ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2017р. cправа№ 914/3325/16

за позовом: управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача: державно-комунального молодіжного науково-виробничого центру «Беркут», м. Львів

про стягнення заборгованості, розірвання договору оренди та виселення із приміщень

cуддя Юркевич М.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник

від відповідача: не зявився

На розгляд до Господарського суду Львівської області поступила позовна заява управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради до державно-комунального молодіжного науково-виробничого центру «Беркут» про стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 5 348, 65 грн., розірвання договору оренди та виселення із приміщень.

Ухвалою господарського суду від 30.12.2016р. порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду на 24.01.2017р.

Розгляд справи відкладався з підстав викладених у відповідних ухвалах суду від 24.01.2017р., 07.02.2017р. та 28.02.2017р.

Крім того, в порядку ст. 69 ГПК України, ухвалою суду від 22.09.2015р., розгляд справи було продовжено на 15 днів.

В судових засіданнях представник позивача підтримував заявлені позовні вимоги, просив суд позов задоволити, з урахуванням поданого учотнення позовних вимог від 08.02.2017р. та додаткових письмових пояснень.

Представник відповідача в жодне судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомляв, вимог ухвал суду не виконував.

Із врахуванням наведеного, матеріалів у справі, господарським судом дотримано встановлених ст.129 Конституції України, ст.ст.4-2,4-3 ГПК України засад здійснення судочинства та забезпечено відповідачу передбачені ст. 22ГПК України права, як сторони в процесі (зокрема неодноразово відкладався розгляд справи для надання можливості реалізації своїх прав відповідачем), а тому суд, в межах процесуального Закону ( ст.ст.43,69,75 ГПК України) вбачає за можливе розглянути спір за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, судом зясовано:

08.12.1995р. між управлінням комунального майна м. Львова (правонаступник управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (позивачем) та державно-комунальним молодіжним науково-виробничим центром «Беркут» (відповідачем) було укладено договір оренди нежитлових приміщень №7376.

За умовами вказаного договору позивач передав відповідачу в оренду нежитлові приміщення загальною площею 23,3м.кв., що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. С. Бандери, 35/10 для використання за цільовим призначенням.

В п. 1 договору сторони визначили термін його дії з 08.12.1995р. до 08.10.1997р.

В подальшому, сторонами було неодноразово пролонговано вказаний договір. Відтак, останній був продовжений до 08.10.2017р.

Згідно п. 4 договору, орендар сплачує орендну плату до 10 числа місяця за попередній місяць шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок орендаря.

Як вбачається з матеріалів справи, а також з наданої позивачем довідки №4-2302-1702 відповідач, здійснюючи користування обєктом оренди за період з 01.01.2012р. по 31.11.2016р., допустив заборгованість по оренді в розмірі 5 348,65 грн.

Крім того, як стверджує позивач, відповідач вже тривалий час взагалі не сплачує орендних платежів (понад 3 роки), що є підставою для розірвання договору в судовому порядку відповідно до ст. 782 ЦК України та повернення нежитлового приміщення орендодавцю.

З огляду на вищенаведені обставини, а також враховуючи, що відповідачем не було здійснено жодного орендного платежу за спірний період користування обєктом (з 2012р. по 2016р.), позивач звернувся до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі в сумі 5 348,65 грн. Крім того, позивач, у звязку з істотним порушенням з боку відповідача умов договору оренди просить в судовому порядку розірвати договір та виселити відповідача із орендованого нежитлового приміщення.

Розглянувши доводи позовних вимог, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. При цьому, суд виходить із наступного:

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Враховуючи те, що спірні правовідносини у даній справі виникли із орендних правовідносин, то при вирішенні спору слід керуватися нормами Цивільного і Господарського кодексів України, а оскільки предметом договору оренди є майно, яке знаходиться у комунальній власності та перебуває на балансі ЖЕК-11, то застосуванню підлягають також і положення Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Згідно положень статті 193 ГК України та статей 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" №2269-XII від 10.04.1992р. орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ч.1 ст.19 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Підставою для звернення позивача до суду стало невиконання відповідачем умов договору в частині сплати орендної плати за період з 01.01.2012р. по 01.11.2016р. за користування обєктом оренди.

Згідно п. 4 договору, орендар сплачує орендну плату до 10 числа місяця за попередній місяць шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок орендаря.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з довідки від 21.12.2016р. №4-2302-1702 наданої позивачем, відповідач, за період користування обєктом оренди з 01.01.2012р. по 01.11.2016р. не здійснив жодного платежу за оренду, відтак допустив заборгованість в сумі 5 348,65 грн.

Жодних документально підтверджених доказів, які свідчили б, що відповідач належним чином виконував свої зобовязання та здійснював оплату орендних платежів суду не надано. Більше того, відповідач не надав суду жодних доказів та пояснень з приводу заявлених позовних вимог.

З огляду на викладене, суд вважає, що доводи позивача підтверджені належними та допустимими доказами, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 5 348,65 грн. орендної плати є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Крім того, позивач, крім вимоги про стягнення заборгованості, просить в судовому порядку розірвати укладений з позивачем договір оренди та виселити останнього з орендованого нежитлового приміщення.

Господарський суд, розглянувши вказані вимоги позивача, вивчивши матеріали справи та подані докази дійшов висновку, що в цій частині позовних вимог позов підлягає до задоволення повністю з наступних мотивів:

В силу приписів ч.1ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користуванню річчю протягом трьох місяців підряд.

Зокрема, в підтвердження такої підстави для дострокового розірвання договору оренди, а також істотного порушення його умов позивач надав суду довідку управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради про заборгованість державно-комунального молодіжного науково-виробничого центру «Беркут». Із зазначеної довідки вбачається, що відповідач за період з 01.01.2012р. по 01.11.2016р. не здійснив жодного платежу за оренду.

Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відтак, оскільки судом встановлено, що несплата орендних платежів з боку відповідача мала місце протягом трьох місяців підряд, що є істотним порушенням договору, то вимога позивача про розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 08.12.1995р. підлягає до задоволення.

Згідно з ч.1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найду наймач зобовязаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

З огляду на наведені вище обставини, а також враховуючи, що вимога позивача про розірвання договору оренди з відповідачем підлягає до задоволення, то відповідно позовна вимога про виселення останнього з орендованих нежитлових приміщень площею 23,3 м.кв. по вул. С. Бандери, 35/10 у м. Львові також є такою, що підлягає до задоволення повністю.

В той же час, суд звертає увагу на те, що відповідачем не подано суду жодних пояснень чи заперечень проти позовних вимог, не виконано вимог ухвал суду. Крім того, як вбачається зареєстроване місцезнаходження відповідача є м. Львів, вул. С. Бандери, 35/10 на яку господарський суд відправляв кореспонденцію по даній справі. Однак, конверти від відповідача, за інформацією відділення поштового звязку, поверталися із відміткою: за закінченням терміну зберігання, що в розумінні норм ГПК України, свідчить про належне повідомлення сторони процесу про розгляд справи.

З огляду на вищенаведене, а також враховуючи, що позивачем представлено достатньо переконливих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, а відповідачем не надано доказів їх спростування, господарський суд дійшов висновку, що позов управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради підлягає до задоволення повністю.

За умовами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 43,33,34,44,49,69,75,82,84,85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради задоволити повністю.

2. Стягнути з державно-комунального молодіжного науково-виробничого центру «Беркут» (м. Львів, вул. С. Бандери, 35/10) на користь управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, ) 5 348,65 грн. заборгованості та 4 134,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Розірвати договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №7376 від 08.12.1995р. укладений між Управлінням комунального майна м. Львова та державно-комунальним молодіжним науково-виробничим центром «Беркут» на нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою:м. Львів, вул. Степана Бандери, 35/10 загальною площею 23,3 кв.м.

4. Виселити державно-комунальний молодіжний науково-виробничий центр «Беркут» з нежитлових приміщень загальною площею 23,3 м.кв., що знаходяться за адресою:м. Львів, вул. Степана Бандери, 35/10.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст.116 та 117 ГПК України.

6. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом

У судовому засіданні 14.03.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 20.03.2017р.

Суддя Юркевич М. В.