ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" березня 2017 р.Справа № 916/83/17

За позовом Відділ освіти, науки, молоді та спорту Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області;

до відповідача Фізична особа-підприємець ОСОБА_2

про стягнення 20400грн.

Суддя Гуляк Г.І.

Представники:

Від позивача: Дудін С.О. - за дорученням;

Від відповідача: -не з'явився;

Суть спору: Відділ освіти, науки, молоді та спорту Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 20 400 гривень.

Ухвалою суду від 6 січня 2017 року порушено провадження у справі №916/83/17 та призначено до розгляду на 23 січня 2017 року.

Відповідач в засідання суду не з`явився, правом на відзив в порядку ст. 59 ГПК України не скористався. Ухвали господарського суду Одеської області від 06.01.2017р., 23.01.2017р., та від 20.02.2017 р., направлялись відповідачу за належною адресою, зазначеною в позовній заяві та Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 16.03.2016р. та від 06.03.2017 року.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу суду було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до п. 32 Інформаційного листа ВГСУ від 29 вересня 2009 року № 01-08/350 "Про деякі питання, порушені в доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України" викладена правова позиція, згідно якої відмітка про відправку процесуального документа суду на зворотньому аркуші у лівому нижньому куті першого примірника процесуального документа є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам у справі та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначено про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання.

Враховуючи викладене, справа розглядається без участі відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

6 червня 2014 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (продавець/відповідач) та Відділом освіти, науки, молоді та спорту Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області (покупець/позивач) було укладено договір про закупівлю №39 (надалі договір), відповідно до умов якого продавець зобов'язався здійснити поставку та передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язався прийняти товар та здійснити оплату його вартості, згідно умов договору, п.1.1 договору.

Згідно п. 1.2 договору, оплата здійснюється з відповідного рахунку державного казначейства, найменування товару - водонагрівач та холодильник, п.1.3 договору.

Відповідно до п.2.1 договору, загальна вартість договору складає 20 400 гривень.

Позивач взяті зобов'язання виконав повністю здійснив оплату в сумі 20 400 гривень, що підтверджується копією платіжного доручення за №578 від 06.06.2014 року.

Договір вступає в силу з моменту підписання та діє до 31.12.2014 року, п.3.1. договору.

Як зазначив позивач, відповідач товар не передав, умови договору не виконав, на адресу відповідача 15.03.2016 року за №1-15/285 було направлено претензію, яка відповідачем була залишена без відповіді.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням прийнятих на себе договірних зобов'язань відповідачем та направлені на стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 20 400 гривень.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Так, у п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір.

Підставою виникнення господарських зобов'язань за приписами ч. 1 ст. 177 Господарського кодексу України є договір.

Згідно із ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу вимог ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як було встановлено в ході розгляду справи, 6 червня 2014 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (продавець/відповідач) та Відділом освіти, науки, молоді та спорту Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області (покупець/позивач) було укладено договір про закупівлю №39 (надалі договір), відповідно до умов якого продавець зобов'язався здійснити поставку та передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язався прийняти товар та здійснити оплату його вартості, згідно умов договору, п.1.1 договору. Згідно п. 1.2 договору, оплата здійснюється з відповідного рахунку державного казначейства, найменування товару - водонагрівач та холодильник, п.1.3 договору. Відповідно до п.2.1 договору, загальна вартість договору складає 20 400 гривень. Позивач взяті зобов'язання виконав повністю здійснив оплату в сумі 20 400 гривень, що підтверджується копією платіжного доручення за №578 від 06.06.2014 року.

Відповідно до ст. 203 Кодексу торговельного мореплавства України, за договором чартеру (фрахтування) судна на певний час судновласник зобов'язується за обумовлену плату (фрахт) надати судно фрахтувальнику для перевезення пасажирів, вантажів та для інших цілей торговельного мореплавства на певний час.

Товар у встановлений строк не переданий, хоча позивач виконав умови договору в частині сплати вартості товару.

Згідно ч.1 ст.612 ЦКУ, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, а ч. 3 ст.612 ЦКУ передбачає, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Оскільки відповідач у зазначений договором термін не передав позивачу товар, позивач правомірно застосовує ч.3 ст.612 ЦК України.

Таким чином сума неповерненої передоплати складає 20 400 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача.

Частиною 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ГК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За приписами ст.612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив. якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Наведені Позивачем докази у встановленому законом порядку Відповідачем не спростовані.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Відповідно, на підставі ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у межах заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Відділу освіти, науки, молоді та спорту Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області (67700 Одеська область м. Білгород-Дністровський вул.. Св.Георгіївська,13, ) грошові кошти у сумі 20 400 (двадцять тисяч чотириста) гривен та витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім ) гривень.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України..

Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК України.

Повне рішення складено 17 березня 2017 р.

Примітка: в судовому засіданні 06 березня 2017 р. при оголошенні вступної та резолютивної частини даного рішення, сторонам було повідомлено, що повний текст рішення буде підписано 10 березня 2017 року. Однак у зв'язку з перебуванням судді Гуляк Г.І. на лікарняному з 09.03.2017 р. по 16.03.2017 р. включно, повний текст даного судового рішення було оформлено відповідно до вимог ст.ст. 84- 85 ГПК України - 17 березня 2017 року.

Суддя Г.І. Гуляк