РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2017 р. Справа № 903/725/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Олексюк Г.Є.

суддів Філіпова Т.Л.

суддів Гудак А.В.

при секретарі судового засідання Вох В.С.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 виробничого кооперативу "Мрія" на рішення господарського суду Волинської області від 15.11.16 р.

у справі № 903/725/16 (суддя Дем`як Валентина Миколаївна )

позивач ОСОБА_2 заступник керівника Маневицької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління держгеокадастру у Волинській області

відповідач ОСОБА_1 виробничий кооператив "Мрія"

про внесення змін до договору оренди землі від 11.04.2012р.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3 ( представник, довіреність у справі)

відповідача - не з"явився

прокурора- Лис Н.В.

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 15.11.2016 року ( суддя Дем"як В.М.) позов ОСОБА_2 заступника керівника Маневицької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління держгеокадастру у Волинській області до ОСОБА_1 виробничого кооператив "Мрія" про внесення змін до договору оренди землі від 11.04.2012р. задоволено повністю.

Внесено зміни до п. п. 5, 9 договору оренди землі, укладеного 11.04.2012р. між Маневицькою районною державною адміністрацією Волинської області (Орендодавець) та СВК «Мрія» (Орендар), який зареєстровано в управлінні Держкомзему у Маневицькому районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 11.04.2012 року за №00137 та викладено їх в наступній редакції:

«п.5 Нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка передається в оренду становить 2369465,24грн.»

«п.9 Орендна плата справляється виключно у грошовій формі в розмірі 71084,00грн. в рік, що становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки».

Стягнуто з ОСОБА_1 виробничого кооперативу Мрія (44663, Волинська обл., Маневицький р-н, с.Старосілля, вул. Свердлова,6, ) в користь прокуратури Волинської області (м.Луцьк, вул.Винниченка, 15, р/р4945 в Держказначейській службі України, МФО 820172, КБК 22030001) 1378,00 грн. витрат по судовому збору.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд керувався положеннями ч.1 ,ч.8 ст. 93, ст. 206 Земельного кодексу України, п.288.1, п.289.1 Податкового кодексу України, ст.15, ч.ч.1,2 ст. 21 Закону України "Про оренду землі", ч.5 ст. 5, ч.2 ст. 23 Закону України "Про оцінку землі", ст. 632 Цивільного кодексу України, ч.ч.1-4 ст.188 Господарського кодексу України та пришов до висновку, що оскільки сторонами в договорі оренди передбачена можливість зміни розміру орендної плати, зокрема, у випадках встановлених законом, а орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, тому законодавча зміна граничного розміру цієї плати по п.288.5.1 Податкового кодексу України є підставою для перегляду встановленого умовами договору розміру орендної плати (постанова Верховного Суду України від 06.12.2010р. по справі №2-1/10068-2008).

В свою чергу, доводи відповідача про те, що він надіслав лист Головному управлінню Держгеокадастру у Волинській області про дострокове розірвання договору оренди землі від 11.04.2012р. у звязку з тим, що на даній земельній ділянці був споруджений обєкт, а саме: для населення мінеральних добрив цивільною авіацією, однак згідно протоколу №3 від 23.09.2016р. та акту-обстеження даний обєкт було списано, не взято місцевим судом до уваги, оскільки списання обєкта нерухомого майна у бухгалтерському обліку не є безумовною обставиною, яка свідчить про те, що його на орендованій ділянці не існує.

Не погодившись із прийнятим рішенням, СВК «Мрія» звернулась з апеляційною скаргою, в якій вказує, що при винесенні рішення судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт повідомляє, що 23.09.2016 р. СВК «Мрія» отримала від Маневицької РДА лист про внесення змін до Договору оренди землі, а саме в частині зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки та орендної плати, до листа було додано додаткову угоду із зазначенням внести істотні зміни до договору оренди землі та із зазначенням строку надання відповіді, а саме 5-ти робочих днів.

Скаржник вказує, що 30.09.2016 р. СВК «Мрія» надала відповідь на лист Маневицької РДА, де просила припинити дію договору оренди з поданням наступних документів: додаткової угоди про розірвання договору, акту-обстеження та протоколу.

Крім того, апелянт зазначає, що згідно з п. 39 Договору дія договору припиняється шляхом розірвання за взаємною згодою сторін.

Разом з тим, 12.10.2016 р. СВК «Мрія» отримала відповідь від Маневицької РДА з вказівкою звернутися до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області з відповідною заявою. Причиною звернення стало те, що прийняття рішення щодо розпорядження земельною ділянкою буде перевищення повноважень районною державною адміністрацією.

Апелянт зазначив, що на момент розгляду справи в суді першої інстанції СВК «Мрія» не отримувало відповіді від Головного управління Держгеокадастру на лист про припинення договору оренди землі № 000137 від 11.04.2012 р.

На думку скаржника, суд, задовольняючи вимоги прокуратури, посилається тільки на те, що не надано документів про відсутність майна на даній земельній ділянці,хоча відповідачем було надано витяг з реєстру речових прав, де видно, що за СВК «Мрія» відсутнє дане майно.

Апелянт покликається на норми чинного законодавства, в яких передбачено можливість зміни умов договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадках, встановлених договором або законом.

Однак, на думку скаржника, ні нормами закону, ні договором оренди землі не передбачено зміни орендної плати за землю при зміні грошової оцінки землі, і підстав для внесення змін до договору оренди землі немає.

Просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 15.11.2016 р. повністю, а позов ОСОБА_2 заступника керівника Маневицької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління держеокадастру у Волинській області залишити без розгляду.

В запереченнях на апеляційну скаргу перший заступник керівника Маневицької місцевої прокуратури Волинської області вказує, що на час укладення договору нормативно - грошова оцінка не була проведена.

Однак, станом на час пред"явлення позову, нормативно - грошова оцінка земельної ділянки, яка є предметом позову, відповідно до витягу із технічної документації про нормативно - грошову оцінку земельної ділянки, становить - 2 369 465, 24 грн. із врахуванням коефіцієнту індексації нормативної - грошової оцінки. Вказану нормативно - грошову оцінку затверджено також рішенням Маневицької районної ради за № 46/14 від 26.03.2015р.

Вказує, що Відділом Держгекадастру у Маневицькому районі неодноразово надсилалися листи відповідачу із вимогою укласти додаткову угоду щодо розміру сплати орендної плати за землю (14.01.2016р., 28.01.2016р., 29.03.2016р., 16.08.2016р. - копії додано до позовної заяви), однак відповіді від СВК «Мрія» не було.

Крім того, зазначає, що Маневицькою РДА 20.09.2016р., направлено керівнику СВК «Мрія» додаткову угоду до договору оренди землі від 11.04.2012р., в частині приведення у відповідність до вимог чинного законодавства розміру орендної плати за землю, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Однак, на час пред"явлення позову відповідь від відповідача не надійшла.

Оскільки сторонами в договорі оренди передбачена можливість зміни розміру орендної плати, а орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, тому законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду встановленого умовами договору розміру орендної плати (постанова Верховного Суду України від 06.12.2010р. по справі №2-1/10068-2008).

Наголошує на принципі пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, а тому просить залишити рішення господарського суду Волинської області у справі № 903/725/16 від 15.11.2016р., яким задоволено позов першого заступника керівника Маневицької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області до СВК «Мрія» про внесення змін до договору оренди землі від 11.04.2012р. без змін, а апеляційну скаргу відповідача - СВК «Мрія» - без задоволення.

Головне управління Держгеокадастру у Волинській області у відзиві заперечує проти поданої СВК „Мрія" апеляційної скарги

Зазначає, що з 01 січня 2013 року у зв'язку з набранням чинності Законом України № 5245-VI від 06.09.2012р. „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" повноваження щодо розпорядження земельними ділянками державної власності сільськогосподарського призначення перейшло від райдержадміністрацій до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастру) та його територіальних органів. Відповідно і права та обов'язки орендодавця за договором оренди землі, укладеним між Маневицькою райдержадміністрацією та СВК „Мрія", перейшли до територіального органу Держгеокадастру - Головного управління Держгеокадастру у Волинській області.

14.01.2016р., 28.01.2016р., 29.03.2016р., 16.08.2016р. з метою приведення у відповідність до вимог чинного законодавства умов договору оренди землі відділ Держгекадастру у Маневицькому районі від імені Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, як орендодавця, надсилав СВК „Мрія"листи із вимогою укласти додаткову угоду щодо розміру орендної плати за землю, разом з тим відповіді від орендаря не отримано.

Просить врахувати, що виходячи із вимог чинного законодавства, орендна плата за землі державної власності є істотною умовою договору оренди землі, а її розмір визначається з урахуванням вимог Податкового кодексу України.

Вважає, що місцевим господарським судом при вирішенні справи правильно встановлено обставини невідповідності розміру орендної плати за користування земельної ділянкою вимогам чинного законодавства (орендна плата є меншою 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, мінімального розміру орендної плати, встановленого Податковим кодексом України) та право сторони договору на її перегляд з цієї причини.

Наголошує, що дані обставини підтверджені копією договору оренди землі, листами орендодавця до орендаря про перегляд орендної плати, розробленою та затвердженою рішенням Маневицької районної ради №46/14 від 26.03.2015р. технічною документацією із землеустрою по нормативній грошовій оцінці орендованої Відповідачем земельній ділянці площею 4,84 га у сумі 1222023,64 грн, виданим Витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Доводи відповідача про те, що на орендованій кооперативом земельній ділянці був споруджений об'єкт нерухомості, а згідно акту обстеження списаний, не заслуговував на увагу суду.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок згідно пунктом 289.1 статті 289 Податкового кодексу України є єдиним документом, на підставі якого визначається орендна плата за користування земельною ділянкою.

Просить залишити рішення господарського суду Волинської області від 15.11.2016р.у справі за позовом першого заступника керівника Маневицької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області до сільськогосподарського виробничого кооперативу „Мрія" без змін, а апеляційну скаргу СВК „Мрія" без задоволення.

14.03.2017р. засобами електронного зв"язку від СВК "Мрія" надійшли письмові пояснення, в яких апелянт покликається на п.1 ч.6, ч.1, ч.7 ст.24 Закону України "Про прокуратуру " та наголошує, що прокурор, звертаючись з позовом до суду, не мотивував таке звернення саме наявністю чи відсутністю відповідних повноважень у органу для звернення до суду.

На думку апелянта, позивачем не надано суду достатніх підстав та належно допустимих доказів стверджувати про наявність відповідних повноважень у органу, уповноваженого державою (що здійснює, відповідні функції у спірних відносинах), а саме у відділу Держгекадастру у Маневицькому районі, чи доказів неможливості виконання ним своїх функцій та/або відсутності/наявності повноважень для звернення до суду.

Просить скасувати рішення повністю і залишити позов без задоволення.

У судове засідання з"явився представник позивача ОСОБА_3 який заперечив вимоги апеляційної скарги, зазначив, що господарським судом Волинської області при вирішенні справи правильно встановлено обставини невідповідності розміру орендної плати за користування земельною ділянкою вимогам чинного законодавства та право сторони договору на її перегляд з цієї причини.

Вважає доводи апелянта надуманими та такими , що суперечать нормам чинного законодавства.

Просить рішення господарського суду Волинської області від 15.11.2016р. залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Прокурор Лис Н.С. в судовому засіданні заперечила доводи апелянта, викладені у скарзі, вважає їх надуманими і такими , що не відповідають обставинам справи.

Просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник апелянта (відповідача) в судове засідання не з"явився, причини неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та заздалегідь .

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язані добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

За змістом правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної в п.3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. При цьому неявка у судове засідання однієї з сторін, належним чином повідомленої про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК України (п.3.12 постанови).

Оскільки у матеріалах справи достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору та відповідачем не надано доказів в підтвердження поважності причин неявки їх представника в судове засідання, справа розглядається відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України без явки відповідача за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Заслухавши пояснення прокурора та представника позивача , обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга сільськогосподарського виробничого кооперативу „Мрія" задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 11.04.2012 року між Маневицькою районною державною адміністрацією Волинської області (Орендодавець) та СВК Мрія (Орендар) укладено договір оренди землі, який зареєстровано в управлінні Держкомзему у Маневицькому районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 11.04.2012 року за №00137 (а.с.19-20).

Відповідно до п.8 договір укладено на 10 років.

Згідно з п. 9 договору, орендна плата вноситься Орендарем у формі та розмірі: у грошовій формі, що становить 2754,87 грн. в рік (у розмірі земельного податку).

Розмір нормативно-грошової оцінки земельної ділянки в п. 5 договору не вказано.

В свою чергу, п. 14 Договору оренди передбачено, що розмір орендної плати переглядається один раз на 3 роки, або 1 раз в рік у разі:

- зміни умов господарювання, передбачених договором;

- зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції;

- погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, підтверджено документами;

- в інших випадках, передбачених законом.

14.01.2016р., 28.01.2016р., 29.03.2016р., 16.08.2016р. відділ Держгекадастру у Маневицькому районі надсилав листи відповідачу із вимогою укласти додаткову угоду щодо розміру сплати орендної плати за землю, однак відповіді від СВК Мрія не було.

Крім того, Маневицька РДА 19.09.2016р. направила керівнику СВК Мрія додаткову угоду до договору оренди землі від 11.04.2012р., в частині приведення у відповідність до вимог чинного законодавства розміру орендної плати за землю, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Разом з тим, відповідь від відповідача не надійшла, у зв»язку з чим ОСОБА_2 заступник керівника Маневицької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління держгеокадастру у Волинській області, звернувся з позовом до ОСОБА_1 виробничого кооператив "Мрія" про внесення змін до договору оренди землі від 11.04.2012р.

Судом апеляційної інстанції також приймаються до уваги документи, які мають місце в матеріалах справи, а саме:

-лист №2201/45/2-16 від 15.08.2016р., лист від 19.08.2016р. №8-312-5555.5-1341/0/2-16, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (щодо надання інформації про грошову оцінку земельної ділянки) від 19.02.2016р., лист №27-312-5555.5-1333/0/2-16 від 16.08.2016р., договір оренди землі від 11.10.2012р. з додатками, розпорядження Маневицької районної державної адміністрації Волинської області №676 від 06.12.2011р. Про затвердження технічної документації із землеустрою, рішення №46/14 від 26.03.2015р. Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, лист №2493/4712-15 від 19.09.201р., проект додаткової угоди, лист від 13.01.2016р. №23-3-7777.7.222/2-16, №23-3-7777.5-63/2-16 від 25.01.2016р., від 14.12.2015р., №32-312-5555.5-13/0/2-16 від 14.01.2016р., №32-312-5555.5-68/0/2-16 від 28.01.2016р., №27-312-5555.5-565/0/2-16 від 29.03.2016р., №2494/45/2-16 від 19.09.2016р., №2600/45/2-16 від 30.09.2016р., №37-3087 вих.-16 від 30.09.2016р., витяг з ЄДРПОУ ОСОБА_1 виробничого кооперативу Мрія, вимога про надання інформації №37-2746 вих.-16 від 02.09.2016р.

Аналізуючи зазначені обставини справи, колегія суддів відзначає таке.

Так, згідно зі статтею 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі; за статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що звичайно ставляться, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно з абзацом другим частини першої статті 15 цього Закону істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки). Розмір орендної плати за землю визначається сторонами у договорі, в тому числі може визначатися шляхом встановлення відсоткового відношення до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відповідає чинному законодавству України, зокрема, приписам частини першої статті 15, статті 21 Закону України "Про оренду землі".

За підпунктом 9.1.10 статті 9, підпункту 14.1.147 статті 14 Податкового Кодексу України плата за землю це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Відповідно земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі податок для цілей розділу ХІІІ цього Кодексу); орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 статті 14 Податкового кодексу України).

За положеннями статті 21 Закону України "Про оренду землі" розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Згідно з пунктами 288.1, 288.4 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Згідно з пунктом 288.5., підпунктами 288.5.1., 288.5.2. статті 288 Податкового кодексу України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки, не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

За змістом статті 1 та абзацу п'ятого статті 5 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок являє собою капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та, зокрема, орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Виходячи з аналізу зазначених законодавчих приписів, орендна плата за користування земельними ділянками державної та комунальної власності є регульованою ціною, яка розраховується від нормативної грошової оцінки земель, а її розмір, визначений відповідно до наведених вище приписів законодавства, встановлюється в договорі.

Рішенням Маневицької районної ради №46/14 від 26.03.2015 року Про затвердження технічної документації з нормативної оцінки земельної ділянки затверджено технічну документацію з нормативної оцінки земельної ділянки загальною площею 4,8433га з кадастровим номером :05:001:0022, грошовою оцінкою 1222023,64грн., що знаходиться за межами населених пунктів Старосільської сільської ради і перебуває в оренді СВК Мрія для обслуговування виробничих будівель та дворів (а.с.24).

Відповідно до витягу з технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки, площею 4,8433га., яку використовує СВК Мрія становить 2369465,24грн.

Згідно зі статтею 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

У відповідності до положень статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території; згідно з пунктами 34, 35 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції міської ради належить вирішення на пленарних засіданнях питань регулювання земельних відносин; затвердження відповідно до закону ставок земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, що є у власності відповідних територіальних громад.

Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.

За статтею 30 Закону України "Про оренду землі" зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Статтею 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту; умови та порядок внесення змін до договору оренди землі врегульовано статтею 30 Закону України "Про оренду землі".

Відповідно до наведених положень чинного законодавства нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який не може бути меншим, ніж встановлено положеннями статті 288 Податкового кодексу України (відповідна правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 02.03.2016 у справі № 922/538/14).

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Статтею 30 Закону України „Про оренду землі визначено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін, а у разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір вирішується у судовому порядку.

Отже, нормами чинного законодавства та п.14 Договору передбачена можливість зміни умов договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадках, встановлених договором або законом.

Відтак, висновок місцевого суду щодо наявності підстав для задоволення позову та приведення розміру орендної плати за земельну ділянку у відповідності до вимог чинного законодавства є законними та обґрунтованими, при цьому доводи апеляційної скарги є надуманими і такими , що не підлягають задоволенню.

Щодо доводів апелянта про те, що він надіслав Головному управлінню Держгеокадастру у Волинській області лист про дострокове розірвання договору оренди землі від 11.04.2012р. та припинення його дії, колегія суддів відзначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем на підтвердження своїх доводів були надані наступні документи: :

- копія пропозиції про розірвання договору оренди землі;

- копія свідоцтва про державну реєстрацію підприємства;

- копія протоколу №3 від 23.09.2016р.;

- копія акту-обстеження від 23.09.2016р.;

- копія листа про розірвання договору від 30.09.2016р.;

- копія листа про розгляд клопотання від 04.10.2016р.;

- довідка про відсутність заборгованості;

- копія витягу інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи - орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).

Крім того, пунктами 39- 41 Договору передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за:

- взаємною згодою сторін;

- рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов"язків , передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки , яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав визначених законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускаються.

Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є: у разі отримання власниками земельних часток (паїв) державних актів на право власності на земельні ділянки.

Колегія суддів констатує, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач припинив користуватись спірною земельною ділянкою.

Також, покликання апелянта на протокол №3 від 23.09.2016р. та акт обстеження , згідно якого обєкт було списано, не приймається судом до уваги, оскільки списання обєкта нерухомого майна у бухгалтерському обліку не є безумовною обставиною, яка свідчить про те, що його на орендованій ділянці не існує.

Крім того, апелянтом ні в суд першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду справи не надано доказу, зокрема рішення суду про розірвання договору оренди землі від 11.04.2012 року, укладеного між Маневицькою районною державною адміністрацією Волинської області (Орендодавець) та СВК Мрія (Орендар), який зареєстровано в управлінні Держкомзему у Маневицькому районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 11.04.2012 року за №00137.

Отже, на час винесення оскаржуваного рішення вищезазначеній договір оренди землі є чинним, у зв»язку з чим доводи апелянта колегія суддів розцінює лише як наміри реалізувати своє право щодо розірвання вказаного договору , проте не є предметом розгляду даної справи.

Відтак, враховуючи чинність рішення органу місцевого самоврядування про затвердження нормативної грошової оцінки та визначення як умовами укладеного між сторонами договору оренди, так і приписами чинного законодавства можливості зміни умов договору в разі, зокрема, зміни нормативної грошової оцінки землі, висновки суду першої інстанції про задоволення позову, колегія суддів вважає законними та обґрунтованими.

Щодо покликань апелянта на те, що прокурор, звертаючись з позовом до суду, не мотивував причини такого звернення , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво в суді інтересів держави та громадянина у випадках, визначених законом.

Статтею 123 Конституції України передбачено, що організація і порядок діяльності органів прокуратури визначається законом.

Згідно з Законом України "Про прокуратуру" (в редакції чинній на час звернення прокурора з позовом), підставою для представництва прокуратурою у суді інтересів громадянина або держави полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Формами представництва є: звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави, а також інші форми представництва.

Прокурор самостійно визначає підстави для представництва в судах, форму його здійснення і може здійснювати представництво в будь - якій стадії судочинства, в порядку передбаченому процесуальним законом.

Частиною 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" встановлено,що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Приписми частини 4 названої статті передбачено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року у справі №1-1/99 за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України прокурор, звертаючись до суду, самостійно визначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до п.п. 3, 4, 5 рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів, в їх основі завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (зокрема, економічних, соціальних) дій, програм, спрямованих на гарантування її економічної безпеки, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо; інтереси держави можуть збігатись повністю, частково або не збігатись зовсім з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді.

Згідно зі ст. 2 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави.

Відповідно до п.2 ч.4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Маневицькою місцевою прокуратурою дотримано вимоги ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", а саме повідомлено позивача про намір звернутися до господарського суду з відповідним позовом, (копія листа в матеріалах справи а.с. 46).

Колегія суддів констатує, що звернення прокурора до суду спрямоване на дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності, а саме з метою приведення у відповідність до вимог чинного законодавства розміру орендної плати за землю.

З огляду на зазначене, доводи апелянта в цій частині також не приймаються судом до уваги, оскільки вони суперечать обставинам справи та нормам чинного законодавства.

За приписами статей 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції в порядку статті 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об'єктивно досліджено матеріали справи та вірно застосовані норми процесуального і матеріального права, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 виробничого кооперативу "Мрія" та скасування чи зміни рішення господарського суду Волинської області від 15 листопада 2016 року у справі № 903/725/16.

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Волинської області від 15.11.2016р. у справі № 903/725/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 виробничого кооперативу "Мрія" без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Гудак А.В.