ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2017р. Справа№ 914/3264/16

Господарський суд Львівської області у складі судді Блавацької-Калінської О.М., при секретарі Кияк І.В., розглянувши матеріали справи

за позовом: Державної екологічної інспекції у Львівській області, м. Львів

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Кохавинська паперова фабрика», смт.Гніздичів Жидачівського району Львівської області

про відшкодування збитків, завданих державі, внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства в розмірі 34 779,38 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (довіреність від 03.01.17 р.)

від відповідача: ОСОБА_2 - представник (довіреність від 04.01.17 р.)

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області Державною екологічною інспекцією у Львівській області заявлено позов до Публічного акціонерного товариства «Кохавинська паперова фабрика» про відшкодування збитків, завданих державі, внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства в розмірі 34 779,38 грн.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 28.12.2016 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд в судовому засіданні на 23.01.2017 року.

В судовому засіданні 23.01.2017 р., відповідно до ст.77 ГПК України оголошувалась перерва до 20.02.2017 року.

Ухвалою від 20.02.2017 р. продовжено строк вирішення спору на 15 днів. Розгляд справи призначено на 09.03.2017 р.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав, викладених в позовній заяві та усних поясненнях, наданих у судовому засіданні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на результати лабораторних досліджень складу та властивостей грунтів, отриманих при дослідженні відібраних під час перевірки проб грунтів на вміст забруднюючих речовин.

09.03.2017 р. позивач через відділ автоматизованого розподілу та обробки інформації подав заяву про уточнення позовних вимог (вх.№9477/17 від) у якій зазначає, що під час проведення перевірки екологічною інспекцією проведено обстеження місця видалення відходів та полів фільтрації ПАТ «Кохавинська паперова фабрика» і встановлено, що місце видалення відходів та полів фільтрації відповідача знаходиться на відстані близько 38 м. від водного обєкту (старе русло р.Стрий), що є порушенням ст.89 Водного Кодексу України та ст.61 Земельного Кодексу України.

Підприємству необхідно отримати дозвіл на здійснення операції у сфері поводження з відходами після затвердження порядку отримання вказаного дозволу. Підприємство в процесі виробничої діяльності використовує пакувальні матеріали (поліетиленову плівку) в дотримання вимог. Договір щодо утилізації тари та пакувальних матеріалів відсутній.

До перевірки додано звіт по визначенню фактичного рівня забруднення місця відведення відходів, який проведений ТзОВ Євроекоскоп», згідно з яким концентрація шкідливих речовин (матан, оксид вуглецю сірководень, меркаптан), які визначені в результаті інструментальних замірів не перевищують гранично-допустимих концентрацій атмосферного повітря населених місць. При проведенні хімічних аналізів проб грунтів на межі СЗЗ місць відведення відходів перевищень ГДК не виявлено. За результатами проведених досліджень якості води в р.Стрий вище та нижче місця видалення відходів перевищень ГДК не виявлено.

Представник відповідача в судове засідання зявився, позовні вимоги заперечив з підстав, наведених у відзиві (вх.№6664/17 від 20.02.2017 р.) та поясненнях, наданих у судовому засіданні, в задоволенні позову просить відмовити.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступне:

Державною екологічною інспекцією у Львівській області упродовж 02.07-15.07.2014 року проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами Публічного акціонерного товариства «Кохавинська паперова фабрика», за результатами якої складено акт перевірки №918/02,03,04/.

За результатами проведеної перевірки встановлено, що відповідач користується земельною ділянкою площею 23,62 га для виробничих потреб (акт на право постійного користування землею серія І-ЛВ №004473 від 14.05.1999 року). Частина земельної ділянки, яка перебувала в постійному користуванні - приватизована (свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія САК №127219, індексний номер: 12756040 від 13.11.2013 р. Обєктом нерухомого майна є земельна ділянка, площею 8,576 га для обслуговування виробничих приміщень, кадастровий номер: :05:008:0016). Земельна ділянка, що перебуває у власності, винесена в натуру, огороджена.

Внаслідок здійснення господарської діяльності ПАТ «Кохавинська паперова фабрика» виявлено забруднення земель, а саме: біля двох будівель господарського двору в кінці території підприємства на відкритому грунті наявні сторонні предмети, два насипи відходів, а саме поломані деревяні піддони, площею 19,0мх3,0м, висотою 2,5 та площею 9,5х2,5 м, висотою 1,5 м, що підтверджує схема обстеження засміченої ділянки від 02.07.2014 р., яка складена у присутності посадової особи підприємства. Заміри проведені вимірювальною рулеткою, свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки №41 від 20.01.2014 р., які знаходяться на території підприємства в межах Гніздичівської селищної ради, що є порушенням вимог ст.ст. 96, 164 Земельного кодексу України, ст.35 Закону України «Про охорону земель».

Відділом інструментально-латораторного контролю Державтоінспекції у Львівській області №21 від 09.07.2014 р. проведено відбір проб грунтів на вміст забруднюючих речовин. Відповідно до протоколу №49-51/14 вимірювання показників складу та властивостей грунтів від 15.07.2014 р. було відібрано обєднану пробу грунту №1 площею 60 м3 з території 5 м на північний захід від обваловки, яка відмежовує місце відведення відходів, з координатами пробного майданчика ПнШ 49* 20 02,5, СхД 24*05 11,5 . Обєднана проба грунту №2 площею 90 м3 з території прилеглої до першого поля фільтрації з західної сторони, з координатами пробного майданчика ПнШ 49*19 55,1, СхД 24*05 19,9. Обєднана проба грунту №3 площею 25 м3 з території прилеглої до прохідної, з координатами пробного майданчика ПнШ 49*21 08,3, СхД 24*04 20,5.

Факт засмічення вказаних земельних ділянок підтверджується актом перевірки № 918/02,03,04/.

Відповідно до ОСОБА_3 визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства України (затверджена наказом Мінприроди України від 04.04.2007 р. №149) проведено розрахунок заподіяної шкоди на загальну суму 58840,60 грн., завданої навколишньому природному середовищу, внаслідок засмічення землі на території смт.Гніздичів, вул.Коновальця, 6 (розрахунки розмірів шкоди знаходиться в матеріалах справи).

На підставі наведеного акту винесено припис за №918 від 15.07.2014 р.

Не погоджуючись з діями посадових осіб екологічної інспекції, відповідач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної екологічної інспекції у Львівській області про визнання протиправними та скасування окремих пунктів припису №918 від 15.07.2014 р.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 21.10.2014 р. у справі № 813/5829/14, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду у справі №876/10498/14 від 05.07.2016 р. адміністративний позов ПАТ «Кохавинська паперова фабрика» задоволено частково, визнано протиправними та скасовано пункти 3, 5 та 6 припису Державної екологічної інспекції у Львівській області №918 від 15.07.2014 р. в частині подання звітності (п.3 припису) та щодо дотримання правил поводження з відходами та ліквідацією виявленого під час проведення перевірки засмічення земельної ділянки і розроблення паспорту відходу деревини (п.п.5, 6 припису).

09.03.2017 р. позивач подав заяву про уточнення позовних вимог (вх.№9477/17)

З приводу поданої позивачем заяви про уточнення позовних вимог суд зазначає наступне.

Статтею 22 ГПК України передбачено право позивача до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п. 3.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

В ч.1 п.3.12. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Частиною 3 згаданого пункту постанови розяснено, що початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК), відкриття судового засідання, розяснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обовязків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до зясування у передбаченому ГПК порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання.

В судовому засіданні 23.01.2017 р. суд перейшов до розгляду справи по суті, що підтверджується протоколом вказаного судового засідання.

Так, в судове засідання 23.01.2017 р. зявилися представник позивача і відповідача, які після розяснення їм судом прав та обовязків відповідно підтримали позовні вимоги та проти задоволення позову заперечили.

Заслухавши пояснення представника позивача та розглянувши заяву про уточнення позивних вимог суд дослідив, що подану заяву потрібно розцінювати, як зміна підстав позову, оскільки у позовній заяві екологічна інпекція посилається на порушення відповідачем п.п.5, 6 припису, а у заяві про «уточнення» позовних вимог - п.2 припису № 918 від 15.07.2014 р.

Оскільки частиною 2 п.3.12. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» встановлено необхідність приєднання до матеріалів справи та залишення без розгляду заяв про зміну предмета або підстави позову, поданих після початку розгляду господарським судом справи по суті, беручи до уваги те, що заяву позивачем подано без дотримання вимог процесуального законодавства, а саме після початку розгляду справи по суті та не було надіслано такої відповідачу, оскільки позивачем не надано квитанції та опису вкладення про відправку кореспонденції, що є порушенням статті 56, п.6 ч.1 ст. 63 ГПК України, суд не вважає за можливе здійснювати подальший розгляд справи з її врахуванням.

Відповідач, заперечуючи позовні вимоги зазначає, що вказані результати лабораторних досліджень складу та властивостей грунтів є сумнівними та не підтверджують однозначно факту порушення, а відібрання проб грунтів для дослідження було проведене з порушенням встановленого законом порядку.

В процесі виробничої діяльності ПАТ «Кохавинська паперова фабрика» з виробництва паперу, утворюються відходи, а саме скоп, що являє собою шламо- та пастоподібний осад. Скоп, що утворюється в процесі очищення зворотних вод та зневоднення осаду, накопичується в місці видалення відходів, на яке у встановленому порядку розроблений та затверджений Паспорт місця видалення відходів (реєстраційний № 6 від 11 грудня 2001 p.).

Згідно розділу № X «Категорії екологічної безпеки місця видалення відходів» паспорту МВВ, ПАТ «Кохавинська паперова фабрика» відноситься до категорії В, що передбачає необхідність щорічного розроблення заходів і проведення моніторингу та локалізації забруднень. На виконання цієї вимоги, щорічне проведення моніторингу фактичного рівня забруднення санітарно-захисної зони МВВ здійснюється лабораторією фізико-хімічних досліджень навколишнього середовища та промсанітарії ТзОВ «Євроекоскоп», яка атестована на право проведення вимірювань у сфері державного метрологічного нагляду, свідоцтво про атестацію № РЛ № 1777/11 від 30 травня 2011 року видане ДП «Львівстандартметрологія».

У 2014 році, для отримання фактичних даних, щодо наявності забруднюючих речовин в грунтах, ТзОВ «Євроекоскоп» 09.04.2014 р. та 03.06.2014 р. здійснювався відбір проб грунтів згідно ГОСТ 17.4.4.02-84 «Почва. Методы отбора и подготовка проб для химического, бактериологического гельминтологического анализа».

Хімічні аналізи відібраних проб проводились на чотирьох контрольних постах по 7 інгредієнтах. Результата по кожному контрольному посту наведені в Протоколах дослідження ґрунтів. При проведенні хімічних аналізів проб грунтів на межі СЯ МВВ перевищень гранично допустимих концентрацій (ГДК) забруднюючих речовин виявлено не було. Дослідженнями грунтів на межі СЗЗ МВВ зробленими вказаною лабораторією у попередні роки (2012, 2013) та наступні (2015, 2016) також не було встановлено перевищення ГДК.

Відповідач відмітив, що згідно Паспорту відходу «Скоп (відходи від очистки зворотних вод)» складеного в грудні 2012 p., погодженого з начальником Держуправління ОНПС ОСОБА_3, в хімічний склад скопу входить целюлози - 54,02 %, оксиду кремнію - 42,10 %, сульфатів - 0,41%, карбонатів - 1,65 %, іонів кальцію - 067%, іонів магнію - 0,14%. Небезпечні складові відходів, такі як мідь, цинк, свинець, залізо містяться у відходах від очистки зворотних вод в дуже незначних кількостях. В представленому ж позивачем розрахунку відшкодування шкоди, нібито заподіяної навколишньому природному середовищу, відображені суттєві перевищення ГДК вказаних важких металів, зокрема цинку, свинцю, міді. Більше того, позивачем зроблено розрахунок також на такий важкий метал, як кадмій, який взагалі не утворюється у виробництві відповідача, про що свідчить відсутність такого елемента у вказаному вище Паспорті відходу підприємства «Скоп (відходи від очистки зворотних вод)», погодженому Держуправлінням охорони навколишнього природного середовища.

Крім цього, під час проведення перевірки та відбору проб грунтів позивач не дотримав, встановлений Законом України «Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) в сфері господарської діяльності» порядок відбору проб продукції для проведення експертизи та не залишив один контрольний екземпляр проб відповідачу як суб'єкту господарювання. Це позбавило відповідача можливості провести повторну експертизу проб грунтів в незалежній експертній установі з метою перевірки достовірності результатів експертизи проведеної контролюючим органом.

Разом з тим, результати систематичних щорічних (в тому числі у 2014 р.) вимірювань з метою визначення фактичного рівня забруднення місця відведення відходів, відображені у звітах атестованої лабораторії фізико-хімічних досліджень навколишнього середовища та промсанітарії ТзОВ «Євроекоскоп», спростовують результати лабораторних досліджень проведених позивачем. Відтак, відповідач не порушив вимог природоохоронного законодавства, а саме забруднення землі відходами виробництва.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити повністю виходячи із наступних мотивів:

Відносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Цивільного кодексу України та спеціальними нормативно-правовими актами у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в народному господарстві в даний період, зокрема, ліс та інша рослинність.

Так, частиною 1, пунктом 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Глава 82 Цивільного кодексу України присвячена деліктним зобов'язанням, тобто зобов'язанням з відшкодування шкоди. Стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює загальні правила та підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. Зокрема, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника (аналогічно викладено у постанові Вищого господарського суду України від 03.06.2009р. у справі №25/207). Необхідною підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є наявність складу правопорушення, що складається з протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; настання шкідливого результату такої поведінки (шкоди); причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду. Відсутність хоча б одного з цих елементів складу правопорушення виключає відповідальність особи за завдану майнову шкоду. Із врахуванням вимог статтей 1166 та 1172 ЦК України у спорі про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, слід виходити з презумпції вини порушника. Отже, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди. (аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у Постанові Вищого господарського суду України від 14.10.2014р. у справі №906/249/14).

Відповідно до пункту "б" частини 1 статті 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов'язані додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля. Охорона земель включає: а) обґрунтування і забезпечення досягнення раціонального землекористування; б) захист сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб; в) захист земель від ерозії, селів, підтоплення, заболочування, вторинного засолення, переосушення, ущільнення, забруднення відходами виробництва, хімічними та радіоактивними речовинами та від інших несприятливих природних і техногенних процесів; г) збереження природних водно-болотних угідь; ґ) попередження погіршення естетичного стану та екологічної ролі антропогенних ландшафтів; д) консервацію деградованих і малопродуктивних сільськогосподарських угідь (стаття 164 Земельного кодексу України).

Згідно із ч.1 ст.164 Земельного кодексу України, охорона земель включає, зокрема, захист земель від забруднення відходами виробництва, хімічними та радіоактивними речовинами та від інших несприятливих природних і техногенних процесів.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про охорону земель» власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов'язані, зокрема: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України та забезпечувати захист земель від ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур'янами, чагарниками і дрібноліссям.

Згідно зі статтею 46 вказаного Закону при здійсненні господарської діяльності, пов'язаної із зберіганням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням і захороненням відходів, забезпечуються: виконання заходів щодо запобігання або зменшення обсягів утворення відходів та екологічно безпечне поводження з ними; максимальне збереження ґрунтового покриву на основі обраного оптимального варіанта територіального розміщення об'єктів поводження з відходами; зняття родючого шару ґрунту, його складування, збереження та використання при рекультивації земель, покращенні малопродуктивних земель і благоустрої населених пунктів; запобігання негативному впливу об'єктів поводження з відходами, що використовуються для збирання, зберігання, оброблення, утилізації, видалення, знешкодження і захоронення відходів на ґрунтовий покрив прилеглих територій; рекультивація земельних ділянок після ліквідації об'єктів поводження з відходами. Підприємства, установи та організації, а також громадяни, діяльність яких пов'язана з накопиченням відходів, зобов'язані забезпечувати своєчасне вивезення таких відходів на спеціальні об'єкти, що використовуються для їх збирання, зберігання, оброблення, утилізації, видалення, знешкодження і захоронення.

Державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються, зокрема, шляхом проведення перевірок (стаття 9 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель").

Згідно з статтею 10 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, між іншим, мають право: безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності.

Приписами ст. 211 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за порушення, зокрема псування сільськогосподарських угідь та інших земель, їх забруднення хімічними та радіоактивними речовинами і стічними водами, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" псування земель - це порушення природного стану земель, яке здійснюється без обґрунтованих проектних рішень, погоджених за затверджених в установленому законодавством порядку, забруднення їх хімічними, біологічними та радіоактивними речовинами, в тому числі тими, що викидаються в атмосферне повітря, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами, неочищеними стічними водами, порушення родючого шару грунту, невиконання вимог встановленого режиму використання земель, а також використання земель у спосіб, що погіршує їх природну родючість.

Судом встановлено, що Державною екологічною інспекцією у Львівській області упродовж 02.07-15.07.2014 року проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами Публічного акціонерного товариства «Кохавинська паперова фабрика» (акт перевірки №918/02,03,04/).

За результатами проведеної перевірки складено припис№918 від 15.07.2014 р. щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 21.10.2014 р. у справі № 813/5829/14, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду у справі №876/10498/14 від 05.07.2016 р. визнано протиправними та скасовано пункти 3, 5 та 6 припису Державної екологічної інспекції у Львівській області №918 від 15.07.2014 р. в частині подання звітності (п.3 припису) та щодо дотримання правил поводження з відходами та ліквідацією виявленого під час проведення перевірки засмічення земельної ділянки і розроблення паспорту відходу деревини (п.п.5, 6 припису).

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З врахуванням вимог ст.35 ГПК України факти, встановлені постановою Львівського окружного адміністративного суду від 21.10.2014 р. у справі № 813/5829/14, яка набрала законної сили є преюдиційними і не потребують додаткового доказування.

Згідно з ст.1172 Цивільного кодексу України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.56 Закону України «Про охорону земель» юридичні і фізичніособи, винні в порушенні законодавстваУкраїни про охорону земель, несуть відповідальність згідно із законом. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Відповідно до ст.41 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлює економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема передбачає відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до статей 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Зважаючи на те, що представленими позивачем доказами не підтверджено здійснення відповідачем забруднення земельної ділянки підприємства та представлено жодних обєктивних доводів, що спростовують наведені відповідачем факти, суд вважає що позовні вимоги про стягнення шкоди в розмірі 34 779,38 грн. є необґрунтованими та до задоволення не підлягають.

Згідно зі статтями 33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 43 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Судовий збір, сплачений платіжним дорученням за №285 від 09.08.2016 року в розмірі 1378,00 грн. відповідно до ст.49 ГПК України залишити за позивачем.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.33, 34, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні 09.03.2017 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст рішення складено та підписано 16.03.2017 р.

Суддя Блавацька-Калінська О. М.