ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2017 р. Справа № 925/1639/16

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого судді Чевгуза О.В., з секретарем судового засідання Голосінською Н.М., за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1- представник за довіреністю,

від відповідача: представник не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні господарського суду Черкаської області у м. Черкаси справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Група Венето", м. Черкаси

до Комунального підприємства "Черкаські ринки", Черкаської міської ради", м. Черкаси

про стягнення 37429 грн. 55 коп.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов, у якому позивач просить стягнути із відповідача 36579,14 грн., із яких: 32100,00 грн. основного боргу, 998,93грн. 3% річних та 3498,21грн. інфляційних за укладеним між сторонами договором купівлі-продажу 1.1-06/232 від 12.05.2015.

Заявою від 09.02.2017 позивач збільшив розмір позовних вимог до 37429 грн. 55 коп. із яких: 32100,00 грн. основного боргу, 1125,87грн. 3% річних та 4203,68 грн. інфляційних.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач письмовий відзив на позовну заяву не подав, у судове засідання не з'явився, не повідомив про причини, хоча був належним чином повідомлений про день та час судового засідання, ухвали суду про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи направлені на адресу, яка зазначена позивачем у позовній заяві та у витязі із ЄДР на відповідача.

Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності представника відповідача, оскільки неявка представника відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, а направляти свого представника у судове засідання чи заперечувати проти позову є правом сторони, а не обовязком.

На підставі ст.75 ГПК України справа розглянута за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні 28.02.2017 оголошена вступна та резолютивна частини рішення суду.

Заслухавши представника позивача, дослідивши усі обставини, перевіривши матеріали справи, суд виходить з наступного:

12 травня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Група Венето" (Продавець) та Комунальним підприємством "Черкаські ринки" Черкаської міської ради" (Покупець) було укладено договір №1.1-06/232 (далі Договір), за умовами якого Продавець зобовязується передати у власність Покупця, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити товар, а саме прилавок БК-192 (надалі - Товар).

Згідно з пунктом 3.1 Договору ціна товару, що поставляється, складає 14166,67 грн., крім того ПДВ 20%-2833,33 грн. Загальна сума Договору становить 17000 грн.

Пунктом 3.4 Договору сторони погодили, що оплату товару Покупець проводить частинами протягом 60 днів з моменту укладання Договору.

Згідно з видатковою накладною №ГВ33-00157 від 28.05.2015 позивач поставив відповідачу прилавок БК-192 в кількості 2 шт. на загальну суму 17000 грн. (а.с.12).

Відповідач у визначений договором строк за отриманий товар не розрахувався, тому на адресу відповідача було направлено претензію №17-01/47 від 29.04.2016 з вимогою у семиденний строк сплатити позивачу 17000 грн. вартості поставленого товару.

11 липня 2016 року між сторонами Договору було складено та підписано акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2015 по 11.07.2016, згідно якого за відповідачем рахувалась заборгованість у сумі 17000 грн., акт звірки підписаний уповноваженими представниками позивача та відповідача та скріплений їх печатками.

Крім того, на підставі додатково досягнутих домовленостей згідно видаткової накладної №ГВ08-00006 від 11.07.2016 позивач поставив відповідачу товару, а саме : прилавок БК-192 в кількості 3 шт. на загальну суму 255000 грн.( а.с. 13)

21.07.2016 позивач направив на адресу відповідача претензію-вимогу №1837 від 02.03.2015, в якій вимагав негайно сплатити заборгованість за поставлений товар за видатковими накладними №ГВ33-00157 від 28.05.2015 та №ГВ08-00006 від 11.07.2015 в загальній сумі 42500 грн. та нарахованих інфляційних та річних за прострочення виконання грошового зобовязання.

Позивач зазначає, що відповідач здійснив часткову оплату поставленого товару, не сплативши решту заборгованості в розмірі 32100 грн..

З 14 липня 2015 року Покупець (відповідач) вважається таким, що прострочив виконання зобовязання.

23 грудня 2016 року між сторонами було складено та підписано акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2016 по 22.12.2016, згідно якого за відповідачем рахувалась заборгованість у сумі 32100 грн., акт звірки розрахунків підписаний уповноваженими представниками позивача та відповідача та скріплений їх печатками.

Порушення відповідачем умов Договору в частині оплати поставленого товару стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення заборгованості.

За порушення строків виконання грошових зобовязань позивач нарахував відповідачу 1125,87грн. 3% річних та 4203,68 грн. інфляційних, які просить стягнути разом із основною заборгованістю.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлене договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини купівлі-продажу врегульовані Главою 54 ЦК України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На виконання умов Договору позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 17000 грн., що підтверджується видатковою накладною №ГВ33-00157 від 28.05.2015.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли також на підставі усної домовленості, за умовами якої позивач продав відповідачу відповідний товар прилавок БК-192 в кількості 3 шт. згідно видаткової накладної №ГВ08-00006 від 11.07.2015.

Таким чином, між сторонами склалися відносини купівлі-продажу, основані на усній угоді між сторонами, з оформленням накладної для підтвердження фактичної передачі товару, що не забороняється законом. Згідно з ст. 224 Цивільного кодексу за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Накладна №ГВ08-00006 від 11.07.2015, оригінал якої оглянутий у судовому засіданні, належним чином оформлена, є в наявності підписи посадових осіб позивача та відповідача, підписи цих осіб скріплені печатками позивача та відповідача.

Як встановлено судом, правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем за своєю правовою природою відповідають ст. 655 ЦК України, відповідно до якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що відповідач свої зобовязання по оплаті отриманого товару виконав лише частково і на день звернення позивача до суду заборгованість відповідача складає 32100 грн.

Оскільки відповідачем не надано суду доказів належного виконання його зобовязань перед позивачем щодо оплати товару, позовна вимога про стягнення 32100 грн. заборгованості підлягає до задоволення.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляцій за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав своє зобовязання і не розрахувався із позивачем в установлені договором строки вимога позивача про стягнення з відповідача індексу інфляції у сумі 4203,68 грн. та 1125,87 грн. три проценти річних за прострочення відповідачем проведення розрахунку в період з 14.07.2015 по 09.02.2017 підлягає до часткового задоволення, оскільки позивачем невірно розраховані суми відсотків річних та інфляційних втрат.

Розрахунок сум стягнення 3% річних та інфляційних втрат перевірено судом за допомогою калькулятора штрафних санкцій апаратного комплексу Еліт: ОСОБА_2. Суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача належить стягнути 1112,90 грн. 3% річних та 4143,39 грн. інфляційних за період з 14.07.2015 по 09.02.2017 в іншій частині річних та інфляційних слід відмовити за необґрунтованістю.

Судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, було запропоновано сторонам подати докази в обґрунтування позову і заперечень проти нього.

Відповідач не скористався своїм правом заперечення проти позову, не підтвердив доказами, відповідно до ст.33, 34 ГПК України, про відсутність у нього заборгованості, тому суд вважає доведеним право позивача на стягнення з відповідача 32100,00 грн. основного боргу, 1112,90 грн. 3% річних та 4143,39 грн. інфляційних.

Відповідно до статті 49 ГПК України з відповідача підлягають відшкодуванню позивачу, понесені останнім витрати на сплату судового збору в сумі 1378 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 49, ст. ст. 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства Черкаські ринки Черкаської міської ради, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 221, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Група Венето", вул..Горького, 27, м. Черкаси, - 32100,00 грн. основного боргу, 1112,90 грн. 3% річних, 4143,39 грн. інфляційних та 1378 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 09 березня 2017 року

Суддя О.В. Чевгуз