ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2017 р.Справа № 922/43/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Семенову О.Є.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м.Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман", смт.Покотилівка Харківської області
про стягнення 112567,36 грн. (договір №00003575)
за участю представників:

від позивача - не з'явився

від відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (далі за текстом - позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман" (далі за текстом - відповідач) про стягнення 112567,36грн., з яких: 22660,52грн. заборгованості зі сплати лізингових платежів, 80058,90грн. збитків, 1140,14грн. пені, 1218,32грн. 3% річних, 7489,48грн. інфляційних втрат.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором про фінансовий лізинг №00003575 від 06.09.2011.

Позивач свого представника в судове засідання не направив, направив суду клопотання про розгляд справи за його відсутністю.

Відповідач наданим йому правом не скористався, представника в судове засідання не направив, відзиву не надав.

Господарським судом перевірено місцезнаходження відповідача. У відповідності до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресою відповідача є: 62458, Харківська область, Харківський район, смт.Покотилівка, вул.Фрунзе, 18. Вказані відомості співпадають з відомостями, зазначеними позивачем у позовній заяві.

За вказаною адресою відповідачу направлялись копія ухвали про порушення провадження у справі, яка повернулася до суду з довідкою Укрпошти, та про відкладення розгляду справи.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи вищезазначене, відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (лізингодавець) уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю "ПОСТМАН" (лізингоодержувач) договір про фінансовий лізинг № 00007535 від 24.05.2013 (далі за текстом Договір), відповідно до якого позивач зобовязався передати у розпорядження відповідача транспортний засіб типу VW CaddyGP Kasten 1.6 I TDI, 2011 року виробництва, шасі №WV1ZZZ2KZBX315920, двигун №CAYD75612 (далі за текстом Обєкт лізингу), а відповідач зобовязався прийняти Обєкт лізингу і сплатити суму коштів за Договором шляхом здійснення платежів відповідно до Договору та згідно із Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (далі за текстом План відшкодування), що становить невідємну частину договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 17852,00доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 4463,00доларів США. Строк лізингу визначено сторонами у 84 місяці (з урахуванням додаткової угоди №1/1 від 12.01.2015).

Відповідач згідно п. 6.1 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (далі за текстом - Умови лізингу), що становлять невід'ємну частину Договору, зобов'язався здійснювати щомісячні лізингові платежі відповідно до Плану відшкодування.

Відповідно до п. 6.5 Умов лізингу щомісячний платіж перераховується на рахунок, зазначений Позивачем, не пізніше дати, вказаної у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів.

Згідно п. 8.3.2 Умов лізингу якщо відповідач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) Лізингового платежу, при цьому якщо прострочення Лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів, позивач має право розірвати Договір і витребувати Об'єкт лізингу від відповідача, в тому числі у примусовому порядку з виконавчим написом нотаріуса.

Пунктом 12.9 Умов лізингу визначено, що у разі дострокового припинення Договору з боку позивача, відповідач зобов'язувався повернути Об'єкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані за адресою місцезнаходження позивача, якщо інша адреса не вказана позивачем, впродовж 10 (десяти) робочих днів з дати одержання відповідного запиту.

Згідно п. 13.1. Умов лізингу, якщо відповідач відмовляється від повернення або затримує повернення Об'єкту лізингу, позивач має право вилучити Об'єкт лізингу без попередньої згоди відповідача. При цьому, на підставі п. 13.6 Умов лізингу, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу всі та будь-які витрати, пов'язані із вилученням Об'єкту лізингу.

У випадку прострочення платежів за Договором, згідно із п. 8.2 Умов лізингу до відповідача застосовуються наступні санкції:

- пеня у розмірі 10% річних від вчасно не сплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати Платежу;

- штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані позивачем: еквівалент 15 доларів США за першу вимогу, еквівалент 20 доларів США за другу вимогу, еквівалент 25 доларів США за третю вимогу;

- компенсація будь-яких витрат, понесених позивачем та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених відповідачем відповідно до Договору.

Як зазначив позивач у позовній заяві, відповідач з січня 2015 року припинив виконувати належним чином зобов'язання по сплаті лізингових платежів.

У зв'язку з цим, у відповідача виникла наступна заборгованість за Договором:

- часткова несплата щомісячного лізингового платежу за січень 2015 року на суму 1662,37грн., відповідно до рахунку № 00254952 від 13.01.2015, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.01.2015;

- несплата щомісячного лізингового платежу за лютий 2015 року на суму 6174,13грн., відповідно до рахунку № 00256792 від 02.02.2015, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.02.2015;

- несплата щомісячного лізингового платежу за березень 2015 року на суму 7641,25грн., відповідно до рахунку № 00262481 від 06.03.2015, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.03.2015;

- несплата щомісячного лізингового платежу за квітень 2015 року на суму 7182,77грн., відповідно до рахунку № 00268242 від 06.04.2015, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.04.2015.

Загальна сума невиконаних зобов'язань за лізинговими платежами становить 23316,59грн.

14 квітня 2015 року відповідачем направлено позивачу повідомлення про неможливість здійснення оплати щомісячних платежів за договорами, у том числі за Договором №00003575, та просив прийняти об'єкти лізингу.

Позивач 16.04.2015 направив відповідачу повідомлення про розірвання Договору та вимагав повернути об'єкт лізингу на користь лізингодавця впродовж 10 робочих днів з дня отримання цього повідомлення лізингоодержувачем.

Відповідно до п. 12.9. Договору, у разі дострокового припинення договору з боку позивача, відповідач зобовязаний повернути Обєкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані до головного офісу позивача впродовж 10 (десяти) робочих днів з дати одержання вимоги позивача про таке повернення.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг", лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення становить більше 30 днів.

16 квітня 2015 року відповідно до акту прийому-передачі до Договору відповідач передав, а позивач прийняв Об'єкт лізингу.

В позовній заяві позивач вказує, що станом на дату складання позовної заяви, всупереч вимогам, встановленим у договорі, відповідач не виконав свої зобов'язання зі сплати заборгованості за лізинговими платежами в сумі 22660,52грн.

Крім того, позивач в позовній заяві вказує, що він поніс збитки у зв'язку із невиконанням відповідачем своїх зобов'язань, які складаються:

- з оплати позивачем юридичних послуг, пов'язаних з поданням даного позову, а також послуг за договором відповідального зберігання щодо об'єкту лізингу, на загальну суму 10400,00грн. (реальні збитки);

- з різниці між вартістю Об'єкта лізингу та лізинговими платежами, що залишились (п.12.9 Умов лізингу), у сумі 69658,90грн. (упущена вигода).

Невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань стало підставою для звернення позивача до господарського суду Харківської області з даним позовом, в якому він просить стягнути з відповідача на свою користь 22660,52грн. заборгованості зі сплати лізингових платежів, 80058,90грн. збитків, 1140,14грн. пені, 1218,32грн. 3% річних, 7489,48грн. інфляційних втрат.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про фінансовий лізинг", відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, з урахуванням особливостей, що встановлюються цим законом.

Відповідно до ст. 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України, та ст.526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджено факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором в частині сплати лізингових платежів на загальну суму 22660,52грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не надано доказів погашення даної заборгованості.

Таким чином, позов в частині вимог про стягнення заборгованості за несплаченими лізинговими платежами в сумі 22660,52грн. є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п. 8.2.1 Договору, у випадку прострочення сплати платежу до відповідача застосовується пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу.

Перевіривши зроблений позивачем розрахунок пені, суд вважає його правомірним, а тому позов в частині стягнення пені в сумі 1140,14грн. підлягає задоволенню.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі даної норми, позивач здійснив нарахування відповідачу 1218,32грн. 3% річних у розмірі та 7489,48грн. інфляційних втрат.

Суд, перевіривши розрахунки вказаних сум, визнав їх вірними, а тому позовні вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 1218,32грн. та інфляційних втрат у розмірі 7489,48грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Розглянувши вимоги стягнення збитків, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

Також, за приписами статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 12.9 Умов у разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання договору відповідно до п. 12 Умов, а також у разі вимоги Позивачем повернення об'єкта лізингу відповідно до інших положень Умов, в 10-ти денний строк Відповідач зобов'язаний сплатити різницю між вартістю об'єкта лізингу (тобто сумою грошових коштів, що було фактично отримано Позивачем від продажу об'єкта лізингу) та Лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до Графіку, а також іншими платежами, що залишилися несплаченими Відповідачем відповідно до Умов.

Відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При цьому, розмір збитків має бути підтверджений документально.

Позивач не довів суду належними доказами розміру збитків, визначених ним як різниця між ринковою вартістю та сумою несплачених лізингових платежів на момент продажу Об'єкту лізингу (пункт 12.9 "Умов лізингу"), оскільки в матеріалах справи відсутній належні докази визначення ринкової вартості об'єкту лізингу, визначеної професійним оцінювачем майна. Відповідний висновок оцінювача суду не наданий, а сам факт проведення такої оцінки позивачем не доведений.

Також, суд звертає увагу, що позивачем не надано і доказів вручення відповідачу рахунку-фактури №00320152 від 29.02.2016, а отже не підтвердженим є і факт доведення до відома відповідача необхідності сплатити вказаних коштів.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення 69658,90грн. збитків, нарахованих згідно п.12.9 Умов лізингу, недоведеними, що виключає можливість задоволення позову в цій частині.

Щодо вимог про стягнення збитків у розмірі 10400,00грн. суд зазначає наступне.

Витрати на оплату юридичних послуг не є збитками у розумінні статті 623 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань.

Аналогічна правова позиція викладена в оглядовому листі Вищого господарського суду України від 14.01.2014 №01-06/20/2014 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків".

Так, обов'язковими умовами для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування збитків є: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб; вина боржника.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність відповідача є причиною, а збитки, які виникли у позивача - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Суд зазначає, що визначена в якості реальних збитків сума складається з витрат на правову допомогу та відповідальне зберігання, необхідність понесення яких позивачем для відновлення свого порушеного права не доведена, а також податку на додану вартість, сплата якого відповідно до наведених норм не віднесено до складу збитків, позивач не надав доказів необхідності понесення цих витрат та доказів сплати цієї суми податку на додану вартість.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення збитків у розмірі 10400,00грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман" (62458, Харківська область, Харківський район, смт.Покотилівка, вул.Фрунзе, 18, код 36125152) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (02152, Україна, м.Київ, ОСОБА_1, 1В, офіс В, код 35571472) 22660,52грн. заборгованості зі сплати лізингових платежів, 1140,14грн. пені, 1218,32грн. 3% річних, 7489,48грн. інфляційних втрат, 487,63грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в установленому законодавством порядку.

Повне рішення складено 07.03.2017 р.

Суддя ОСОБА_2