ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року Справа № 904/8212/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Демидової А.М. (доповідач у справі),
суддів:Євсікова О.О., Шевчук С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ТММ-Енергобуд"
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.12.2016
у справі№ 904/8212/14 господарського суду Дніпропетровської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк"
до1. Приватного акціонерного товариства "ТММ-Енергобуд" (відповідач-1); 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Топ" (відповідач-2)
про стягнення коштів,
за заявоюПриватного акціонерного товариства "ТММ-Енергобуд"
провизнання наказу таким, що не підлягає виконанню,
за участю представників:
від позивачаАрхінов О.Ю., Мельник Б.О., Земляна І.О.
від відповідача-1не з'явився
від відповідача-2не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.11.2016 у справі № 904/8212/14 (суддя Євстигнеєва Н.М.) задоволено заяву Приватного акціонерного товариства "ТММ-Енергобуд" (далі - ПрАТ "ТММ-Енергобуд") про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню. Визнано наказ господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2015 у справі № 904/8212/14 таким, що не підлягає виконанню.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.12.2016 (колегія суддів у складі: Виноградник О.М. - головуючий, Джихур О.В., Дмитренко Г.К.) ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 10.11.2016 у справі № 904/8212/14 скасовано. У задоволенні заяви ПрАТ "ТММ-Енергобуд" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.12.2016 у справі № 904/8212/14, ПрАТ "ТММ-Енергобуд" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд скасувати зазначену постанову, ухвалу місцевого господарського суду залишити в силі.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 03.02.2017 колегією суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого (доповідач у справі), Владимиренко С.В., Євсікова О.О. прийнято зазначену касаційну скаргу ПрАТ "ТММ-Енергобуд" до касаційного провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні на 14.02.2017 о 10 год. 20 хв.

Ухвалами Вищого господарського суду України від 14.02.2017 продовжено строк розгляду касаційної скарги ПрАТ "ТММ-Енергобуд" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.12.2016 у справі № 904/8212/14 на п'ятнадцять днів та відкладено розгляд зазначеної касаційної скарги на 28.02.2017 о 09 год. 50 хв.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 28.02.2017 заяву судді Владимиренко С.В. про самовідвід у справі № 904/8212/14 задоволено.

Розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України № 08.03-04/807 від 28.02.2017 призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у справі № 904/8212/14 у зв'язку з ухвалою про самовідвід судді Владимиренко С.В.

Згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 28.02.2017 для розгляду справи № 904/8212/14 визначено колегію суддів у складі: Демидова А.М. - головуючий (доповідач), Євсіков О.О., Шевчук С.Р.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 28.02.2017 колегією суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого (доповідач у справі), Євсікова О.О., Шевчук С.Р. прийнято вищезазначену касаційну скаргу ПрАТ "ТММ-Енергобуд" до касаційного провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні на 14.03.2017 о 10 год. 30 хв.

У відзиві та доповненнях до відзиву на касаційну скаргу ПрАТ "ТММ-Енергобуд", які надійшли до Вищого господарського суду України 13.02.2017, 24.02.2017, 13.03.2017, позивач проти касаційної скарги заперечує і просить суд залишити оскаржувану постанову апеляційної інстанції без змін.

14.03.2017, до початку судового засідання, через канцелярію Вищого господарського суду України надійшло клопотання від представника ПрАТ "ТММ-Енергобуд" про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване тим, що 13.03.2017 ПрАТ "ТММ-Енергобуд" направило до Вищого господарського суду України заяву про відвід судді і вказані обставини унеможливлюють розгляд даної справи до вирішення питання про відвід судді.

Учасники судового процесу, згідно з приписами ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак відповідачі передбаченим законом правом на участь у розгляді скарги касаційною інстанцією не скористалися.

Розглянувши у судовому засіданні клопотання представника ПрАТ "ТММ-Енергобуд" про відкладення розгляду справи, заслухавши думку присутніх у судовому засіданні представників сторін, які заперечували проти відкладення розгляду справи, враховуючи обмежений строк розгляду касаційної скарги, встановлений ст. 1118 ГПК України, який закінчується 15.03.2017 (ухвала Вищого господарського суду України від 28.02.2017 про прийняття касаційної скарги ПрАТ "ТММ-Енергобуд" до касаційного провадження) та відсутність клопотання про продовження строку вирішення спору від сторін, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про відсутність правових підстав для відкладення розгляду касаційної скарги, оскільки відсутність від сторін клопотання про продовження строку розгляду касаційної скарги унеможливлює відкладення її розгляду поза межами процесуального строку.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що до початку судового засідання заяви про відвід судді у даній справі не надходило, а представником ПрАТ "ТММ-Енергобуд" не долучено вказану заяву про відвід до клопотання про відкладення розгляду справи, яке подано особисто до канцелярії Вищого господарського суду України (про що свідчить відмітка канцелярії суду на звороті вказаного клопотання), колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що зазначене клопотання про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Заслухавши представників позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2014 у справі № 904/8212/14, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.04.2015, позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ПрАТ "ТММ-Енергобуд" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Топ" (далі - ТОВ "Агро-Топ") на користь Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" (далі - ПАТ "ПУМБ") заборгованість по кредиту у розмірі 14 066 145,97 доларів США, що станом на 20.10.2014. еквівалентно 182 156 590,31 грн., заборгованість за непогашені відсотки за користування кредитом у розмірі 1 344 928,47 доларів США, що станом на 20.10.2014 еквівалентно 17 416 823,68 грн., суму непогашеної комісії за встановлення ліміту фінансування у розмірі 3 504 416,82 грн., пеню за порушення строків сплати боргових зобов'язань у розмірі 12 901 661,12 грн. Стягнуто з ПрАТ "ТММ-Енергобуд" на користь ПАТ "ПУМБ" 73 080,00 грн. судового збору.

16.01.2015 на виконання зазначеного рішення господарським судом Дніпропетровської області були видані відповідні накази.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 19.02.2015 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження № 46593962 з виконання наказу від 16.01.2015, а в подальшому, виконавче провадження № 46593962 було приєднане до зведеного виконавчого провадження № 46774408.

В ході проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 46593962 було частково стягнено заборгованість шляхом: реалізації рухомого та нерухомого майна, належного ПрАТ "ТММ-Енергобуд", на публічних електронних торгах арештованого майна "Сетам"; передачі та прийняття нерухомого майна, належного ПрАТ "ТММ-Енергобуд" у власність ПАТ "ПУМБ".

26.07.2016 відділом примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби України зупинено виконавче провадження № 46593962 з примусового виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області № 904/8212/14 від 16.01.2015.

28.10.2016 ПрАТ "ТММ-Енергобуд" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із заявою про визнання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2015 у справі № 904/8212/14 таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на приписи ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", ч. 1 ст. 117 ГПК України.

Задовольняючи подану на підставі ст. 117 ГПК України заяву ПрАТ "ТММ-Енергобуд" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що господарським судом всупереч вимог Закону України "Про виконавче провадження" не було видано накази щодо кожного з відповідачів окремо, а було видано один виконавчий документ по відношенню до двох відповідачів, кожен з яких знаходиться в різних місцях.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу місцевого господарського суду та відмовляючи у задоволенні заяви ПрАТ "ТММ-Енергобуд" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, виходив з того, що наказ господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2015 у справі № 904/8212/14 містить резолютивну частину рішення без допущення помилок і описок та відповідає приписам ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження".

Проте погодитись з такими висновками не можна, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Отже, відповідно до наведеної норми, на стороні боржників може утворюватись солідарна множинність, і кредитор має право пред'явити вимогу: до всіх співборжників разом; до кожного з них повністю; до кожного з них в частині боргу.

У найбільш загальному вигляді солідарність (від латинського solidas - повний, цілий) на боці відповідачів - обов'язок кожного відносно виконання зобов'язання в цілому (неподільність боргу). При цьому, не може відбуватись помножування самого предмета зобов'язання, в тому сенсі, щоб кожний боржник вчинив виконання в цілому.

Тому, незважаючи на те, що при солідарному стягненні за рішенням суду з кількох боржників разом розмір боргу щодо кожного з них відповідає повній сумі стягнення, зазначеній у виконавчому документі, зобов'язання припиняється по факту отримання кредитором повної суми стягнення, а не внаслідок виплати заборгованості кредитору в повній сумі кожним боржником самостійно.

Згідно з ч. 7 ст. 84 ГПК України якщо у справі беруть участь кілька позивачів або відповідачів, у рішенні вказується, як вирішено спір щодо кожного з них, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ч. 1 ст. 116 ГПК України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Частиною 4 ст. 116 ГПК України (в редакції, чинній станом на 15.01.2015) якщо судове рішення прийнято на користь декількох позивачів, або проти декількох відповідачів, або якщо виконання повинно бути проведено в різних місцях, видаються накази із зазначенням тієї частини судового рішення, яка підлягає виконанню за даним наказом.

Згідно з ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній станом на 15.01.2015) у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній станом на 10.11.2016) у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

Отже, з правового аналізу вказаних норм слідує, що при солідарному стягненні з кількох боржників, виконавчих документів має видаватись по кількості солідарних боржників, в яких має бути зазначено резолютивну частину рішення, найменування стягувача, найменування одного із боржників, а також має бути вказано про те, що обов'язок є солідарним.

Колегія суддів зазначає, що як ч. 4 ст. 116 ГПК України, так і ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакціях, чинних станом на 15.01.2015) містили імперативні приписи щодо видачі наказів у разі ухвалення рішення проти кількох відповідачів, незалежно від обсягу відповідальності таких боржників (солідарно, субсидіарно тощо).

Наведене також підтверджується і абз. 3 п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" (в редакції зі змінами від 16.12.2015 (останній редакції)), згідно із яким зазначено, що якщо кілька відповідачів, до яких було пред'явлено вимогу, солідарно відповідають за зобов'язанням, господарським судом на кожного з боржників видається окремий наказ, який має містити застереження про те, що стягнення є солідарним (частина друга статті 18 Закону України "Про виконавче провадження").

Крім того, відповідно до положень п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній станом на 15.01.2015), що кореспондуються з приписами ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження"(в редакції, чинній станом на 10.11.2016), у виконавчому документі зазначаються, повне найменування (для юридичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; резолютивна частина рішення.

Отже, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що при солідарному стягненні з кількох боржників разом солідарно треба у виконавчому документі обов'язково зазначити резолютивну частину рішення, стягувача, одного боржника та зазначити, що обов'язок є солідарним, і виконавчих документів має видаватись по кількості солідарних боржників.

Виконавчий документ, який видано місцевим господарським судом на виконання рішення у даній справі не в повній мірі відповідає вимогам процесуального законодавства та Закону України "Про виконавче провадження", так само як і не видача двох наказів щодо кожного з боржників, що, як наслідок, негативно впливає на своєчасність виконання судового рішення органами державної виконавчої служби і не сприяє ефективності та якості роботи суду, його авторитету у цілому.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 ГПК України наказ має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній станом на 10.11.2016) у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Частинами 2, 4 ст. 117 ГПК України передбачено, що господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом. Господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким наказом уже відбулося повністю або частково, господарський суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за наказом.

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції (див. рішення Суду у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012).

Врахувавши вищенаведені норми законодавства, взявши до уваги практику Європейського суду з прав людини щодо обов'язковості виконання остаточних судових рішень, виходячи з принципів справедливості, добросовісності, розумності та беручи до уваги фактичні (конкретні) обставини даної справи, а саме те, що рішення у даній справі частково виконане і подальша можливість боржника звернутись з вимогою про стягнення на його користь одержаного стягувачем на наказом (ч. 4 ст. 117 ГПК України) може призвести до порушення прав позивача, зокрема, права на судовий захист, на користь якого відбулося рішення, яке є остаточним та підлягає обов'язковому виконанню, судова колегія вважає за необхідне касаційну скаргу ПрАТ "ТММ-Енергобуд" задовольнити частково, ухвалені у справі судові акти скасувати, а заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню - задовольнити частково.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11111,11113 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ТММ-Енергобуд" задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 10.11.2016 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.12.2016 у справі № 904/8212/14 скасувати та прийняти нове рішення.

Заяву Приватного акціонерного товариства "ТММ-Енергобуд" про визнання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2015 № 904/8212/14 таким, що не підлягає виконанню задовольнити частково.

Визнати наказ господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2015 № 904/8212/14 в частині зазначення боржника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Топ", таким, що не підлягає виконанню.

Відмовити у визнанні наказу господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2015 № 904/8212/14 в частині зазначення боржника - Приватне акціонерне товариство "ТММ-Енергобуд", таким, що не підлягає виконанню.

Видати другий наказ у даній справі, зазначивши в ньому, крім резолютивної частини рішення, наступну інформацію:

"Стягувач: Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" (83001, м. Донецьк, вул. Університетська, 2а; ідентифікаційний код 14282829)

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Топ" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Собінова, 1; ідентифікаційний код 35112205)".

Видачу наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді О.О. Євсіков

С.Р. Шевчук