ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2017 р. Справа № 911/3975/16

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до Комунального підприємства Управління житлово-комунального господарства, Київська обл., м. Славутич

про стягнення 10 436 083,53 гривень

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №14-96 від 18.04.2014)

від відповідача: ОСОБА_2 (доручення №01.07-18/1118 від 15.08.2016)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

06.12.2016 через канцелярію господарського суду Київської області від Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі- Національна акціонерна компанія Нафтогаз України/позивач) надійшла позовна заява до Комунального підприємства Управління житлово-комунального господарства (далі КП «УЖКГ»/відповідач) про стягнення 10 436 083,53 гривень, з яких: 7 852 054,28 грн заборгованості по оплаті поставленого газу за договором купівлі-продажу природного газу №2186/15-ТЕ-17 від 12.12.2014, 1 893 995,17 грн пені, 199 059,26 грн 3% річних та 490 974,82 грн інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.12.2016 порушено провадження в справі №911/3975/16, розгляд справи призначено на 26.12.2016.

20.12.2016 через канцелярію господарського суду Київської області від Комунального підприємства Управління житлово-комунального господарства надійшла апеляційна скарга на ухвалу господарського суду Київської області від 07.12.2016 про порушення провадження у справі №911/3975/16.

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.12.2016 повернуто Комунальному підприємству Управління житлово-комунального господарства апеляційну скаргу на ухвалу господарського суду Київської області від 07.12.2016 про порушення провадження у справі №911/3975/16.

23.12.2016 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшла телеграма, відповідно до якої останній просив відкласти розгляд даної справи у звязку з неможливістю представника Комунального підприємства Управління житлово-комунального господарства бути присутнім у судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду Київської області від 26.12.2016 розгляд справи №911/3975/16 відкладено на 17.01.2017.

03.01.2017 через канцелярію господарського суду Київської області від КП «УЖКГ» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити повністю з підстав, викладених у відповідних запереченнях.

У судових засіданнях 17.01.2017 та 06.02.2017 суд оголошував перерву до 06.02.2017 та 20.02.2017 відповідно.

Водночас, ухвалою господарського суду Київської області від 06.02.2017 строк розгляду спору у даній справі продовжено на 15 днів.

17.02.2017 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшла телеграма , відповідно до якої останній просив відкласти розгляд даної справи у звязку з неможливістю представника Комунального підприємства Управління житлово-комунального господарства бути присутнім в судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.02.2017 розгляд справи відкладено на 13.03.2017.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників сторін суд

ВСТАНОВИВ:

12.12.2014 між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі-продавець) та Комунальним підприємством Управління житлово-комунального господарства (далі-покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу №2186/15-ТЕ-17 (далі-договір), відповідно до п 1.1. якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до пп. 3.3. та 11.1. договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині розрахунків до їх повного здійснення.

Судом встановлено, що позивач свої обовязки за договором в частині постачання природного газу виконав належним чином.

Так, на виконання умов договору, протягом січня-квітня та жовтня-грудня 2015 року позивачем поставлено, а відповідачем прийнято природний газ загальною вартістю 23 220 910,85 грн, що підтверджується підписами та відбитками печаток сторін на актах приймання-передачі природного газу:

- б/н від 31.01.2015 за поставлений газ у січні 2015 року на суму 2 952 192,32 грн,

- б/н від 28.02.2015 за поставлений газ у лютому 2015 року на суму 2 476 469,63 грн,

- б/н від 31.03.2015 за поставлений газ у березні 2015 року на суму 2 193 410,12 грн,

- б/н від 30.04.2015 за поставлений газ у квітні 2015 року на суму 1 192 596,07 грн,

- б/н від 31.10.2015 за поставлений газ у жовтні 2015 року на суму 3 605 143,19 грн,

- б/н від 30.11.2015 за поставлений газ у листопаді 2015 року на суму 5 007 891,88 грн,

- б/н від 31.12.2015 за поставлений газ у грудні 2015 року на суму 5 792 847,64 грн, копії яких містяться в матеріалах справи.

Про належне виконання позивачем своїх зобовязань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення продавцем (позивачем) умов договору.

Поряд з тим, відповідно до наданих позивачем письмових пояснень, договір №2186/15-ТЕ-15 від 12.12.2014 помилково зазначений в актах приймання-передачі природного газу відповідачем, як покупцем, на якого згідно умов договору покладається обовязок по складенню відповідних первинних документів. Водночас, згідно доводів позивача між сторонами було укладено лише один договір - №2186/15-ТЕ-17 від 12.12.2014, на підставі якого і склались між сторонами відповідні господарські відносини. Відповідні обставини відповідачем не заперечувались.

Позивач зауважив, що відповідач свої обовязки за договором в частині своєчасної та повної оплати вартості поставленого газу не виконав.

Як слідує з наданої позивачем відомості по операціям з 01.12.2014 по 31.08.2016 за підписом головного бухгалтера, відповідач протягом 2015 року та січня-березня 2016 року сплатив за поставлений згідно договору газ з порушенням передбачених договором строків загалом 15 368 856,57 грн, що були розподілені та зараховані позивачем в порядку черговості по мірі їх надходження в оплату вартості газу, поставленого у січні-квітні, жовтні та частково листопаді 2015 року.

Решту ж вартості поставленого газу у листопаді 2015 рокуна суму 2 059 206,64 грн та у грудні 2015 року на суму 5 792 847,64 грн відповідачем не оплачено, внаслідок чого за останнім утворилось сукупно 7 852 054,28 грн заборгованості.

Посилаючись на те, що відповідач остаточні розрахунки за договором не провів, позивач просить суд стягнути з КП «УЖКГ», зокрема, 7 852 054,28 грн основного боргу.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зауважив на тому, що на момент звернення позивача до суду набрав чинності Закон України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії від 03.11.2016 №1730-VIII, відповідно до положень якого заборгованість за спожитий природний газ, непогашена станом на 31.12.2016, підлягає реструктуризації.

Згідно доводів КП «УЖКГ» воно підлягає внесенню до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, з метою чого відповідачем надіслано до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України заяву про включення до реєстру. Копія відповідної заяви та доказів її надіслання наявні в матеріалах даної справи.

Таким чином, відповідач вважає, що сума основного боргу у даній справі підлягає реструктуризації, а нараховані пеняі, 3% річних та інфляційні втрати підлягають списанню, як наслідок позовні вимоги Національної акціонерної компанія Нафтогаз України задоволенню не підлягають.

До того ж, в обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначив про невідповідність поданої позовної заяви процесуальним вимогам з огляду на те, що судовий збір за розгляд відповідного спору був сплачений позивачем за платіжними реквізитами господарського суду Чернігівської області, а тому позовна заява у даній справі підлягала поверненню у порядку ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив, що заявлена позовна вимога підлягає задоволенню виходячи з нижченавденого.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 655, ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 6.1. договору передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

З огляду наведеного, підписання відповідачем актів приймання-передачі природного газу за січень-квітень та жовтень-грудень 2015 року без будь-яких заперечень щодо обсягу поставленого газу свідчить про прийняття відповідачем цього газу та, відповідно, породжує для останнього обовязок щодо його оплати у повному обсязі, у відповідності до п. 6.1. договору, до 15.02.2015, 15.03.2015, 15.04.2015, 15.05.2015, 15.11.2015, 15.12.2015 та 15.01.2016 відповідно.

Покладені ж відповідачем в основу заперечень доводи щодо необхідності реструктуризації заявленої до стягнення суми боргу визнаються судом неспроможними, оскільки за приписами Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії від 03.11.2016 №1730-VIII необхідною умовою участі теплопостачальної організації у процедурі реструктуризації заборгованості, як наслідок списання неустойки, 3% річних та інфляційних втрат, є включення відповідного учасника до реєстру, у той час як доказів включення КП «УЖКГ» до зазначеного реєстру станом на час винесення рішення у даній справі суду не надано.

Інші ж доводи КП «УЖКГ» щодо невідповідності позовної заяви процесуальним приписам, зокрема в частині сплати судового збору, є безпідставними та такими, що не спростовують обовязку відповідача сплатити кошти за отриманий згідно договору природний газ.

Водночас, відповідність вимогам закону сплаченої позивачем суми судового збору перевірено судом під час порушення провадження у справі та підтверджено позивачем в процесі розгляду спору у даній справі шляхом подання довідки, виданої Головним управлінням Державної казначейської служби України у Черкаській області про зарахування зазначеної суми коштів до спеціального фонду державного бюджету.

Згідно з ч. 7 ст. 193 ГК України, що кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, оскільки станом на день прийняття рішення відповідач вартість поставленого позивачем газу у повному обсязі не оплатив, у той час як належних та допустимих доказів реструктуризації зазначеної заборгованості не надано, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 7 852 054,28 грн основного боргу підлягає задоволенню як така, що доведена позивачем належними та допустимими доказами і не спростована у встановленому порядку відповідачем.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором в частині своєчасної та повної оплати вартості поставленого газу, позивач просить суд стягнути з КП «УЖКГ», зокрема, 1 893 995,17 грн пені, нарахованої з урахуванням часткових оплат спадаючим підсумком за визначені згідно вимог ч. 6 ст. 232 ГК України загальні періоди:

- з 15.02.2015 по 19.02.2015 на вартість оплаченого відповідачем з простроченням строків газу за січень 2015 року,

- з 15.03.2015 по 22.03.2015 на вартість оплаченого відповідачем з простроченням строків газу за лютий 2015 року,

- з 15.04.2015 по 13.05.2015 на вартість оплаченого відповідачем з простроченням строків газу за березень 2015 року,

- з 15.05.2015 по 14.09.2015 на вартість оплаченого відповідачем з простроченням строків газу за квітень 2015 року,

- з 15.11.2015 по 24.12.2015 на вартість оплаченого відповідачем з простроченням строків газу за жовтень 2015 року,

- з 15.12.2015 по 14.06.2015 частково на вартість оплаченого відповідачем з простроченням строків газу за листопад 2015 року та на заборгованість за поставлений газ за листопад 2015 року,

- з 15.01.2016 по 14.07.2016 на заборгованість за поставлений газ за грудень 2015 року.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання, він зобовязаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1. цього договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Таким чином, оскільки заявлений до стягнення розмір пені, обрахованої судом в межах визначених позивачем відповідно до вимог закону періодів, є арифметично вірним, вимога позивача про стягнення з відповідача 1 893 995,17 грн пені підлягає задоволенню.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням КП «УЖКГ» своїх грошових зобовязань за договором в частині своєчасної та повної оплати вартості поставленого газу позивач просить суд стягнути з відповідача:

- 199 059,26 грн 3% річних, нарахованих з урахуванням часткових оплат спадаючим підсумком за визначені загальні періоди:

з 15.02.2015 по 19.02.2015 на вартість оплаченого відповідачем з простроченням строків газу за січень 2015 року,

з 15.03.2015 по 22.03.2015 на вартість оплаченого відповідачем з простроченням строків газу за лютий 2015 року,

з 15.04.2015 по 13.05.2015 на вартість оплаченого відповідачем з простроченням строків газу за березень 2015 року,

з 15.05.2015 по 14.09.2015 на вартість оплаченого відповідачем з простроченням строків газу за квітень 2015 року,

з 15.11.2015 по 24.12.2015 на вартість оплаченого відповідачем з простроченням строків газу за жовтень 2015 року,

з 15.12.2015 по 12.10.2016 частково на вартість оплаченого відповідачем з простроченням строків газу за листопад 2015 року та на заборгованість за поставлений газ за листопад 2015 року,

з 15.01.2016 по 12.10.2016 на заборгованість за поставлений газ за грудень 2015 року;

- 490 974,82 грн інфляційних втрат, нарахованих спадаючим підсумком з урахуванням часткових оплат за періоди:

з 15.04.2015 по 30.04.2015 на 162 145,09 грн заборгованості за березень 2015 року;

з 15.11.2015 по 30.11.2015 на 2 116 801,44 грн заборгованості за жовтень 2015 року;

з 15.12.2015 по 31.12.2015 на 4 587 509,81 грн заборгованості за листопад 2015 року;

з 01.01.2016 по 31.01.2016 на 2 223 639,68 грн заборгованості за листопад 2015 року, збільшеної на суму інфляції за попередній період;

з 01.02.2016 по 29.02.2016 на 2 160 854,75 грн заборгованості за листопад 2015 року, збільшеної на суму інфляції за попередній період;

з 01.03.2016 по 31.08.2016 на 2 113 208,22 грн заборгованості за листопад 2015 року збільшеної на суму інфляції за попередній період;

з 15.01.2016 по 31.08.2016 на 5 792 847,64 грн заборгованості за грудень 2015 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З системного аналізу наведеної норми суд дійшов висновку, що нарахування індексу інфляції згідно вищевказаної статті відбувається за весь час прострочення без обмежень певним вибірковим періодом. Цією нормою передбачено підрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому, за весь період прострочення.

З огляду наведеного, приписи ст. 625 ЦК України передбачають збільшення суми боргу на індекс інфляції за весь період прострочення, а не наростаючим порядком з урахуванням щомісячного збільшення, у той час, як позивачем інфляційні витрати нараховувалися не на саму суму боргу, що мала місце у кожному розрахунковому періоді, а на суми боргу, які вже збільшені на розмір інфляційних втрат за попередні періоди, що, як і самі доводи позивача про арифметичну відповідність здійснених обрахунків, суперечить положенням ст. 625 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 06.11.2013 у справі №905/439/13.

Враховуючи вищевикладене, суд здійснював перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат за періоди:

з 15.04.2015 по 30.04.2015 на 162 145,09 грн заборгованості за березень 2015 року;

з 15.11.2015 по 30.11.2015 на 2 116 801,44 грн заборгованості за жовтень 2015 року;

з 15.12.2015 по 31.12.2015 на 4 587 509,81 грн заборгованості за листопад 2015 року;

з 01.01.2016 по 31.01.2016 на 2 182 352,09 грн заборгованості за листопад 2015 року;

з 01.02.2016 по 29.02.2016 на 2 128 461,72 грн заборгованості за листопад 2015 року;

з 01.03.2016 по 31.08.2016 на 2 059 206,64 грн заборгованості за жовтень 2015 року;

з 15.01.2016 по 31.08.2016 на 5 792 847,64 грн заборгованості за грудень 2015 року.

Таким чином, оскільки заявлений до стягнення розмір 3% річних, обрахований судом в межах визначених позивачем періодів, є арифметично вірним, вимога позивача про стягнення з відповідача 199 059,26 грн 3% річних підлягає задоволенню.

Водночас, оскільки арифметично вірний розмір інфляційних втрат, перерахований судом в межах визначених позивачем періодів з урахуванням законодавчих приписів, становить 453 276,87 грн, вимога позивача про стягнення з відповідача 490 974,82 грн інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню у розмірі 453 276,87 грн.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 625, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193, 230 Господарського кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства Управління житлово-комунального господарства (07100, Київська обл., м. Славутич, вул. Військових будівельників, 8, ідентифікаційний код 31476318) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720):

- 7 852 054 (сім мільйонів вісімсот пятдесят дві тисячі пятдесят чотири) грн 28 коп. основного боргу,

- 1 893 995 (один мільйон вісімсот девяносто три тисячі девятсот девяносто пять) грн 17 коп. пені,

- 199 059 (сто девяносто девять тисяч пятдесят девять) грн 26 коп. 3% річних;

- 453 276 (чотириста пятдесят три тисячі двісті сімдесят шість) грн 87 коп. інфляційних втрат,

- 155 975 (сто пятдесят пять тисяч девятсот сімдесят пять) грн 67 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 20.03.2017.

Суддя В.А. Ярема