ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року Справа № 903/410/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя: судді:Алєєва І.В. (доповідач), Дроботова Т.Б., Рогач Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Комунального підприємства "Луцьке підприємство електротранспорту"
на постановуРівненського апеляційного господарського суду від 20.12.2016
у справі№903/410/16 Господарського суду Волинської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Волиньобленерго" в особі Луцької районної філії
до Комунального підприємства "Луцьке підприємство електротранспорту"
простягнення 12 375,88 грн.,
за участю представників сторін:
від позивача:не з'явився;
від відповідача:не з'явився
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Волинської області від 10.08.2016, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.12.2016 у справі №903/410/16, позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Комунального підприємства "Луцьке підприємство електротранспорту" на користь Публічного акціонерного товариства "Волиньобленерго" в особі Луцької районної філії 12375,88грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач, Комунальне підприємство "Луцьке підприємство електротранспорту", з прийнятими судовими актами не погодився та звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи підстави звернення до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 13.03.2017 зазначена касаційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду.

В призначене судове засідання касаційної інстанції 21.03.2017 позивач та відповідач уповноважених представників не направили. Явка не визнавалась обов'язковою.

Перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, проаналізувавши доводи з цього приводу, викладені в касаційній скарзі, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги Комунального підприємства "Луцьке підприємство електротранспорту".

Як було встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 01.06.2004 між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) укладений договір про постачання електричної енергії №528-0364000, відповідно до умов якого позивач постачає електричну енергію, а відповідач оплачує її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до нього.

Пунктом 2.2.4 договору передбачено зобов'язання споживача здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника електричної енергії та електроустановками споживача згідно з додатком №5 "Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії".

Відповідно до додатку №5 до договору, останнім встановлено порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії, згідно п. 7 якого контроль споживання та генерації реактивної електроенергії здійснюється приладами обліку згідно таблиці п. 6 цього додатку. Прив'язка точок обліку до схеми електромережі та до значень ЕЕРП приведена у колонках 9 та 10 цієї таблиці. Згідно колонки 9 таблиці п. 6 точка розрахунку ЕЕРП Л31-08, Л 31-06.

Договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Вирішуючи спір у даній справі, господарські суди попередніх інстанцій встановили, що відповідач на виконання умов договору до липня 2015 року проводив повну оплату рахунків та не звертався до позивача з вимогою про внесення змін до договору. Разом з цим, за період з липня 2015 року по травень 2016 року за отримані послуги з постачання реактивної енергії на суму 18760,15грн. (що підтверджується наявними в матеріалах справи рахунками на оплату, актами про надання послуг з перетікання реактивної енергії, актами про обсяги переданої споживачу електричної енергії) розрахувався частково в розмірі 6384,27грн., внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість 12375,88грн.

За змістом ст.ст. 32-34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, належними і допустимими доказами; при цьому доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі.

Судове рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Беручи до уваги вищевикладене, Вищий господарський суд України, на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями фактичних обставин справи, перевіривши застосування ними норм матеріального та процесуального права, погоджується з висновками останніх про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо посилання скаржника на лист Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії №02/11-4466 від 11.09.2014 та лист Міністерства енергетики та вугільної промисловості №32.4-ВИХ/1444-16 від 16.11.2016, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що останні носять лише інформативний характер та не є нормативними документами, які регулюють порядок оплати за перетікання реактивної енергії.

В силу приписів ст. 1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права сама встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові місцевого чи апеляційного господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, у касаційної інстанції відсутні процесуальні повноваження щодо переоцінки фактичних обставин справи, встановлених під час розгляду справи місцевим господарським судом та під час здійснення апеляційного провадження.

Щодо викладених в касаційній скарзі інших доводів, то вони вже були обґрунтовано спростовані судом апеляційної інстанції, і колегія суддів касаційної інстанції погоджується з викладеними в оскаржуваній постанові мотивами відхилення доводів скаржника, у зв'язку з чим підстави для скасування постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 20.12.2016 у справі №903/410/16 відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20.12.2016 у справі №903/410/16 - залишити без змін, а касаційну скаргу Комунального підприємства "Луцьке підприємство електротранспорту" - без задоволення.

Головуючий суддя (доповідач) І.В. Алєєва
Суддя Т.Б. Дроботова
Суддя Л.І. Рогач