ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2017 р.Справа № 922/4685/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Косма К.І.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Альба Україна", м. Бориспіль
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека низьких цін Харків", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_1 (дов.б/н від 25.01.17)

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Альба Україна", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека низьких цін Харків", м. Харків (Відповідача) суми заборгованості у розмірі 1 773 526,90 гривень, у тому числі, 921 104,87 гривень суми основної заборгованості, 71156,10 гривень суми 3% річних, інфляційні нарахування в сумі 781 265,93грн. Заявлену вимогу обґрунтував неналежним виконанням Відповідачем умов договору купівлі-продажу №773, укладеного між сторонами 25.08.2010 року. Крім того, Позивач просив суд стягнути з Відповідача 2104,21 гривень судового збору.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, у наданому поясненні зазначає, що між Приватним акціонерним товариством АЛЬБА УКРАЇНА та Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» був укладений договір про уступку права вимоги №101389-20/13-7 за договором застави майнових прав №101388-20/13-6 від 13.11.2013 року на підставі якого Приватне акціонерне товариство АЛЬБА УКРАЇНА уступає публічному акціонерному товариству «Банк «Київська Русь» право вимоги від юридичних осіб у переліку додатка 2, за договорами купівлі-продажу у вимозі сплати грошових коштів вказаних у Додатку 1.

На думку Приватного акціонерного товариства АЛЬБА УКРАЇНА договір, про уступку права вимоги №101389-20/13-7 за договором застави майнових прав №101388-20/13-6 від 13.11.2013 року є рамковим. Договір, що був укладений, у свою чергу виступає гарантією надання певних послуг та виникнення зобовязань у майбутньому в якому зазначені загальні засади виконання умов договору та здійснення взаємодії сторін договору в майбутньому. В нашому випадку це здійснення стягнення заборгованості як нового Кредитора.

Приватне акціонерне товариство АЛЬБА УКРАЇНА не заперечує факту укладення договору, але вважає що фізично право вимоги передані не були , не були витребувані та передані необхідні документи для здійснення обовязків нового кредитора за договором, що відповідно вказує на відсутність повної передачі прав і обовязків до нового Кредитора.

Представник Відповідача у судовому засіданні та у наданому запереченні (вх. №7570 від 06.03.2017 р.) проти позовних вимог заперечує та зазначає, що викладене позивачем у наданих поясненнях визнано факт укладення договору уступки права вимоги №101389-20/13-7 від 13 листопада 2013 року, цілком Відповідач погодився, однак повністю заперечує проти викладеного у поясненні Позивача доводу стосовно того що відсутня повна передача прав і обовязків до нового Кредитора оскільки фізично права вимоги передані не були, адже це твердження ґрунтується виключно на припущенні останнього.

За висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та є необхідними для прийняття повного і обґрунтованого судового рішення, внаслідок чого справа розглядається відповідно до норм ст. 75 ГПК України. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, в разі необхідності - ознайомлення з матеріалами справи, надання доказів на підтвердження своєї позиції по суті спору тощо).

Розглянувши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив наступне.

З наданих матеріалів справи, пояснень Позивача, право вимоги за договором купівлі-продажу №773 від 25.08.2010р. було відступлено ПАТ «Банк «Київська Русь» Позивачем за договором про уступку права вимоги №101389-20/13-7 від 13 листопада 2013 року.

Відповідно до п.3.1. Договору про уступку права вимоги №101389-20/13-7 від 13 листопада 2013 року (далі - договір), договір укладено з відкладальною умовою відповідно до ст. 212 Цивільного кодексу України.

У свою чергу сторони обумовили настання прав настанням наступних обставин: ст. 3.2. Договору зазначено, - «Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами. Право вимоги, що є предметом цього договору переходить до Цессіонарія в наступних випадках: 3.2.1. з моменту виникнення у Цессіонарія права звернення стягнення на заставні майнові права за Договором застави майнових прав №101388-20/13-6 від 13 листопада 2013 року, укладеним між Сторонами (надалі «Договір застави майнових прав»); 3.2.2. у випадку порушення Цедентом зобовязань за Договором застави майнових прав, зокрема, зобовязань, передбачених п.3.1.3., 3.1.4. та 3.1.5. зазначеного договору застави з моменту вчинення Цедентом дій (бездіяльності), що є порушенням зобовязань за Договором застави майнових прав.»

Відповідно до п.3.3.Договору, право вимоги, що є предметом цього Договору переходить до Цессіонарія у разі настання будь-якого з випадків передбачених п.п. 3.2.1. та 3.2.2. цього Договору після відправлення Цесіонарієм письмового повідомлення на адреси Цедента та Боржника про набуття права вимоги за цим Договором. Цесіонарій відправляє такі повідомлення Цеденту та Боржнику поштою телеграмою з повідомленням про вручення.

Відповідно до п.4.1. Договору, у випадку настання будь-якої з подій, передбачених п.3.2.1. та п.3.2.2. цього Договору та здійснення Цесіонарієм дій, передбачених пунктом 3.3. цього Договору, Цедент втрачає в повному обсязі право вимагати від Боржника виконання умов Контракту.

Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) №44269152 зареєстровано звернення стягнення 21.05.2014р. на підставі договору застави майнових прав №101388-20/13-6, 13.11.2013, ПАТ «Банк «Київська Русь», ПрАТ «Альба Україна», повідомлення про порушення забезпеченого обтяження зобовязання №3305/20-22843 від 21.05.2014р. ПАТ «Банк «Київська Русь», тобто підтверджено настання обставини обумовленої у договорі.

Також повідомленням ПАТ «Банк «Київська Русь» від 22.05.2014р. №3346/20-23871 було повідомлено Відповідача про виконання вимог за правом грошової вимоги.

У своїх поясненнях Позивач підтвердив факт укладення договору уступки права вимоги №101389-20/13-7 від 13 листопада 2013 року наступним: «На нашу думку договір, про уступку права вимоги №101389-20/13-7 за договором застави майнових прав №101388-20/13-6 від 13.11.2013 року є рамковим. Договір, що був укладений, у свою чергу виступає гарантією надання певних послуг та виникнення зобовязань у майбутньому в якому зазначені загальні засади виконання умов договору та здійснення взаємодії сторін договору в майбутньому. В нашому випадку це здійснення стягнення заборгованості як нового Кредитора.

Позивач не заперечує факту укладення договору. Договір фактично був укладений, але фізично право вимоги передані не були, не були витребувані та передані необхідні документи для здійснення обовязків нового кредитора за договором, що відповідно вказує на відсутність повної передачі прав і обовязків до нового Кредитора.»

Згідно ст. 32 ГПК України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Доводи Позивача стосовно того що відсутня повна передача прав і обовязків до нового Кредитора оскільки фізично права вимоги передані не були є безпідставними та необґрунтованими та спростовуються тим, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. (ст. 517 ЦК України).

Отже ці документі потрібні для того щоб засвідчити дійсність та наявність предмету вимоги, тобто, як зазначено наведеній нормі права що передаються.

Однак, Позивач зробив безпідставне припущення коли ототожнив факт передання документів що засвідчують права що передаються та факт передання права вимоги цих прав новому кредитору (який підтвердив у своїх поясненнях).

Статтею 212 ЦК України встановлено, що особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

В матеріалах справи також відсутні докази того що сторони домовилися щодо обставин настання яких можуть припинити права вимоги нового кредитора тощо.

В матеріалах справи також відсутні докази на підтвердження доводів Позивача стосовно того що не були передані необхідні документи кредиторові в порушення ст. 33 ГПК України, яка передбачає обовязок для кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань. Аналогічні норми містяться в ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договір, укладений сторонами з дотримання вимог, необхідних для чинності правочину, у тому числі відповідно до чинних нормативно-правових актів, має обов'язкову силу для сторін. Будучи пов'язаними взаємними правами та обов'язками (зобов'язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов'язання.

Згідно ст.512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, оскільки Позивачем було відступлено ПАТ «Банк «Київська Русь» право вимоги за договором купівлі-продажу №773 від 25.08.2010р. (що підтверджується як матеріалами справи та поясненнями Позивача) відповідно до договору про уступку права вимоги №101389-20/13-7 від 13 листопада 2013 року, який вступив в дію у звязку із порушенням Позивачем договору застави майнових прав №101388-20/13-6, 13.11.2013, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) №44269152, суд вважає що у Позивача відсутні законні підстави звертатися до ТОВ «Аптека низьких цін Харків» з вимогами за договором купівлі-продажу № 773 від 25.08.2010р.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої при відмові у задоволенні позову судовий збір покладається на позивача.

Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 22, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити.

Повне рішення складено 13.03.2017 р.

Суддя ОСОБА_2