РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2017Справа №910/2397/17

За позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Акваенерго»

про стягнення 39 422,44 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_2 - по дов. № 3924 від 07.11.2016

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Акваенерго» про стягнення 39 422,44 грн., з яких: 20 800,00 грн. основного боргу, 17 062,44 грн. збитків віз зміни індексу інфляції, 1 560,00 грн. - 3% річних за неналежне виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно договору на транспортне обслуговування № А-010414 від 01.04.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2017 порушено провадження у справі № 910/2397/17 та призначено справу до розгляду на 07.03.2017.

Позивачем в судовому засіданні 07.03.2017 подано письмові пояснення.

Позивач в судовому засіданні 07.03.2017 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засіданні 07.03.2017 не з'явився, письмовий відзив на позов не подав, вимог ухвали про порушення провадження у справі від 15.02.2017 не виконав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвалу від 15.02.2017 було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу: 01042, м. Київ, вул. І.Кудрі, 39, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 09.02.2017 є місцезнаходженням відповідача.

Стаття 64 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у разі відсутності сторін за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ухвала про порушення провадження у справі вважається врученою їм належним чином.

Про поважні причини неявки в судове засідання повноважного представника відповідача суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського сулу України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

В судовому засіданні 07.03.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.04.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Акваенерго» (замовник, відповідач) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (перевізник, позивач) було укладено договір на транспортне обслуговування № А-010414 (далі - договір).

Відповідно до умов п. 1.1 договору він регулює та визначає порядок взаємовідносин перевізника та замовника, які пов'язані із здійсненням транспортного обслуговування (ТО) по організації перевезень вантажів автомобільним транспортом дорогами України.

Згідно з п. 2.2 договору виконання кожного перевезення. в рамках даного договору, оформлюється окремим, узгодженими обома сторонами заявками-договорами (далі - заявки) на конкретне перевезення.

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідачем в порушення умов договору не було у повному обсязі сплачено вартість наданих послуг з перевезення, в зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 20 800,00 грн. та за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання нараховані збитки від зміни індексу інфляції в сумі 17 062,44 грн. та 3% річних в сумі 1 560,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 1 статті 916 Цивільного кодексу України визначено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Відповідно до умов заявки № 99 від 05.05.2014 її предметом є виконання автотранспортного перевезення вантажу (вода мінеральна на піддонах вагою 20,00 т) за маршрутом: Полтавська область, м. Миргород - Донецька область, Ясинуватський район, смт. Верхньоторецьке. Вартість перевезення визначена в сумі 7 200,00 грн. Відправником є ПАТ «Миргородський завод продтоварів «Калинка», отримувач ТОВ «АТБ маркет»РЦ-16. Датою завантаження є 06.05.2014 та датою розвантаження є 07.05.2014.

Відповідно до умов заявки № 107 від 14.05.2014 її предметом є виконання автотранспортного перевезення вантажу (вода мінеральна на піддонах вагою 20,00 т) за маршрутом: Полтавська область, м. Миргород - Донецька область, Ясинуватський район, смт. Верхньоторецьке. Вартість перевезення визначена в сумі 7 200,00 грн. Відправником є ПАТ «Миргородський завод продтоварів «Калинка», отримувач ТОВ «АТБ маркет»РЦ-16. Датою завантаження є 15.05.2014 та датою розвантаження є 16.05.2014.

Відповідно до умов заявки № 111 від 16.05.2014 її предметом є виконання автотранспортного перевезення вантажу (вода мінеральна на піддонах вагою 20,00 т) за маршрутом: Полтавська область, м. Миргород - Донецька область, Ясинуватський район, смт. Верхньоторецьке. Вартість перевезення визначена в сумі 7 200,00 грн. Відправником є ПАТ «Миргородський завод продтоварів «Калинка», отримувач ТОВ «АТБ маркет»РЦ-16. Датою завантаження є 18.05.2014 та датою розвантаження є 19.05.2014.

Відповідно до умов заявки № 114 від 20.05.2014 її предметом є виконання автотранспортного перевезення вантажу (вода мінеральна на піддонах вагою 20,00 т) за маршрутом: Полтавська область, м. Миргород - Донецька область, Ясинуватський район, смт. Верхньоторецьке. Вартість перевезення визначена в сумі 7 200,00 грн. Відправником є ПАТ «Миргородський завод продтоварів «Калинка», отримувач ТОВ «АТБ маркет»РЦ-16. Датою завантаження є 20.05.2014 та датою розвантаження є 21.05.2014.

Як свідчать наявні в матеріалах справи товарно-транспортні накладні № Р842 від 07.05.2014, № Р900 від 16.05.2014, № Р913 від 19.05.2014, № Р926 від 21.05.2014 вантажі було доставлено у смт. Верхньоторецьке, Ясинуватського району Донецької області. Також накладні свідчать, що отримувач вантажу - ТОВ «АТБ маркет»РЦ-16 вантажі отримав.

Отже, загалом вартість наданих послуг з перевезення вантажу складає 28 800,00 грн.

Зі змісту статті 909 Цивільного кодексу України вбачається, що обов'язковою підставою для здійснення відправником свого обов'язку щодо оплати послуг перевезення є надання цих послуг.

Суд приходить до висновку, що послуги перевезення вантажу були надані відповідачу, а отже у останнього виник обов'язок по їх сплаті.

Умовами п. 5.2 договору визначено, що розрахунки за виконані послуги проводяться протягом 21-го календарного дня з моменту отримання необхідних документів, вказаних в п. 5.3 цього договору.

Згідно з п. 5.3 договору для оплати послуг перевізник не пізніше, як на третій день після доставки вантажу вантажоодержувачу, повинен надавати замовнику наступні оригінальні документи:

- акт виконаних робіт,

- товарно-транспортний документ (видаткову та товарно-транспортну накладні) з відміткою вантажоодержувача про одержання вантажу,

- рахунок за надані послуги,

- податкова накладна,

- довідку про вартість транспортного вантажу за відповідним маршрутом (за вимогою замовника).

Позивач вказує на те, що ним було надіслано відповідачу необхідний пакет документів засобами поштового зв'язку простою кореспонденцією.

Належних та допустимих доказів в підтвердження здійснення відправлення або вручення відповідачу всіх необхідних документів позивачем не подано.

Разом з цим, згідно наданих позивачем меморіальних ордерів № @2PL378621 від 07.04.2015, № @2PL069250 від 09.04.2015, № @2PL644431 від 14.04.2015, № @2PL756684 від 21.04.2015 відповідачем здійснено часткову оплату наданих позивачем послуг перевезення в розмірі 8 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки строк виконання зобов'язання по сплаті вартості наданих послуг пов'язаний з надісланням визначених договором оригіналів документів, доказів надіслання яких відсутні, позивач вправі вимагати виконання грошового зобов'язання у порядку ст. 530 Цивільного кодексу України, положеннями якої передбачено: якщо строк (термін) виконання зобов'язання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до відповідача з претензією без номеру та дати, в якій вимагав у відповідача сплатити борг за договором в розмірі 20 800,00 грн. Дана претензія надіслана відповідачу 15.12.2016, що підтверджується фіскальним чеком № 0070 від 15.12.2016 та описом вкладення від 15.12.2016.

Відповідно до п.п. 1, 2 Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень та поштових переказів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 958 від 28.11.2013 кількість днів, протягом яких пересилається рекомендована кореспонденція у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міста Києва, Сімферополя, Севастополя) (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку) складає Д+4, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об'єкті поштового зв'язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 4 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

Оскільки 15.12.2016 це був четвер та враховуючи що пересилання здійснюється лише в робочі дні, то відповідач мав отримати претензію позивача 21.12.2016, а отже сплатити борг до 28.12.2016 включно.

Матеріали справи свідчать, що відповідач, в порушення взятих на себе зобов'язань за договором, вартість наданих послуг перевезення не виконав, в зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка не оспорена відповідачем та складає 20 800,00 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З урахуванням існування належних доказів надання позивачем послуг, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача їх вартості в загальному розмірі 20 800,00 грн.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення зі сплати за наданні послуги, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача за період з червня 2014 року по грудень 2016 року 17 062,44 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 1 560,00 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд не погоджується з розрахунком позивача збитків звід зміни індексу інфляції та 3% річних з червня 2014 року, оскільки початок прострчення виконання зобов'язання відповідача має обчислюватись з 29.12.2016.

За результатами здійснення судом власного перерахунку за період з 29.12.2016 (початок прострчення) по 31.12.2016 (граничний строк визначений позивачем) 3% річних складають 5,13 грн., тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

В іншій частині нарахованих 3% річних позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки розрахунок здійснений з порушенням чинного законодавства України.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; (цей лист вміщено в газеті «Бізнес» від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах «Законодавство» і «Ліга»), згідно якого у разі якщо сплата має відбуватись у період з 16 по 31 число тоді нарахування індексу інфляції починається з наступного місяця.

Враховуючи викладене та те, що відповідач мав здійснити оплату за надані послуги до 28.12.2016 індекс інфляції за грудень 2016 року не нараховується, тому вимоги позивача про стягнення збитків від зміни індексу інфляції задоволенню не підлягають повністю.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Акваенерго» (01042, м. Київ, вул. І.Кудрі, 39, ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 20 800 (двадцять тисяч вісімсот) грн. 00 коп. основного боргу, 5 (п'ять) грн. 13 коп. - 3% річних, 312 (триста дванадцять) грн. 07 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 15.03.2017.

Суддя В.В. Сівакова