ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2017 р. Справа № 911/276/17

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кушнер» в особі Філії «Кушнер-Оболонь 2» Товариства з обмеженою відповідальністю «Кушнер», м.Біла Церква

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Біла Церква

про стягнення 4795,44 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2

Від відповідача: не зявився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Кушнер» в особі Філії «Кушнер-Оболонь 2» Товариства з обмеженою відповідальністю «Кушнер» (далі позивач) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення 4795,44 грн.

Провадження у справі №911/276/17 порушено відповідно до ухвали суду від 30.01.2017 року та призначено справу до розгляду на 14.02.2017 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання без поважних причин не зявився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав.

Представник позивача у судовому засіданні 14.02.2017 року на виконання вимог ухвали суду надав обґрунтування позовних вимог. Розгляд справи відкладався до 02.03.2017 року.

В судовому засіданні 02.03.2017 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 02.03.2017 року не зявився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав.

У звязку з чим, суд розглядає справу у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, господарський суд, ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, ТОВ «Кушнер» представлене Філією «Кушнер-Оболонь2» ТОВ «Кушнер» здійснює оптову торгівлю пивом (у пляшці та кегах), водою та сухариками. Продаж продукції здійснює на підставі укладеного з ОСОБА_3 договору поставки продукції з умовою повернення зворотної тари.

Між Філією «Кушнер-Оболонь 2» ТОВ «Кушнер» (надалі - Постачальник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі - Покупець) укладений Договір поставки продукції № 5879 від 05.08.2013 року (надалі - Договір), згідно якого Постачальник зобовязується поставити продукцію ОСОБА_3, а Покупець зобовязується своєчасно прийняти продукцію, сплатити її вартість та повернути зворотну тару в строк та на умовах передбачених цим Договором.

Згідно з п. 2 Розділу І Договору під терміном Продукція в даному договорі Сторони розуміють пиво в пляшках, банках та кегах, напої безалкогольні, напої слабоалкогольні, мінеральні води, мінеральні води ароматизовані, воду питну, що вироблені ПАТ «Оболонь», ДП ПАТ «Пивоварня Зіберта», ПАТ «Охтирський пивоварний завод», ПАТ «Красилівське», ПАТ «Бершадський пиво комбінат» та ПАТ «Севастопольський пиво-безалкогольний завод».

Позивач в позові зазначив та надав докази, що на виконання Договору поставки відповідно до видаткової накладної № ВН-Ф23690 від 18.06.2015 року Покупець отримав від Постачальника продукцію та зворотну тару, а саме: кега 50 л. в кількості 1 одиниця, вартістю без врахування ПДВ 1600,00 грн. (+ 20% ПДВ 320,00 грн.) та балон 10 кг в кількості 1 одиниця, вартістю без врахування ПДВ становить 1200,00 грн. (+ 20% ПДВ 240,00 грн.)

Пунктом 6 розділу II Договору поставки продукції визначено, що Покупець зобовязаний повертати Постачальнику 100% від поставленої кількості: кеги, вуглекислотні балони, ящики, піддони. Вся зворотна тара повинна бути повернена ОСОБА_3 Постачальнику в термін не більше 20 діб з дня отримання продукції, кеги - в термін не більше: 7 діб - для теплих місяців (квітень-вересень); 14 діб - для прохолодних місяців (жовтень-березень), вуглекислотні балони - в термін не більше 30 діб. Покупець зобовязується протягом 1 календарного дня повернути наявні залишки зворотної тари в разі дострокового розірвання або припинення строку дії цього договору.

Станом на 20.01.2017 року Покупець не повернув кегу та банон, внаслідок чого у нього виникла перед Постачальником заборгованість в сумі 2 800,00 грн ( + 20 % ПДВ 560 грн.), всього 3360 грн. вартості неповернутої тари.

Відповідно до п.1 розділу 2 Договору Покупець зобовязується забезпечити повне збереження схоронності зворотної тари, що передана в тимчасове користування Постачальником, не змінювати за власною ініціативою місце зберігання зворотної тари, письмово погоджувати з Постачальником нові місця зберігання зворотної тари, не передавати свої права та обовязки по даному договору третім особам.

Пунктом 7 розділу II Договору поставки продукції визначено, що ризик випадкового знищення та (або) пошкодження зворотної тари несе Покупець з моменту її отримання та до моменту її повернення Постачальнику, а п. 8 даного розділу передбачає, що у разі пошкодження, псування, втрати або знищення зворотної тари з вини ОСОБА_3, Покупець зобовязаний відшкодувати Постачальнику заставну ціну зворотної тари з врахуванням податку на додану вартість та відшкодувати всі спричинені своєю діяльністю або бездіяльністю збитки та упущену вигоду Постачальника.

Згідно з п. 9 розділу II Договору поставки продукції Сторони зобовязуються щомісячно, не пізніше пятого числа, проводити звірку залишків зворотної тари у ОСОБА_3 за попередній місяць, про що складається ОСОБА_3 звірки. Будь-які звірки взаєморозрахунків, пов'язані з купівлею-продажем продукції та поверненням зворотної тари проводяться лише за місцем знаходження Постачальника. Сторони домовились, що у разі неявки ОСОБА_3 на звірку, у випадку необгрунтованої відмови або ухилення ОСОБА_3 від проведення щомісячної звірки зворотної тари та (або) не підписання ОСОБА_3 звірки, звірка залишків зворотної тари проводиться за даними та на підставі розрахунків Постачальника. У такому разі Постачальником (його повноважним представником) в односторонньому порядку підписується та засвідчується печаткою ОСОБА_3 звірки та зазначається факт неявки ОСОБА_3 на звірку, необгрунтованої відмови або ухилення ОСОБА_3 від проведення щомісячної звірки зворотної тари та (або) не підписання ОСОБА_3 звірки.

05.07.2016 року представником Постачальника було проведено чергову звірку залишків зворотної тари по контрагенту ОСОБА_1 Покупець на звірку не зявився, про причини своєї відсутності не повідомив. За результатами проведеної звірки складено акт від 05.07.2016 року, яким було зафіксовано факт неповернення ОСОБА_3 зворотної тари на загальну суму 3360,00 грн. (з ПДВ).

У відповідності до п. 11 розділу II Договору поставки у разі неналежного виконання ОСОБА_3 умов пункту 9 розділу II, Постачальник залишає за собою право вимагати від ОСОБА_3 сплати штрафу в розмірі 1000 грн.

Згідно з п. 13. Розділу II Договору поставки за затримку в оплаті неповернутої зворотної тари більш ніж 14 календарних днів Постачальник залишає за собою право вимагати від ОСОБА_3 сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, з моменту предявлення вимоги.

У звязку з тим, що відповідач протягом 7 місяців від дати останнього відвантаження (станом на 21.06.2016 року) не замовляв та не реалізовував продукцію, позивачем 21.06.2016 року була виставлена претензія з вимогою повернути або оплатити вартість зворотної тари, а також повідомлено відповідача про дострокове розірвання Договору поставки продукції № 5879 від 05.08.2013 року.

Однак, станом на 20.01.2017 року відповідач жодних дій, спрямованих на повернення зворотної тари або відшкодування її вартості не вживав, обґрунтовані в претензії вимоги не задовольнив, у звязку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача 3360,00 грн. основного боргу, 435,44 грн. пені та 1000,00 грн. штрафу.

В обґрунтування наведених вимог позивач також пояснив, що оскільки кінцевою датою повного виконання відповідачем своїх зобовязань за Договором поставки претензією було визначено 11.07.2016 року, то 12.07.2016 року рахується початком, а 20.01.2017 року кінцевою датою нарахування пені. Таким чином, позивач просить стягнути пеню за 193 дні прострочення виконання зобовязання з повернення зворотної тари.

В додаткових поясненнях позивач зазначив, що з огляду на зміст п. 6 розділу II Договору поставки продукції, Покупець зобовязується протягом 1 календарного дня повернути наявні залишки зворотної тари в разі: демонтажу обладнання для розливу пива; письмової вимоги Постачальника, якщо ОСОБА_3 порушено умови даного Договору; письмової вимоги Постачальника, якщо останній вважає, що є загроза схоронності переданої в тимчасове користування зворотної тари; дострокового розірвання або припинення строку дії цього договору.

Ризик випадкового знищення та (або) пошкодження зворотної тари несе Покупець з моменту її отримання та до моменту її повернення Постачальнику.

Позивач зазначив, що 10.07.2016 року на виконання п. 10 розділу II Договору представниками позивача було проведено інвентаризацію наявних залишків зворотної тари, що є в тимчасовому користуванні ОСОБА_3 за адресою: м. Біла Церква, вул.Леваневського 40-а.

Комісія встановила, що передана в тимчасове користування зворотна тара за місцем її узгодженого розташування, згідно Видаткової накладної № ВН-Ф23690 від 18.06.2015 року відсутня, про що складений ОСОБА_3 інвентаризації від 10.07.2016 року, підписаний в односторонньому порядку.

Також позивач зазначив, що з телефонної розмови між представником філії ОСОБА_4 та ОСОБА_1 виявилось, що відповідач не має наміру повертати тару.

В п. 8 розділу II Договору зазначено, що при пошкодженні, псуванні, втраті або знищенні зворотної тари з вини ОСОБА_3, Покупець зобовязаний відшкодувати Постачальнику заставну ціну зворотної тари з врахуванням податку на додану вартість та відшкодувати всі спричинені своєю діяльністю або бездіяльністю збитки та упущену вигоду.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, оскільки відповідачем своєчасно не повернуто зворотну тару та не відшкодовано її вартість, вимога позивача про стягнення з відповідача 3360,00 грн. заставної вартості зворотної тари підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з п. 13. Розділу II Договору поставки продукції за затримку в оплаті неповернутої зворотної тари більш ніж 14 календарних днів Постачальник залишає за собою право вимагати від ОСОБА_3 сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, з моменту предявлення вимоги.

Також, про можливість застосування пені за порушення не грошового зобовязання в господарських відносинах свідчить судова практика (постанова Верховного Суду України від 22.11.2010 року у справі №14/80-09-2056 та постанова Вищого господарського суду України від 20.12.2011 року у справі № 4/5025/1063/11).

Як вбачається з наданих позивачем доказів та розрахунку позову, вимога про повернення зворотної тари або відшкодування її вартості в термін до 11.07.2016 року була виставлена відповідачу 21.06.2016 року і не виконана у визначений строк. Таким чином, позивач просить стягнути пеню за період з 12.07.2016 року до 20.01.2017 року, тобто 193 дні прострочення, в сумі 435,44 грн.

Однак, як визначено п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій припиняється через 6 місяців від дня порушення зобовязання, якщо інший строк нарахування не передбачений умовами договору.

Як вбачається з п. 13. Розділу II Договору нарахування пені передбачено за затримку в оплаті неповернутої зворотної тари більш ніж 14 календарних днів, при цьому сторонами не погоджено більш тривалого строку нарахування пені, ніж передбачено п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Враховуючи, що факт відсутності тари за адресою її місцезнаходження зафіксований позивачем в акті інвентаризації від 10.07.2016 року, вимога про повернення тари чи відшкодування її вартості отримана відповідачем 23.06.2016 року, строк виконання відповідного зобовязання становить один календарний день і вважається простроченим з 25.06.2016 року, враховуючи погоджену сторонами умову про нарахування пені за затримку в оплаті неповернутої зворотної тари більш ніж 14 календарних днів, які спливають 08.07.2016 року (включно), а в претензії позивач вимагав повернути тару чи відшкодувати її вартість до 11.07.2016 року, нарахування позивачем пені з 12.07.2016 року є правомірним.

Однак, оскільки Договором не погоджено більш тривалого терміну нарахування пені, пеня вважається правомірно нарахованою за період шість місяців, тобто з 12.07.2016 року по 12.01.2017 року, що за розрахунком суду складає 418,30 грн.

Заявлена позивачем вимога про стягнення 1000 грн. штрафу за порушення п. 9 розділу ІІ Договору щодо проведення звірки залишків зворотної тари, є доведено та правомірною, відповідачем не спростована і підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення 3360,00 грн. заставної вартості зворотної тари, 1000 грн. штрафу та 418,30 грн. пені. В решті позов задоволенню не підлягає.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (09100, АДРЕСА_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кушнер» за реквізитами Філії «Кушнер-Оболонь 2» ТОВ «Кушнер» (02192, м. Київ, вул. Миропільська, 4, код 32559075) 3360,00 грн. основного боргу, 418,30 грн. пені, 1000,00 грн. штрафу та 1594,28 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В задоволенні решти позову відмовити.

Дане рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 14.03.2017 року