номер провадження справи 18/15/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2017 справа № 908/229/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Делівері Групп (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Рокосовського, 2)

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю Інвест-Транс (69001, місто Запоріжжя, вул. Патріотична, 16, кімн. 7)

про стягнення 72910,00 грн. основного боргу за договором № ПЕ-0105 від 01.05.2016 р.

Суддя Носівець В.В.

представники сторін:

від позивача ОСОБА_1, довіреність б/н від 01.02.2017р.;

від відповідача ОСОБА_2, довіреність б/н від 11.10.2016р.;

До господарського суду Запорізької області 08.02.2017 р. звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Делівері Групп» з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест-Транс» про стягнення заборгованості за договором № ПЕ-0105 від 01.05.2016 р. в розмірі 72910,00 грн.

Ухвалою суду від 09.02.2017 року порушено провадження у справі № 908/229/17, присвоєно справі номер провадження 18/15/17, судове засідання призначене на 15 березня 2017 року. Справу розглянуто 15.03.2017 р., оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов укладеного договору позивач, як виконавець, за завданням відповідача (замовника) виконав роботи на загальну суму 4632744,78 грн. з ПДВ, що підтверджується відповідними актами надання послуг, які підписані замовником без зауважень. Згідно з п. 4.4 договору вартість прийнятих робіт оплачуються протягом 30 календарних днів з моменту підписання актів. Всупереч умов договору оплата здійснена відповідачем частково в сумі 4559834,78 грн., внаслідок чого заборгованість склала 72910,00 грн., які заявлено до стягнення. Позов обґрунтовано ст.ст. 55, 59, 124 Конституції України, ст.ст. 16, 525, 526, 530 ЦК України, ст.ст. 193, 283 ГК України.

Відповідач позов не визнав. У своєму письмовому відзиві зазначив, що сума 72910,00 грн. повністю сплачена ТОВ «Інвест-Транс» на користь ТОВ «Делівері Групп», що підтверджується платіжними дорученнями № 34 від 22.07.2016 р. на суму 8910,00 грн. та №35 від 25.07.2016 р. на суму 64000,00 грн. З огляду на це, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд, встановив:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвест-Транс» (замовник, відповідач у справі) та товариством з обмеженою відповідальністю «Делівері Групп» (виконавець, позивач) 01.05.2016 р. укладено договір № ПЕ-0105, відповідно до умов якого виконавець зобовязується за завданням замовника надавати послуги/виконувати роботи за переліком, визначеним специфікацією до даного договору, а замовник зобовязується оплатити послуги/роботи за цінами та на умовах, передбачених відповідною специфікацією. Специфікації, відповідно до яких визначається перелік послуг/робіт, що надаються/виконуються, їх вартість та інші умови, визначені сторонами як необхідні, є додатком до цього договору та його невідємною частиною (п.п. 1.1, 1.2).

Факт надання послуг/виконання робіт підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг/виконаних робіт, який підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється печатками (п. 5.1).

Згідно з п.п. 4.1, 4.4. договору вартість послуг/робіт, що надаються за цим договором, визначається відповідною Специфікацією. Оплата послуг/робіт здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця протягом 30 календарних днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг/виконаних робіт за відповідний період.

Сторонами договору 01.05.2016 р. підписано Специфікацію, в якій визначено перелік послуг/робіт з вивантаження вантажів та їх вартість.

Надання позивачем відповідних послуг підтверджується актами надання послуг згідно з договором № ПЕ-0105 від 01.05.2016р., а саме: № Є-00000609 від 26.05.2016 р. на суму 433696,25 грн., № Є-00000611 від 26.05.2016 р. на суму 451183,90 грн., № Є-00000612 від 26.05.2016 р. на суму 918793,90 грн., № Є-00000614 від 26.05.2016 р. на суму 46700,94 грн., № Є-00000616 від 26.05.2016 р. на суму 102857,96 грн., № Є-00000669 від 01.06.2016 р. на суму 72917,00 грн., № Є-00000670 від 01.06.2016 р. на суму 323776,02 грн., № Є-00000672 від 01.06.2016 р. на суму 264600,00 грн., № Є-00000674 від 01.06.2016р. на суму 14200,32 грн., № Є-00000675 від 01.06.2016 р. на суму 97021,18 грн., № Є-00000677 від 01.06.2016 р. на суму 64912,61 грн., № Є-00000678 від 01.06.2016 р. на суму 851156,98 грн., № Є-00000680 від 01.06.2016 р. на суму 260123,83 грн., № Є-00000682 від 01.06.2016 р. на суму 93227,40 грн., № Є-00000683 від 01.06.2016 р. на суму 504507,00 грн., № Є-00000684 від 01.06.2016 р. на суму 133074,49 грн. Зазначені акти підписані уповноваженими представниками сторін без зауважень та скріплені печатками. Загальна вартість виконаних робіт/наданих послуг за вказаними актами склала 4632744,78 грн. з ПДВ.

Відповідно до платіжних доручень за період квітень - вересень 2016 року №№ 177, 178 від 04.04.2016 р., № 179 від 05.07.2016 р., № 190 від 13.07.2016 р., №№ 205, 206, 207, 208, 209, 210 від 19.07.2016 р., № 34 від 22.07.2016 р., №№ 35, 124, 215 від 25.07.2016 р., № 221 від 29.07.2016 р., №№ 222, 223, 224, 225, 226, 227 від 01.08.2016 р., № 228 від 02.08.2016 р., № 260 від 17.08.2016 р., № 292 від 06.09.2016 р. ТОВ «Інвест Транс» перерахувало на рахунок ТОВ ОСОБА_3» оплату за роботи згідно договору № ПЕ-0105 від 01.05.2016 р. загальну суму 4632744,78 грн.

У позовній заяві зазначено, що відповідач грошові зобов`язання перед позивачем виконав частково, внаслідок чого станом на 31 січня 2017 р. виникла заборгованість, тому ТОВ ОСОБА_3» 08.02.2017 р. звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з ТОВ «Інвест Транс» різниці між вартістю виконаних і прийнятих робіт/послуг та загальною сумою оплати (4632744,78 - 4559834,78) в розмірі 72910,00 грн.

Згідно з ст. 11, 509 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Укладений сторонами договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг, тому до спірних відносин слід застосовувати положення глави 63 ЦК України.

Статтею 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач факту надання позивачем послуг не заперечив, однак зазначив, що розрахунки за прийняті ним послуги здійснено у повному обсязі, в тому числі заявлена до стягнення сума 72910 грн. перерахована за платіжними дорученнями № 34 від 22.07.2016 р. на суму 8910 грн. та № 35 від 25.07.2016 р. на суму 64000 грн., копії яких надано в матеріали справи.

Вирішуючи спір, суд бере до уваги, що боргом може бути визнане лише зобовязання, не виконане в установлений строк.

Відповідно до п. 1-3 ч.1 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини;) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 32, ч. 1 ст.36 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Судом встановлено, що вартість послуг, наданих позивачем згідно з актами, вказаними в якості підстави позову, оплачена відповідачем повністю в період з 04.07.2016 р. по 06.09.2016 р. згідно платіжних доручень, копії яких містяться в матеріалах справи, тому зазначення позивачем у позовній заяві про наявність у відповідача заявленої до стягнення суми боргу в розмірі 72910 грн. станом на 31.01.2017 р. є недоведеним та безпідставним. Таким чином, на момент подачі позовної заяви вказаної суми боргу не існувало.

В судовому засіданні позивач повну оплату наданих послуг не заперечив, зазначив, що здійснена відповідачем оплата в розмірі 72910 грн. при підготовці позову помилково не врахована. Сторонами надано підписаний та скріплений печатками двосторонній акт звіряння взаємних розрахунків за період 01.01.2016-26.01.2017 за договором № ПЕ-0105 від 01.05.2016 р., відповідно до якого надані за договором послуги на загальну суму 4632744,78 грн. оплачено повністю, станом на 26.01.2017 р. заборгованість відсутня.

Оскільки правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів (ст. 1 ГПК, ст. 20 ГК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України), право на позов виникає після порушення відповідачем права позивача, тобто захисту підлягає порушене право.

Враховуючи вищезазначене, позивачем не доведено порушення його прав або оспорювання охоронюваних законом інтересів щодо своєчасного отримання оплати, а отже виникнення підстав для звернення до суду для їх захисту. Оскільки на час звернення до суду суми боргу, що є предметом позову, не існувало, позов предявлено необґрунтовано.

На підставі викладеного в задоволенні позову відмовляється повністю.

Згідно з ст.49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 1, 32, 33, 34, 36, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 17 березня 2017 р.

Суддя В.В.Носівець