обсягів, а також термінів надання банківських послуг до суду не надходило, будь-які заперечення щодо повного та належного виконання відповідачем положень Кредитного договору з боку третьої особи 1 матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. Виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором (ст. 548 Цивільного кодексу України).

Господарським судом встановлено, що 15 червня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "МІК МЕГА" (позичальник за договором, третя особа 1 у справі), Публічним акціонерним товариством "Банк «Софійський" (банк за договором, відповідач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альфа Фуд» (поручитель за договором, позивач у справі) в забезпечення виконання ТОВ «МІК МЕГА» зобов'язань за Кредитним договором № 010/32/011 від 27.03.2014 р. укладено договір поруки № 12/32/046/1 (далі - Договір поруки), копія якого наявна в матеріалах справи.

За вказаним Договором поруки (п.п. 1.1, 1.3) поручитель (позивач у справі) поручився перед кредитором (відповідачем у справі) солідарно та у повному обсязі за своєчасне виконання зобов'язань позичальником (третьою особою-1 у справі), що випливають із Кредитного договору (включаючи повернення кредиту, процентів, комісій, неустойки, неустойки, штрафу, пені).

Розділами 2 - 4 Договору поруки сторони погодили права та обов'язки сторін, їх відповідальність, строк дії договору та порядок його припинення тощо.

Згідно п. 1.2 Договору поруки поручитель підтверджує, що йому добре відомі усі умови вищезгаданого кредитного договору.

Відповідно до п. 4.1 Договору поруки цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами.

Вказаний договір підписаний уповноваженими представниками відповідача (кредитора), позивача (поручителя) та третьої особи 1 (позичальника) та скріплений печатками товариств.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поруки, який підпадає під правове регулювання норм § 3 глави 49 Цивільного кодексу України.

Суд зазначає, що за приписами ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі (ст. 553 Цивільного кодексу України).

Окрім того, виходячи зі змісту положень вказаної статті Цивільного кодексу України суд зазначає, що метою укладення договору поруки є отримання кредитором додаткових гарантій виконання зобов'язання за основним договором, оскільки у випадку невиконання основного зобов'язання боржником вказане зобов'язання підлягає виконанню поручителем.

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника.

Таким чином, обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Згідно п. 1.3 Договору поруки зобов'яязання позичальника за Кредитним договором включають, зокрема, обов'язкові грошові зобов'язання: з повернення основної суми заборгованості (кредиту), зі сплати відсотків за користування кредитом та зобов'язання, які можуть виникнути: зі сплати штрафів і пені, у разі виникнення обставин, відповідно до Кредитного договору та/або чинного законодавства, зі сплати відшкодування за дострокове погашення кредиту; термін платежу за якими настав на момент пред'явлення банком вимоги про виконання поручителем зобов'язань відповідно до цього Договору.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Аналогічне положення міститься в п. 3.1 Договору поруки, згідно якого поручитель відповідає перед банком за зобов'язаннями позичальника за Кредитним договором в ому ж обсязі, що і позичальник, включаючи оплату основного боргу, відсотків, неустойки тощо.

Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною (п.3.2 Договору поруки).

При цьому за умовами п.2.1.1 Договору поруки банк має прово у разі невиконання позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором, пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя. Ці вимоги є обов'язковими для виконання.

Крім того, між позивачем, відповідачем та третьою особою 1 було укладено додаткову угоду до Договору поруки №12/32/046/1/1 від 04.08.2015, копія якої наявна в матеріалах справи.

У зв'язку з невиконанням позичальником умов Кредитного договору в частині повернення тіла кредиту, строк повренення якого закінчився 04.11.2015, та несплати відсотків у розмірі 23% за його користування, банк направив на адресу ТОВ «Мік Мега» лист від 05.11.2015 р. №32/3083 про сплату позичальником простроченої заборгованості перед банком у сумі 38 213 917,40 грн. При цьому заборгованість за кредитом склала 32 535 000,00 грн., 4961364,66 грн. - сума прострочених відсотків за лютий-вересень 2015р., а також 717 552,74 грн. - сума прострочених відсотків за жовтень-листопад 2015р. (по 04.11.2015р. включно).

Одночасно, з аналогічних підстав, у відповідності до п. 2.1.1 Договору поруки банк направив на адресу ТОВ «Альфа Фуд» як поручителя за Кредитним договором лист від 05.11.2015 р. №32/3083/1, яким повідомив останнього про наявну прострочену кредитну заборгованість ТОВ «Мік Мега» перед банком загалом у сумі 38 213 917,40 грн., з яких 32 535 000,00 грн. - сума заборгованості за кредитом , 5 678 917,40 грн. - сума прострочених відсотків за лютий - листопад 2015р. (по 04.11.2015р. включно). Одночасно банк проінформував ТОВ «Альфа Фуд» про право пред'явлення своїх вимог до цієї особи про погашення зазначеної заборгованості у випадку її непогашення ТОВ «Мік Мега».

Копії вказаних листів наявні в матеріалах справи.

Таким чином судмо встановлено за матеріалами справи та сторонами не заперечувалось, що ТОВ «Мік Мега» як позичальником були порушені приписи чинного законодавства та умови Кредитного договору, внаслідок чого у третьої особи 1 станом на 04.11.2015 р. виникла заборгованість перед відповідачем як кредитором у розмірі 38 213 917,40 грн., з яких заборгованість за кредитом склала 32 535 000,00 грн., 4961364,66 грн. - сума прострочених відсотків за лютий-вересень 2015р., а також 717 552,74 грн. - сума прострочених відсотків за жовтень-листопад 2015р. (по 04.11.2015р. включно).

Факт наявності вказаної заборгованості, підстави виникнення та її ромір сторонами не заперечувався.

Окрім того, як встановлено судом за матеріалами справи, між ПАТ «Банк Софійський» та гр. ОСОБА_7 укладено договір банківського вкладу (депозиту) №020/47/168 від 06.08.2015 зі строком повернення 06.05.2016.

Відповідно до підпункту 3.4.3. вказаного договору гр. ОСОБА_7 має право достроково отримати суму вкладу за договором строкового банківського вкладу (депозиту) № 020/47/168 від 06.08.2015 року, попередньо надавши заяву ПАТ «Банк «Софійський» не менше ніж за 3 банківських дні до очікуваної дати повернення вкладу.

15 грудня 2015 року гр. ОСОБА_7 скористалась передбаченим договором депозиту правом дотрокового отримання вкладу та подала до ПАТ «Банк «Софійський» заяву про дострокове отримання грошових коштів (вкладу) за договором строкового банківського вкладу (депозиту) № 020/47/168 від 06.08.2015 року.

Таким чином, ПАТ «Банк «Софійський» був зобов'язаний не пізніше 18 грудня 2015 року повернути гр. ОСОБА_7 в повному розмірі вклад за договором строкового банківського вкладу (депозиту) № 020/47/168 від 06.08.2015 року.

Станом на 18 грудня 2.015 року сума боргу ПАТ «Банк «Софійський» перед гр. ОСОБА_7 за договором строкового банківського вкладу (депозиту) № 020/47/168 від 06.08.2015 року складала 50 000,00 (п'ятдесят тисяч) доларів США 00 центів, що підтверджується випискою по особовому рахунку гр. ОСОБА_7 за 18.12.2015 в ПАТ «Банк «Софійський».

Також 18 грудня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Альфа Фуд» (як Новим кредитором, позивачем у справі) та громадянкою України ОСОБА_7 (Первісний кредитор, Третя особа 2 у справі) укладено договір відступлення прав вимоги від 18.12.2015р., згідно якого первісний кредитор відступив, а новий кредитор набув права вимагати від ПАТ "Банк "Софійський" повернення банківського вкладу за договорами банківського вкладу (депозиту) №020/47/168 від 06.08.2015, укладеного між ПАТ " Банк "Софійський" та первісним кредитором, у сумі 50 000,00 доларів США.

Листом від 18 грудня 2016 р. ТОВ «Альфа Фуд» та гр. ОСОБА_7 повідомили банк про укладення ними договору відступлення, за яким сума грошових вимог до ПАТ «Банк Софійський», що відступлені гр. ОСОБА_7 на користь ТОВ «Альфа Фуд» за договором про відступлення прав вимоги від 18.12.2015, складає 50 000,00 доларів США.

Окрім того, між ПАТ «Банк «Софійський» та гр. ОСОБА_9 укладено договір строкового банківського йду (депозиту) № 020/47/159 від 27.1 1.2014 року зі строком повернення депозиту 26.02.2016 року.

Відповідно до пункту 3.4.3. вказаного договору гр. ОСОБА_9 має право достроково отримати суму вкладу за договором строкового банківського вкладу (депозиту) № 020/47/159 від 11.2014 року, попередньо надавши заяву ПАТ «Банк «Софійський» не менше ніж за 3 банківських дні до очікуваної дати повернення вкладу.

15 грудня 2015 року гр. ОСОБА_9 скористався передбаченим договором депозиту правом дотрокового отримання вкладу та подав до ПАТ «Банк «Софійський» заяву про дострокове отримання грошових коштів (вкладу) за договором -окового банківського вклад) (депозиту) № 020/47/159 від 27.11.2014 року.

Таким чином, ПАТ «Банк «Софійський» був зобов'язаний не пізніше 18 грудня 2015 року повернути гр. ОСОБА_9 в повному обсязі вклад за договором строкового банківського вкладу (депозиту) № 020/47/159 від 27.11.2014 року.

Станом на 18 грудня 2015 року сума боргу ПАТ «Банк «Софійський» перед гр. ОСОБА_9 за договором строкового банківського вкладу (депозиту) № 20/47/159 від 27.11.2014 року складає 91 541,73 Євро 73 євроцентів, що підтверджується випискою по особовому рахунку гр. ОСОБА_9 за 18.12.2015 в ПАТ «Банк «Софійський».

Також, 18 грудня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Альфа-Фуд» (як Новим кредитором, позивачем у справі) та громадянином України ОСОБА_8 (Первісний кредитор, Третя особа 3 у справі) укладений договір про відступлення прав вимоги від 18.12.2015р., згідно якого первісний кредитор відступив, а новий кредитор набув права вимагати від ПАТ "Банк "Софійський" повернення банківського вкладу за договорами банківського вкладу (депозиту) №020/47/159 від 27.11.2014, укладеного між ПАТ " Банк "Софійський" та первісним кредитором, у сумі 83 000,00 Євро.

Листом від 18 грудня 2016 р. ТОВ «Альфа Фуд» та гр. ОСОБА_9 повідомили банк про укладення ними договору відступлення, за яким сума грошових вимог до ПАТ «Банк Софійський», що відступлені гр. ОСОБА_9 на користь ТОВ «Альфа Фуд» за договором про відступлення прав вимоги від 18.12.2015, складає 83 000,00 Євро.

Окрім того Між ПАТ «Банк «Софійський» та ТОВ «ОХОРОННИЙ ХОЛДІНГ» укладено: депозитний договір № 020/47/021 від 09 вересня 2015 року на суму 20 000 000,00 грн. зі строком повернення 11 січня 2016 року та договір банківського рахунку № 3335 від 06 червня 2014 року, за яким залишок грошових коштів на рахунку ТОВ «ОХОРОННИЙ ХОЛДІНГ» в ПАТ «Банк «Софійський» станом на 22 грудня 2015 р. становив 16 062 185,57 грн., що підтверджується впипискою банк по особовому рахунку ТОВ «Охоронинй Холдінг» в ПАТ «Банк «Софійський» з 04.12.2015 по 18.12.2015.

При цьому за умовами п.п. 3.2.2, 3.3.3. вказаного депозитного договору ТОВ «ОХОРОННИЙ ХОЛДІНГ» має право достроково отримати суму вкладу за депозитним договором № 020/47/021 від 09 вересня 2015 року, попередньо надавши заяву ПАТ «Банк мінський» не менше ніж за 3 банківських дні до очікуваної дати повернення вкладу.

В подальшому скориставшись передбаченим договором депозиту правом щодо дострокового повернення суми вкладу ТОВ «ОХОРОННИЙ ХОЛДІНГ» подано ПАТ «Банк «Софійський» заяву про дострокове отримання грошових коштів (вкладу) за депозитним договором № 020/47/021 від 09 вересня 2015 року.

Отже, ПАТ «Банк «Софійський» зобов'язане було не пізніше 18 грудня 2015 року повернути ТОВ «ОХОРОННИЙ ХОЛДІНГ» у повному розмірі вклад за депозитним договором № 020/47/021 від 09 вересня 2015 року.

Станом на 18 грудня 2015 року сума боргу ПАТ «Банк «Софійський» перед ТОВ «ОХОРОННИЙ ХОДДІНГ» за депозитним договором № 020/47/021 від 09 вересня 2015 р. складає 20 000 000,00 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку ТОВ» ОХОРОННИЙ ХОЛДІНГ» за 09.09.2015 по 18.12.2015 в ПАТ «Банк «Софійський».

17 грудня 2015року ТОВ «ОХОРОННИЙ ХОЛДІНГ» подано банку на виконання платіжне доручення №1 від 17.12.15р., яким доручено ПАТ «Банк «Софіївський» перерахувати грошові кошти, що знаходяться на р/р ТОВ «ОХОРОННИЙ ХОЛДІНГ» № 3335, відкритому на підставі договору банківського рахунку №3335 від 06 червня 2014 року на р/р ТОВ «ХОРОННИЙ ХОЛДІНГ» №7259 в ПАТ «ПУМБ» (МФО 334851).

Проте, станом на 22.12.2015 вказане платіжне доручення №1 від 17.12.15р. не виконане ПАТ «Банк Софіївський».

Таким чином, станом на 22 грудня 2015 року загальна сума боргу ПАТ «Банк «Софійський» перед ТОВ «ОХОРОННИЙ ХОЛДІНГ» за депозитним договором № 020/47/021 від 09 вересня 2015 року та договором банківського рахунку № 3335 від 06 червня 2014 року складає 36 062 185,57 грн.

Також, 22 грудня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Альфа-Фуд» (як Новим кредитором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Охоронний холдінг» (Первісний кредитор, Третя особа 4 у справі) укладено договір відступлення прав вимоги від 22.12.2015р., згідно якого первісний кредитор відступив, а новий кредитор набув належне первісному кредитору право вимоги до ПАТ "Банк "Софійський" щодо сплати боржником - ПАТ " Банк "Софійський" первісному кредитору грошових коштів на підставі укладених між первісним кредитором та боржником:

- депозитного договору №020/47/0211 від 09.09.2015 на суму 20 000 000,00 грн. зі строком повернення 11 січня 2016р;

- договору банківського рахунку №3335 від 06.06.2014, за яким залишок грошових коштів на рахунку ТОВ «Охоронний холдінг» в ПАТ «Банк «Софійський» станом на 22.12.2015 становить 16 062 185,57 грн.

Спільним листом від 22 грудня 2016 р. ТОВ «Альфа Фуд» та ТОВ «Охоронний холдінг» повідомили банк про укладення ними договору відступлення прав вимоги, за яким сума грошових вимог до ПАТ «Банк Софійський», що відступлені ТОВ «Охоронний холдінг» на користь ТОВ «Альфа Фуд» за договором про відступлення прав вимоги від 22.12.2015, складає 36 062 185,57 грн.

Суд зазначає, що за змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з укладенням договорів та інших правочинів (пункт 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

В силу ст. 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно статей 513, 514 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами пунктів 3 Договорів відступлення прав вимоги зазначені права вимоги за вказаними договорами депозиту та договором банківського рахунку переходять від первісних кредиторів до нового кредитора з моменту підписання вказаних Договорів про відступлення прав вимоги від 18.12.2015 та 22.12.2015.

Відповідно до ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Статтею 517 Цивільного кодексу України передбачено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

У відповідності до положень ст. 519 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов'язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов'язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Вказаним приписам цивільного законодавства кореспондують умови п.9 Договорів про відступлення прав вимоги, згідно якого первісний кредитор не відповідає передновим кредитором за невиконання боржником свого обов'язку.

За таких обставин, за матеріалами справи судом встановлено факт заміни в основному зобов'язанні первісник кредиторів - гр. ОСОБА_7, ОСОБА_8, Товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронний холдінг» на нового кредитора - Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа Фуд», яке здійснено шляхом укладання в належній формі та з погодженням всіх необхідних умов Договорів про відступлення прав вимоги від 18.12.2015 та 22.12.2015.

В результаті новий кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа Фуд» отримало право замість первісних кредиторів - гр. ОСОБА_7, гр. ОСОБА_8, Товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронний холдінг» вимагати від боржника - ПАТ «Банк Софійський» сплати грошових коштів за укладеними між первісними кредиторами та боржником договорами банківського вкладу (депозиту) № 020/47/168 від 06.08.2015 та №020/47/159 від 27.11.2014, №020/47/0211 від 09.09.2015, а також договору банківського рахунку №3335 від 06.06.2014 .

При цьому факт повідомлення 22.12.2015 ПАТ «Банк «Софійський» про укладення договорів про відступлення прав вимоги від 18.12.2015 та 22.12.2015 належним чином підтверджується матеріалами справи.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 22.11.2015 позивач направив ПАТ «Банк Софйський» заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, в якій ТОВ "Альфа Фуд", визнаючи солідарні боргові зобов'язання перед ПАТ «Банк Софійський» станом на 22.12.2015р., на суму 39 187 488,22 грн., на підставі статті 601 ЦК України повідомило останнього про зарахування грошових вимог ТОВ "Альфа Фуд" до ПАТ "Банк Софійський", які виникли згідно вищевказаних договорів банківського вкладу (депозиту) та договору банківського рахунку, загальна сума яких станом на 22.12.2015р. склала 39 359 924,34 грн. та про припинення грошового зобов'язання товариства перед банком за договором поруки №12/32/046/1 від 15.06.2016р. в сумі 39187488,22 грн., внаслідок зарахування однорідних грошових вимог заборгованість ТОВ "Альфа Фуд" як позичальника, перед банком погашена, а борг банку склав 172 436,12 грн.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 356 від 25.04.2016 р. розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Банк "Софійський" з 25.04.2016 по 24.04.2018 р. включно та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Куліша В.М.

Постановою Правління Нацбанку України від 22.04.2016р. № 284 ПАТ «Банк «Софійський» відкликано банкіську ліцензію та прийнято рішення про ліквідацію ПАТ «Банк «Софійський», а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.12.2015 р. № 235 запроваджено в ньому тимчасову адміністрацію з делегуванням повноважень тимчасового адміністратора банку.

Водночас, позивачем на підставі ст. 601 ЦК України вчинено правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог шляхом подання заяви банку від 22.12.2015 р. про припинення зобов'язань товариства перед ПАТ "Банк "Софійський" зі сплати заборгованості за кредитним договором №010/32/011 від 27.03.2014 р., які є припиненими.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання припиненою поруки по Договору поруки №12/32/046/1 від 15.06.2015, яким забезпечувались зобов'язання позичальником за Кредитним договором, позивач стверджує про її припинення повністю внаслідок зарахування зустрічних вимог згідно ст. 601 ЦК України.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Суд наголошує, що обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Саме змагальність сторін, яка реалізується в господарському процесі через ст. 33 ГПК України дає змогу суду всебічно, повно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи та внаслідок чого ухвалити законне, обґрунтоване і справедливе рішення у справі.

Тобто, вказана норма Господарського процесуального кодексу України зобов'язує доводити свою правову позицію саме ту сторону, яка на неї посилається.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів визнання недійсним чи розірвання Кредитного договору № 010/32/011 від 27.03.2014, Договору поруки № 12/32/046/1 від 15.06.2015, Договорів стркового банківського вкладу (депозиту) № 020/47/168 від 06.08.2015, № 020/47/159 від 27.11.2014, № 020/47/021 від 09.09.2015, Догвору № 3335 банківського рахунку від 06.06.2014 та Договорів про відступлення прав вимоги від 18.12.2015 та від 22.12.2015 та додаткових угод до них та/ або їх окремих положень суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення вказаних Договорів та додаткових угод до них на час їх підписання та на протязі виконання з боку сторін відсутні.

Матеріалами справи підтверджено, що з моменту укладення Кредитного договору 27.03.2014. між сторонами виникли кредитні відносини, оскільки взаємовідносини сторін підпадають під визначення статті 1054 ЦК України, коли за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ст.1049 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ст.1050 ЦК України).

З огляду на зазначене факт отримання позичальником кредитних коштів зумовлює виконання у нього зобов'язання повернути кредитні кошти, а також сплатити проценти за користування ними.

Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. При цьому, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.(ст.ст. 525, 526 ЦК України).

У позові ТОВ «Альфа Фуд» вказує на припинення договору поруки, яким забезпечувались зобов'язання за Кредитним договором, оскільки останній припинився повністю внаслідок зарахування зустрічних грошових вимог.

Частиною 2 статті 1050 та статтею 1052 ЦК України передбачено, що позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, у разі прострочення повернення чергової частини позики та сплати процентів, або у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики.

Разом з тим, господарське зобов'язання, всі умови якого виконано належним чином, припиняється, якщо виконання прийнято управненою стороною. Господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.(ч.ч. 1, 3 ст. 203 ГК України). Аналогічні підстави припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав передбачають ч.1 ст.598 та ст.601 ЦК України.

Так, відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги; зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Таким чином, звернення до відповідача із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог є волевиявленням суб'єктів правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах тристоронніх правовідносин.

При цьому, припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної однорідної вимоги це одностороння угода, яка оформляється заявою однієї з сторін і вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: вимоги сторін мають бути зустрічні (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); однорідні (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей).

Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Тобто, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному з яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому).

Водночас, надсилання на адресу банку вказаної заяви про зарахування зустрічних вимог, на думку суду, не змінює правової природи заліку взаємних грошових вимог як правочину, спрямованого на припинення зобов'язання (погашення прав та обов'язків сторін, що складають його зміст).

Згідно зі статтею 602 Цивільного кодексу України не допускається зарахування зустрічних однорідних вимог, зокрема: про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відтак, випадки недопустимості зарахування зустрічних вимог, передбачених статтею 602 Цивільного кодексу України, за даних обставин відсутні.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що набуття ТОВ «Альфа Фуд» від Третіх осіб 2,3,4 вимог до ПАТ «Банк «Софійський» є правомірним в силу ст.ст. 204, 512, 514, 516 ЦК України. Крім того, такий правочин є чинним і не оспорюється. Тому, як зазначалось судом вище, в силу досліджених судом договорів відступлення прав вимоги від 18.12.2015р. та 22.12.2015 позивач є кредитором ПАТ «Банк «Софійський» щодо вимог, які передбачають повернення грошових коштів.

При цьому суд зазначає, що достатньою умовою вважати зарахування зустрічних вимог завершеним є наявність заяви однієї сторони із повідомленням про це іншої сторони (аналогічна правова позиція відображена в постанові ВГСУ від 09 лютого 2011р. у справі № 21/8-08).

Окрім того, слід зазначити, що у даному випадку в заліку, що проводиться згідно ст. 601 ЦК України грошові кошти взагалі не приймають участь, тобто, не відбувається між сторонами обміну саме грошовими коштами шляхом перерахування на відповідні рахунки, отже, сторони спору не повинні мати в наявності грошові суми, що необхідні для заліку, залік проводиться винятково в документарній формі. Документарна форма заліку не породжує послідуючого обміну коштами, а навпаки передбачає винятково зміну облікових записів щодо заборгованостей в бухгалтерському обліку сторін спору.

Таким чином, зміна облікових записів в бухгалтерському обліку сторін спору щодо погашення взаємних заборгованостей не потребує наявності грошових коштів у Товариства для фізичного розрахунку з банком, отже, і не потребує надання Товариству пріоритету перед іншими кредиторами, які включені до реєстру кредиторів банку і розташовані перед Товариством. За рахунок цих коштів неможливо здійснювати погашення заборгованості банку перед іншими кредиторами, тому взаємозалік ніяким чином не зачіпає інтересів інших кредиторів.

Відтак, станом на 22.12.2015р. строк виконання зобов'язань за заявленими вимогами є таким, що настав достроково за Кредитним договором у зв'язку з порушенням позичальником строків сплати платежів, встановлених Кредитним договором, за договорами банківського вкладу №020/47/021 від 09.09.2015р., №020/47/159 від 27.11.2014, №020/47/168 від 06.08.2015р. і договору банківського рахунку №3335 від 06.06.2014 достроково, після спливу триденного терміну з моменту отримання банком повідомлення вкладника про дострокове отримання суми вкладів.

Таким чином, господарський суд дійшов висновку про можливість зарахування зустрічних однорідних вимог вищезазначеною заявою про припинення зобов'язань шляхом зарахування зустрічних вимог за наявності умов, встановлених статтею 601 ЦК України, та відсутності обставин, передбачених статтею 602 ЦК України, за яких зарахування зустрічних вимог не допускається.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 24.06.2015 у справі № 3-255гс15.

Таким чином суд доходить висновку, що зобов'язання позивача з повернення суми кредиту та сплати відсотків за його користування за Кредитним договором №010/32/011 від 27.03.2014р. припинились у повному обсязі з 22.12.2015р. у зв'язку із зарахуванням зустрічних однорідних грошових вимог, які виникли у банку з договорів банківського вкладу та договору банківського рахунку, про що останній був письмово повідомлений позивачем.

Суд приймає також до уваги те, що постановою Правління Нацбанку України №916 від 22.12.2015р. ПАТ «Банк «Софійський» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №235 від 22.12.2015р. «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Софійський» запроваджено з 23.12.2015 до 22.03.2016 включно процедуру виведення ПАТ «Банк «Софійський» з ринку та запроваджено в банку тимчасову адміністрацію, призначено Уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Софійський» Куліша В.М. строком на три місяці з 23.12.2015 до 22.03.2016 р. включно.

При цьому, відповідно до п.5 ст.602 Цивільного кодексу України зарахування зустрічних вимог не допускається у випадках, встановлених договором або законом.

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Частиною 6 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

Відповідно до п.3.3 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №2 від 05.07.2012р. Фонд розпочинає виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в неплатоспроможному банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення НБУ про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

З огляду на викладене суд вважає, що заборона здійснення зарахування зустрічних вимог під час тимчасової адміністрації, встановлена ч.5 ст.6 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не застосовується до спірних правовідносин, оскільки зарахування зустрічних однорідних вимог між сторонами відбулося 22.12.2015р. тобто до запровадження у банку відповідача тимчасової адміністрації.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст.38 вказаного Закону, протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

З огляду на зазначені обставини, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог, оформлений 22.12.2015р. заявою ТОВ «Альфа Фуд» №632/17 є нікчемним і був визнаний таким Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Софійський» у зв'язку з виконанням своїх зобов'язань, як і не містять доказів вчинення Уповноваженою особою Фонду дій, пов'язаних із виявленням таких (нікчемних) правочинів, передбачених ч.4 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відтак суд вважає, що зобов'язання позивача, як поручителя, з повернення суми кредиту та відсотків за користування коштами згідно Кредитного договору №010/32/011 від 27.03.2014р. припинились повністю 22.12.2015р. у зв'язку із зарахуванням зустрічних однорідних грошових вимог на підставі ст. 601 ЦК України.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, а за п. 7 ч. 2 цієї статті - припинення правовідношення.

Частинами 1, 2 ст. 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

За положеннями ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до змісту ст. ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки.

Аналізуючи вищезазначені норми права, суд приймає до уваги, що порука як вид забезпечення виконання зобов'язання має похідний характер від основного (забезпечуваного) зобов'язання і є дійсними до моменту припинення основного зобов'язання, тобто підставою для її припинення є припинення забезпечуваного нею зобов'язання.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що порука за договором поруки №12/32/046/1, що укладений 15.06.2015 між ТОВ «Альфа Фуд» як поручителем та Публічним акціонерним товариством «Банк «Софійський» як кредитором, в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором №010/32/011 від 27.03. 2014р. між ПАТ «Банк «Софійський» та ТОВ «Мік Мега» як позичальником є припиненими на підставі 559 ЦК України у зв'язку із припиненням основного зобов'язання у повному обсязі внаслідок зарахування зустрічних грошових вимог.

При цьому судом враховано правову позицію, викладену в постанові ВерховногоСуду України від 21.05.2012 р. у справі № 6-69цс11, згідно з якою у випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України на припинення зобов'язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України, ст. ст. 3 - 5, 11, 15, 31 ЦПК України). В свою чергу право поручителя підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою, а не шляхом припинення договору поруки згідно п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України, оскільки це суперечить положенням ч. 1 ст. 559 цього Кодексу.

Щодо позовних вимог позивача про зобов'язання Публічне акціонерне товариство «Банк Софійський» (03151, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 54; код 38061253) передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Альфа Фуд» (07401, Київська обл., м. Бровари, вул. Грушевського, 3-Б; ідентифікаційний код юридичної особи: 39430972) документи, які підтверджують виконане зобов'язання Публічним акціонерним товариством «Мік Мега» (03056, м. Київ, пр.-т Перемоги, 37 КІП 4030. корп. 28; ідентифікаційний код юридичної особи: 37593864) перед Публічним акціонерним товариством «Банк Софійський» (місцезнаходження: 03151. м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 54; ідентифікаційний код юридичної особи: 38061253), а саме: оригінал Кредитного договору № 010/32/011 від 27.03.2014 року із змінами та доповненнями до нього; оригінал Генеральної кредитної угоди № 01/32/011 від 27.03.2014 року із змінами та доповненнями до неї; оригінал Іпотечного договору № 12/32/025 від 28.04.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошевою В.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1005; оригінал Договору застави обладнання № 12/32/026 від 28.04.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошевою В.О. та зареєстровано в реєстрі за № 1007, суд зазначає, що згідно статті 627 Цивільного кодексу України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ст. 6 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту положень статей 553, 554, 626 Цивільного кодексу України суд доходить висновку, що договір поруки є двостороннім правочином, який укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем.

Поручитель, відповідно до п. 2.3.3 Договору поруки, має право у разі виконання поручителем зобов'язань позичальника за кредитним договором отримати від Банка усі документи, які підтверджують обов'язок позичальника за кредитним договором.

Зазначене право поручителя кореспондується із обов'язком Банку надати поручителю документи, які підтверджують обов'язок позичальника за кредитним договором, після виконання поручителем зобов'язань за кредитним договором (п.2.2.1 Договору поруки).

Як встановлено судом, зобов'язання позивача як поручителя з повернення суми кредиту та відсотків за користування коштами згідно Кредитного договору №010/32/011 від 27.03.2014р. припинились повністю 22.12.2015р. у зв'язку із зарахуванням зустрічних однорідних грошових вимог на підставі відповідної заяви від 22.12.2015 ПАТ «Альфа Фуд».

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 193 ГКУ кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

При цьому відповідачем на час проведення судового засідання 26.01.2017 не надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання зобов'язань за Договором поруки в частині передачі документів, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов'язань за Договором поруки в частині передачі поручителю документів, які підтверджують обов'язок позичальника за Кредитним договором, та на момент прийняття рішення доказів передачі документів відповідач суду не представив, як і належних та допустимих доказів, що спростовують вищевикладені обставини, тому вимога позивача про зобов'язання відповідача передати поручителю документи, які підтверджують обов'язок позичальника за Кредитним договором підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача повністю.

Керуючись ст. ст. 124, 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3, 22, 33, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати припиненою поруку по Договору поруки №12/32/046/1, що укладений 15.06.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Альфа Фуд» (07401, Київська обл., м. Бровари, вул. Грушевського. 3-Б: код 39430972) як поручителем, та Публічним акціонерним товариством «Банк Софійський» (03151, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 54; код 38061253) як кредитором;

2. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Банк Софійський» (03151, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 54; код 38061253) передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Альфа Фуд» (07401, Київська область, м. Бровари, вул. Грушевського, 3-Б; код 39430972) документи, які підтверджують виконане зобов'язання Публічним акціонерним товариством «Мік Мега» (03056, м. Київ, пр.-т Перемоги, 37 КІП 4030. корп. 28; код 37593864) перед Публічним акціонерним товариством «Банк Софійський» (03151, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 54; код 38061253), а саме:

- оригінал Кредитного договору № 010/32/011 від 27.03.2014 року із змінами та доповненнями до нього;

- оригінал Генеральної кредитної угоди № 01/32/011 від 27.03.2014 року із змінами та доповненнями до неї;

- оригінал Іпотечного договору № 12/32/025 від 28.04.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошевою В.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1005;

- оригінал Договору застави обладнання № 12/32/026 від 28.04.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошевою В.О. та зареєстровано в реєстрі за № 1007.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк Софійський» (03151, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 54; код 38061253) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Фуд» (07401, Київська область, м. Бровари, вул. Грушевського. 3-Б, код 39430972) судовий збір в розмірі 2756,00 грн.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 10 березня 2017 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М. Селівон