РІШЕННЯ

15 березня 2017 рокуСправа № 921/75/17-г/8
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гирили І.М.

Розглянув справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", пров. Шевченка, 12, м. Київ, 01001

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Бумеранг", вул. Бережанська, 47, м. Тернопіль, 46027

про стягнення заборгованості в загальній сумі 213 163 грн 45 коп.

За участі представників:

Позивача: ОСОБА_2 - уповноваженого, довіреність №09/12/3 від 10.01.2017

Відповідача: ОСОБА_3 уповноваженого, довіреність б/н від 10.02.2017

В попередніх судових засіданнях представникам сторін розяснювались процесуальні права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22, 81-1 ГПК України.

За відсутності відповідного клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Суть справи:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", м. Київ, надалі - позивач, звернулось до господарського суду з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Бумеранг", м. Тернопіль, надалі - відповідач, про стягнення заборгованості в загальній сумі 213 163 грн 65 коп., з яких: 166 422 грн 25 коп. заборгованість по процентах, 1 357 грн 03 коп сума пені по простроченому кредиту, 14 022 грн 14 коп. сума пені по прострочених процентах, 20 553 грн 26 коп. інфляційне витрати по кредиту та 10 808 грн 77 коп. інфляційні витрати по процентах.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем, як Позичальником за Кредитним договором №01-1/7 від 03.03.2011, взятих на себе зобовязань в частині своєчасного повернення отриманих кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними, внаслідок чого у Банку виникло право на звернення до суду із даним позовом.

В обґрунтування наведеного до матеріалів справи долучено: Кредитний договір №01-1/7 від 03.03.2011, Договір про внесення змін та доповнень №154-12/01 від 17.10.2012 до Кредитного договору №01-1/7 від 03.03.2011, рішення господарського суду Тернопільської області від 15.04.2013 у справі №921/110/13-г, інформацію з реєстру виконавчих проваджень, розрахунок заборгованості, а також інші документи, належним чином засвідчені копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Розгляд справи, призначений вперше ухвалою суду від 19.01.2017 на 14:00 год. 30.01.2017, в порядку ст.77 ГПК України, було відкладено на 14:20 год. 13.02.2017 з підстав, викладених у відповідній ухвалі суду. В судових засіданнях 13.02.2017 та 27.02.2017, в порядку ч. 3 ст. 77 ГПК України, оголошувались перерви до 14: 15 год. 27.02.2017 та, відповідно до 09:30 год. 15.03.2017 з підстав, викладених у відповідних формулярах (протоколах) судових засідань, про що повноважних представників сторін було повідомлено під розписки (в матеріалах справи).

Окрім того, 10.02.2017 на адресу суду від позивача надійшли уточнення за №09-1/7 від 02.02.2017 до позовної заяви про стягнення заборгованості, згідно яких останній зазначає, що період нарахування процентів, які включені до позовних вимог, починається з 30.01.2013 по 14.12.2016, а при написанні позовної заяви було допущено описку та помилково вказано період з 29.01.2013 по 14.12.2016.

13.02.2017 від відповідача надійшов відзив б/н від 13.02.2017 (вх. №5707) на позовну заяву про стягнення боргу за договором кредиту, згідно якого останній стверджував, що позовні вимоги у даній справі вже були предметом судового розгляду у справі №921/110/13-г. Так, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 15.04.2013 у зазначеній вище справі в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Бумеранг" по Кредитному договору № 01-1/7 від 03.03.2011 року, а саме: 110 070 грн - заборгованості по кредиту; 16 547 грн 66 коп. - заборгованості по сплачених процентах; 6 672 грн 23 коп. - пені за несвоєчасне повернення кредиту; 615 грн 02 коп. - пені за несвоєчасне повернення нарахованих процентів, звернуто стягнення на заставне майно боржника. На думку відповідача, справа №921/110/13-г та справа №921/75/17-г/8 є аналогічною та ідентичною за змістом та за підставами позовних вимог; господарський суд вже вирішив спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав; рішення суду у справі №921/110/13-г набрало законної сили, а отже провадження у даній справі підлягає припиненню відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Разом із тим, просив суд застосувати позовну давність до вимог про стягнення пені. Зауважував, що в силу приписів ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Посилання позивача на п. 6.10 Договору, яким сторони збільшили строки позовної давності, вважав безпідставним, оскільки, на його думку, єдиною умовою для стягнення неустойки є обовязкове складання умови про неї позичальником та позикодавцем в письмовій формі та підписання уповноваженими представниками. Окрім цього, стверджував, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором пеня за порушення Позичальником зобовязань позивачем не нарахована.

Враховуючи усе наведене вище, позовні вимоги про стягнення пені, яка утворилась після винесення Господарським судом Тернопільської області рішення у справі №921/110/13-г від 15.04.2013 вважав такими, що задоволенню не підлягають; в задоволенні позову просив відмовити повністю.

В судовому засіданні 27.02.2017 повноважний представник відповідача повідомив, що станом на день проведення судового засідання позиція ОСОБА_1 щодо позовних вимог частково змінилась. Зокрема, просив суд наведені ним у відзиві на позовну заяву доводи щодо необхідності припинення провадження у справі не брати до уваги. Зазначав, що за результатами ознайомлення із позовною заявою та долученими до неї документами, відповідач погоджується із правомірністю позовних вимог в частині заявленої до стягнення суми заборгованості по процентах за період з 30.01.2013 по 14.12.2016. Поряд із цим вважає, що п. 6.10 Кредитного договору сторони збільшили позовну давність лише щодо основного зобов'язання. Оскільки р. 5 Кредитного договору не містить умови щодо збільшення позовної давності до вимог про стягнення неустойки, просив суд до вимог про стягнення пені застосувати позовну давність.

В судове засідання 15.03.2017 повноважний представник позивача прибув, позовні вимоги, з врахуванням прийнятих судом в засіданні 27.02.2017 уточнень за №09-1/7 від 02.02.2017 до позовної заяви, просить задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, письмових запереченнях за №09-1/15 від 22.02.2017 (вх. №6590) на відзив ТОВ "Бумеранг" та посилаючись на долучені до матеріалів справи документи. Доводи повноважного представника відповідача про сплив строку позовної давності до вимог про стягнення пені та, відповідно, клопотання останнього про застосування до даних вимог строку позовної давності вважає безпідставними. В обґрунтування наведеного зазначає, що п. 6.6 Кредитного договору передбачено, що останній діє до повного повернення Позичальником кредиту, сплати у повному обсязі відсотків за користування ним та до повного виконання Позичальником будь-яких інших грошових зобовязань, прийнятих ним на себе згідно умов цього Договору. П. п. 3.4, 6.10 Кредитного договору сторони погодили період нарахування пені понад шість місяців - від дати виникнення обставин, що є підставою для застосування пені до дати припинення цих обставин включно та збільшили строк позовної давності у 10 років до всіх вимог.

Також, зазначив, що згідно наявної у нього інформації, станом на день проведення даного судового засідання відбулись електронні торги, на яких було реалізовано частину заставного майна боржника - сідловий тягач -Е марки VOLVO FH 12.460, 2001 року випуску, д.н. НОМЕР_1; кошти від реалізації вказаного майна надійшли на рахунок органу ДВС. За підрахунками Банку, дані кошти покриють заборгованість відповідача по рішенню Господарського суду Тернопільської області від 15.04.2013 у справі 921/110/13-г. Поряд із цим, повідомив, що грошові кошти в рахунок погашення заборгованості ТОВ "Бумеранг" за наказом Господарського суду Тернопільської області від 30.04.2013 у справі №921/110/13-г про звернення стягнення заборгованості Позичальника (відповідача у даній справі) в сумі 133 904,91 грн в користь банку шляхом звернення стягнення на заставне майно на рахунок останнього ще не поступали. В підтвердження наведеного долучив до матеріалів справи лист за №09-1/27 від 15.03.2017 (вх №7724).

Повноважний представник відповідача в судове засідання 15.03.2017 прибув, підтвердив наведену представником позивача інформацію з приводу реалізації заставного майна, надходження коштів на рахунок органу ДВС та надав протокол проведення електронних торгів №238038 від 23.02.2017. Окрім того, надав суду повторний відзив на позов (вх. №7726). Просить суд відмовити в позові в частині заявленої до стягнення суми пені з підстав спливу строку позовної давності. Вважає, що п. 6.10 Кредитного договору сторонами збільшений строк загальної позовної давності. Щодо решти позовних вимог - покладається на думку суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судових засіданнях доводи та пояснення повноважних представників сторін, оцінивши наявні у справі докази, дослідивши норми чинного законодавства, суд встановив наступне:

03.03.2011 між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", Банк/позивач, з однієї сторони, та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Бумеранг", Позичальник/відповідач, з другої сторони, було укладено Кредитний договір № 01-1/7 (надалі Кредитний договір), за умовами якого Банк надає Позичальнику кредит в сумі 182 900 (сто вісімдесят дві тисячі девятсот) грн 05 коп., на умовах, передбачених цим Договором, далі - кредит, а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, встановлені цим Договором (п. 2.1 р. 2 Кредитного договору).

П. 2.2 р. 2 Кредитного договору сторони передбачили, що кінцевий термін повернення кредиту не пізніше 25 грудня 2012 року. Повернення кредиту повинно здійснюватись Позичальником частинами у відповідності до наступного погодженого у Договорі графіку.

Відповідно до п. 2.3 р. 2 Кредитного договору Кредит надається із наступним цільовим призначенням: на рефінансування діючої кредитної угоди про відкриття кредитної лінії №03-1/45 від 28.03.2008 в філії "Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Тернопіль" в сумі 300 000,00 грн (залишок заборгованості станом на 21.02.2011 128 940,51 грн та несплачені відсотки 53 959,54 грн).

Кредит надається Банком Позичальнику шляхом перерахування коштів із позичкового рахунку №2644 на поточний рахунок Позичальника №2644 в межах сум та відповідно до термінів, визначених п. 2.1 цього Договору, з безпосереднім направленням коштів на погашення діючої кредитної лінії на позичковий рахунок №2644 в сумі 128 940,51 грн, та на погашення відсотків на рахунки №2644 в сумі 44 046,58 грн та №2644 в сумі 9 912,96 грн в філії "Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Тернопіль" (п. 3.1 р. 3 Кредитного договору).

Відповідно до п. п. 3.2 - 3.3 р. 3 Кредитного договору, відсотки за користування кредитом нараховуються Банком на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за отриманими коштами та сплачуються Позичальником, виходячи із встановленої Банком відсоткової ставки у розмірі 19,5% річних у валюті кредиту. Нарахування Банком відсотків здійснюється з дати першої оплати розрахункових документів Позичальника з позичкового рахунку по дату повного і остаточного повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії коштів. При розрахунку процентів використовується метод "факт/факт", виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році. Відсотки за користування кредитом нараховуються Банком в останній робочий день поточного місяця та сплачуються Позичальником щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця на розрахунковий рахунок, відкритий Банком в філії "Відділення ПАТ "Промінвестбанк" в м. Тернопіль". Сторони домовляються, що через 6 місяців з моменту підписання даного договору, переглядають процентну ставку за кредитом у відповідності до ситуації, яка складається на грошово-кредитному ринку України. У випадку порушення Позичальником встановленого п. 2.2 цього Договору строку остаточного повернення всіх отриманих сум кредиту Позичальник надалі сплачує відсотки за неправомірне користування кредитом, виходячи із відсоткової ставки у розмірі 39% (тридцять дев'ять) відсотків річних у валюті кредиту, порядок нарахування та сплати яких встановлюється згідно п. 3.2 цього Договору.

П. 3.6 р. 3 Кредитного договору сторони встановили черговість погашення Позичальником заборгованості та передбачили, що погашення Позичальником заборгованості кожної наступної черги повинна відбуватись виключно після повного погашення заборгованості кожної попередньої черги. Сторони погодили право Банку самостійно зараховувати кошти, які направлені Позичальником на погашення заборгованості, згідно встановленої черговості.

Згідно пп. 4.1.1 п. 4.1 р. 4 Кредитного договору, Банк зобовязався з урахуванням умов, встановлених положеннями цього Договору, видавати кредит у безготівковому порядку шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника виключно з дати набрання чинності угод (договорів), що є забезпеченням виконання Позичальником зобов'язань за цим Договором.

Позичальник зобовязався надати у Банк платіжний документ для отримання кредиту та використати кредит за цільовим призначенням і у встановлений згідно п. 2.2 цього Договору строк остаточно повернути всі отримані в межах суми кредиту шляхом перерахування коштів на погашення заборгованості з поточних рахунків, вказаних у п. 3.2 цього Договору (та/або з будь-яких інших поточних рахунків Позичальника, відкритих у будь-яких установах банків) та/або у будь-який інший незаборонений чинним законодавством спосіб на позичковий рахунок, вказаний у п. 3.1 цього Договору; своєчасно сплачувати плату за кредит, відсотки за неправомірне користування кредитом на умовах і в порядку, передбачених цим Договором, а також суми передбаченої цим Договором неустойки; незалежно від настання кінцевого строку погашення кредиту сплатити заборгованість за кредитом, нараховану плату за кредит та неустойку за умови настання обставин, указаних в п. 4.3.4 цього Договору.

Також, сторони встановили, що у випадку, якщо після прострочення повернення кредиту Позичальник здійснить перерахування коштів на позичкові рахунки, вказані у п. п. 3.1, 3.2 цього Договору, Банк набуває право самостійно зарахувати ці кошти на рахунок простроченої заборгованості за кредитом Позичальника (пп. 4.2.1-4.2.2, 4.2.6 п. 4.2 р. 4 Кредитного договору).

Згідно п. п. 6.1, 6.6 р. 6 Кредитного договору, останній набуває чинності з дати його підписання повноважними представниками сторін та діє до повного повернення Позичальником отриманих сум кредитних коштів, сплати у повному обсязі відсотків за користування ним та повного виконання Позичальником будь-яких інших грошових зобовязань, прийнятих ним на себе згідно умов цього Договору. Всі зміни та доповнення до цього Договору вносяться за згодою сторін у письмовій формі та є невід'ємними частинами цього Договору (п. 6.7 р. 6 Кредитного договору).

Так, 17.10.2012 між сторонами у справі було укладено Договір про внесення змін та доповнень №154-12/01 до Кредитного договору №01-1/7 від 03.03.2011, яким, зокрема:

- уточнено рахунок на який Позичальник здійснює повернення кредиту;

- викладено в новій редакції п. 3.2, п. 3.3 р. 3, пп. 4.2.2 п. 4.2 р. 4 Кредитного договору, а саме:

"Проценти за користування Кредитом нараховуються Банком, виходячи із встановленої Банком процентної ставки у розмірі 19,5% річних, починаючи з дати першого списання коштів з кредитного рахунку по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом. При розрахунку процентів по заборгованості в національній валюті використовується метод "факт/факт", виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році.

Нарахування Банком процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту кожного робочого дня на фактичний залишок заборгованості за кредитом на кінець дня.

Нарахування процентів за користування кредитом за вихідні та неробочі дні поточного місяця здійснюється в останній робочий день перед такими вихідними та неробочими днями.

Якщо вихідні та неробочі дні починаються в поточному та закінчуються в наступному місяці, тоді нарахування за вихідні та неробочі дні поточного місяця здійснюється в останній робочий день поточного місяця, а нарахування за вихідні та неробочі дні наступного місяця здійснюється в перший робочий день наступного місяця.

Проценти, нараховані за поточний місяць, сплачуються Позичальником у валюті, в якій Позичальнику було надано Кредит, щомісячно 1 (першого) числа місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося нарахування процентів.

При цьому сторони встановлюють, що зобовязання Позичальника по сплаті нарахованих процентів не вважаються простроченими до 5 (п'ятого) числа місяця наступного за місяцем, в якому відбулося нарахування процентів (кінцева дата сплати процентів).

У випадку, якщо кінцева дата сплати процентів припадає на вихідний (субота чи неділя) чи святковий день, Позичальник зобовязаний здійснити сплату процентів в останній робочий день напередодні.

Проценти за грудень місяць сплачуються Позичальником не пізніше останнього робочого дня цього ж місяця. Якщо перша видача Кредиту була здійснена в грудні місяці, то нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за період з дати першої видачі Кредиту по останній календарний день грудня місяця в порядку, визначеному у цьому пункті Договору…"(п. 3.2 р. 3 Кредитного договору);

"У випадку порушення Позичальником строку остаточного повернення всіх отриманих сум кредиту, встановленого п. 2.2 цього Договору, Позичальник надалі сплачує з відповідної календарної дати, яка визначена у Договорі, як дата виконання зобовязання, до дати виконання такого зобовязання проценти за неправомірне користування кредитом, виходячи із процентної ставки у розмірі 39% річних, порядок нарахування та сплати яких встановлюються згідно п. 3.2 цього Договору" (п. 3.3 р. 3 Кредитного договору);

"Позичальник зобовязується своєчасно сплачувати плату за кредит та проценти за неправомірне користування кредитом на умовах і в порядку, передбачених цим Договором, а також суми передбаченої цим Договором неустойки" (пп 4.2.2 п. 4.2 р. 4 Кредитного Договору).

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобовязання з кредитного договору, згідно якого, в силу ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 "Позика" глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад", якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Ст. 1049 ЦК України встановлено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Ст. 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Ч.1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

В судовому засіданні встановлено, що факт укладення Кредитного договору №01-1/7 від 03.03.2011, надання Позичальнику (відповідачу справі) кредитних коштів в сумі 182 900,05 грн, користування ними, неналежного виконання останнім взятих на себе зобов'язань та наявності заборгованості за даним Кредитним договором вже був предметом судового розгляду у справі №921/110/13-г.

Так, рішенням Господарського суду Тернопільської області у справі № 921/110/13-г від 15.04.2013 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", до відповідача - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Бумеранг", про стягнення заборгованості по неповернутому кредиту в розмірі 133 904 грн 91 коп., шляхом звернення стягнення на заставне майно, задоволено в повному обсязі; в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Бумеранг" по кредитному договору № 01-1/7 від 03.03.2011, а саме: 110 070 грн - заборгованості по кредиту; 16 547 грн 66 коп. - заборгованості по процентах; 6 672 грн 23 коп. - пені за несвоєчасне повернення кредиту; 615 грн 02 коп. - пені за несвоєчасне повернення нарахованих процентів, звернуто стягнення на заставне майно боржника.

У згаданому вище судовому рішенні встановлено факт неналежного виконання ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Бумеранг" зобов'язань за Кредитним договором №01-1/7 від 03.03.2011 щодо своєчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, сум передбаченої цим Договором неустойки та наявність у Позичальника станом на 30.01.2013 заборгованості по тілу кредиту в розмірі 110 070 грн, заборгованості по процентах за користування кредитом включно по 29.01.2013 в розмірі 16 547 грн 66 коп., по пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 6 672,23 грн та пені за несвоєчасне повернення нарахованих відсотків в розмірі 615,02 грн, нарахованої за період з 01.08.2012 по 29.01.2013 (включно).

Станом на день розгляду даного спору рішення суду у справі №921/110/13-г не оскаржувалось, а отже набрало законної сили та є чинним.

30.04.2013 судом, на підставі ст. 116 ГПК України, видано відповідний наказ на примусове виконання даного рішення.

В силу приписів ч. 3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо (правова позиція викладена у п. 2.6 Постанови Пленуму ВГС України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011, з наступними змінами та доповненнями).

В судовому засіданні також встановлено, що 25.04.2014 державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції на примусове виконання наказу господарського суду Тернопільської області від 30.04.2013 №921/110/13-г винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №43078970; 28.05.2014 державним виконавцем на підставі постанови Начальника Першого ВДВС ТМУЮ про передачу ВП винесено постанову про приєднання виконавчого провадження №43078970 до зведеного виконавчого провадження №42254800; 05.06.2014 державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору та на підставі постанови начальника управління ДВС ГУЮ у Тернопільській області від 30.05.2014 про передачу виконавчих проваджень, боржником по яких є ТзОВ "Бумеранг" з Першого ВДВС ТМУЮ для подальшого виконання у відділ примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Тернопільській області винесено постанову про передачу матеріалів виконавчого провадження; 10.06.2014 головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Тернопільській області винесено постанову при прийняття до виконання виконавчого провадження; 06.08.2014 головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Тернопільській області винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій; 22.12.2014, 06.02.2015 та 05.02.2016 державними виконавцями ВПВР УДВС ГТУЮ у Тернопільській області, на підставі проведених державним виконавцем 05.12.2014 та 02.02.2015 описів та арешту майна, з метою визначення вартості вказаного у відповідних постановах майна боржника та його подальшої реалізації, винесено постанови про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні; 12.12.2016 головним державним виконавцем відділу ПВР управління ДВС ГТУЮ у Тернопільській області винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно якої арешт накладено на все майно ТЗОВ "Бумеранг".

23.02.2017 ДП "СЕТАМ" Міністерства юстиції України проведено електронні торги з реалізації заставного майна боржника на яких, зокрема реалізовано сідловий тягач -Е марки VOLVO FH 12.460, 2001 року випуску, д.н. НОМЕР_1 за ціною 162 131,97 грн.

В судовому засіданні повноважні представники сторін зазначили, що станом на 15.03.2017 кошти від реалізації заставного майна боржника надійшли на рахунок органу ДВС та після стягнення виконавчого збору та витрат за проведення виконавчих дій будуть перераховані останнім на рахунок Банку для погашення заборгованості ТОВ "Бумеранг" за судовим рішенням у справі №921/10/13-г.

Згідно довідки банку №09-1/27 від 15.03.2017, станом на день проведення даного судового засідання, на рахунок Банку грошові кошти в рахунок погашення заборгованості ТОВ "Бумеранг" в сумі 133 904,31 грн за наказом господарського суду від 30.04.2013 у справі №921/110/13-г не поступали.

Поряд із цим, в судовому засіданні встановлено, що в рахунок часткового погашення прострочених відсотків, які були предметом судового розгляду у справі №921/110/13-г, відповідачем в період з 31.12.2013 по 30.06.2015 сплачено грошові кошти в загальній сумі 5 300 грн. Зокрема: 31.12.2013 800,00 грн, 01.04.2014 1 000,00 грн, 30.05.2014 1 000,00 грн., 29.07.2014 1 000,00 грн, 30.06.2015 1 500,00 грн (меморіальні ордери - в матеріалах справи).

Таким чином судом встановлено, що станом на день проведення даного судового засідання заборгованість ТзОВ "Бумеранг" за судовим рішенням від 15.04.2013 у справі №921/110/13-г становить 128 604 грн 91 коп, з яких: 110 070 грн - заборгованість по тілу кредиту, 11 247,66 грн - заборгованості по процентах за користування кредитом, нарахованих банком по 29.01.2013 включно, 6 672,23 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту та 615,02 грн - пеня за несвоєчасне повернення нарахованих відсотків, нарахована Банком за період з 01.08.2012 по 29.01.2013.

Предметом судового розгляду у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором в загальній сумі 213 163 грн 45 коп., з якої: 166 422,25 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом за період з 30.01.2013 по 14.12.2016; 1 357 грн 03 коп. пеня по простроченому кредиту за період з 30.01.2013 по 28.02.2013; 14 022 грн 14 коп. пеня по прострочених процентах за період з 30.01.2013 по 30.09.2014; 20 553 грн 26 коп. інфляційні витрати по кредиту за період з 30.01.2013 по 12.11.2014 та 10 808 грн 77 коп. інфляційні витрати по процентах за період з 30.01.2013 по 30.09.2014.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. ч. 1-2 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

В силу приписів ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як вже зазначалось вище, умовами укладеного Кредитного договору, з врахуванням Договору про внесення змін та доповнень №154-12/01 від 17.10.2012 (п. п. 3.2 -3.3 р. 3), сторони передбачили можливість нарахування процентів за неправомірне користування кредитом на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом виходячи із процентної ставки у розмірі 39% річних з відповідної календарної дати, яка визначена у Договорі, як дата виконання зобовязання по день повного погашення кредиту.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Ст. 4-3 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу приписів ст. ст. 32, 33 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до положень ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В судовому засіданні встановлено, зазначено вище та не заперечено повноважним представником відповідача, що станом на день розгляду спору в суді відповідач, всупереч умов Договору та вимог чинного законодавства, взяті на себе зобов'язання за Кредитним договором №01-1/7 від 03.03.2011 та Договором про внесення змін та доповнень до нього від 17.10.2012 виконував неналежним чином. Зокрема, стягнуту рішенням господарського суду Тернопільської області від 15.04.2013 у справі №921/110/13-г суму заборгованості по тілу кредиту в розмірі 110 070 грн, пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 6 672,66 грн та пені за несвоєчасне повернення нарахованих процентів в розмірі 615,02 грн не сплатив; заборгованість по нарахованих Банком по 29.01.2013 (включно) відсотках за користування кредитом в сумі 16 547,66 грн сплатив частково, - на суму 5 300 грн.

Згідно розрахунку позивача станом на 15.12.2016 заборгованість відповідача по сплаті процентів за користування кредитом за період з 30.01.2013 по 14.12.2016 становить 166 422,25 грн.

Розглянувши долучений позивачем до матеріалів справи розрахунок заборгованості за процентами за вказаний період, зважаючи на встановлену рішенням суду у справі №921/110/13-г суму заборгованості Позичальника за Кредитним договором, враховуючи погоджений сторонами у Кредитному договорі розмір відсотків за користування кредитом, суд провів перерахунок заявленої до стягнення суми процентів. Згідно проведеного судом перерахунку, за період з 30.01.2013 по 14.12.2016 правомірними та такими, що підлягають до задоволення є вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по процентах в сумі 166 304 грн 62 коп. Проценти в сумі 117 грн 63 коп. нараховані безпідставно, а позов в даній частині є таким, що задоволенню не підлягає (проведений судом перерахунок - в матеріалах справи).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі наведеної норми, зважаючи на невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань щодо своєчасного повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування ним, позивачем за період з 30.01.2013 по 12.11.2014 нараховано та заявлено до стягнення інфляційні витрати по кредиту в розмірі 20 553,26 грн та інфляційні витрати по процентах за період з 30.01.2013 по 30.09.2014 в сумі 10 808,77 грн.

Розглянувши проведений позивачем розрахунок інфляційних витрат по кредиту, враховуючи встановлений рішенням Господарського суду Тернопільської області від 15.04.2013 факт наявності заборгованості Позичальника по тілу кредиту в сумі 110 070 грн, суд, за допомогою інформаційно-аналітичного центру "Ліга", в межах визначеного позивачем періоду нарахування, провів перерахунок заявленої до стягнення суми. Згідно проведеного судом перерахунку, за період з 30.01.2013 по 12.11.2014 правомірним є нарахування інфляційних втрат по тілу кредиту в розмірі 21 269,69 грн. Поряд із цим, враховуючи принцип диспозитивності судового процесу, а також те, що суд позбавлений права вийти за межі заявлених позивачем позовних вимог, до стягнення підлягає сума інфляційних витрат по кредиту у визначеному позивачем розмірі 20 553 грн 26 коп.

Окрім того, розглянувши проведений позивачем розрахунок інфляційних витрат по процентах, суд, за допомогою інформаційно-аналітичного центру "Ліга", з врахуванням встановленої рішенням Господарського суду Тернопільської області від 15.04.2013 у справі №921/110/13-г суми заборгованості по процентах, станом на 30.01.2013, визначених судом правомірних сум нарахування відсотків за період з 30.01.2013 по 14.12.2016, передбачених умовами Договору термінів сплати процентів, здійсненого відповідачем часткового (на суму 5 300 грн) погашення наявної станом на 30.01.2013 заборгованості по процентах, в межах визначених позивачем періодів, з урахуванням того, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць, який визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому проводиться сплата, а також, викладених у листі Верховного Суду України "Рекомендацій відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" (№62-97р. від 03.04.1997), провів перерахунок заявленої до стягнення суми інфляційних нарахувань.

Згідно проведеного судом перерахунку, в межах визначених позивачем періодів, правомірним є нарахування інфляційних витрат по процентах в сумі 10 791 грн 70 коп. Інфляція в сумі 17,07 грн нарахована позивачем та заявлена до стягнення безпідставно, а позов в даній частині є таким, що задоволенню не підлягає (проведений судом перерахунок в матеріалах справи).

Окрім того, в силу приписів ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Ст. 209 ЦК України встановлено, що особа, яка не виконала зобовязання або виконала його неналежним чином несе майнову відповідальність на умовах, передбачених законом або договором.

В силу ст. ст. 546, 547, 548, 549 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов'язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України.

Правова позиція щодо можливості зміни передбаченого ч. 6 ст. 232 ГК України, строку нарахування пені викладена у постанові Верховного суду України від 15.04.2015 р. у справі №3-53гс15.

Також, у п. 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питанні практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розяснено щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис ч. 6 ст. 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати 6 місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду.

П. 5.3 р. 5 Кредитного договору сторони передбачили, що за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за надання кредиту, та/або плати за кредит, та/або процентів за неправомірне користування кредитом Позичальник сплачує пеню, яка обчислюється щоденно за методом "факт/факт" від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення.

При цьому, п. 3.4 р. 3 Кредитного договору сторони погодили, що у випадку, якщо Банком застосована до Позичальника неустойка у вигляді пені, остання нараховується Банком з дати виникнення обставин, що є підставою для застосування пені, до дати припинення цих обставин включно, та сплачується Позичальником у порядку, передбаченому п. 3.2 цього Договору для нарахування та сплати відсотків, на рахунок, номер якого повідомляється Банком Позичальнику негайно.

Таким чином, Банк та Позичальник (відповідач у справі) умовами Кредитного договору, відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 ГК України, передбачили збільшення періоду нарахування пені.

Окрім того, ч. 1 ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

ЦК України передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, ч. 2 ст. 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Разом із тим, в силу приписів ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, при цьому договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (ч. 2 ст. 6 ЦК України).

Ч. 3 ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, однак не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Слід зазначити, що в п. 3.3 Постанови Пленуму ВГС України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013, з наступними змінами і доповненнями, господарським судам звернуто увагу на те, що за правилами ч. 1ст 259 ЦК України сторонам дозволено за домовленістю збільшувати встановлену законом як загальну, так і спеціальну позовну давність. Умова про збільшення позовної давності може бути вміщена як в укладеному сторонами договорі, так і в окремому документів або в листах, телеграмах, телефонограмах та інших документах, якими обмінювалися сторони і які повинні однозначно свідчити про досягнення згоди сторін щодо збільшення строку позовної давності.

П. 6.10 р. 6 Кредитного договору передбачено, що всі спори між сторонами при недосягненні згоди шляхом переговорів передаються на вирішення господарського суду. При цьому, строк, у межах якого Банк може звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності) встановлюється тривалістю у 10 (десять років).

Таким чином, зважаючи на те, що право Банку на нарахування пені за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за надання кредиту, та/або процентів за неправомірне користування кредитом та, відповідно, обовязок Позичальника сплатити останню передбачені умовами укладеного Кредитного договору, суд прийшов до висновку, що встановлений п. 6.10 Кредитного договору строк позовної давності у десять років стосується як загальної, так і спеціальної позовної давності.

На підставі наведених вище норм чинного законодавства та умов Кредитного договору, зважаючи на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобовязань щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними, позивачем нараховано та заявлено до стягнення за період з 30.01.2013 по 28.02.2013 пеню по простроченому кредиту в сумі 1 357 грн 03 коп., а також за період з 30.01.2013 по 30.09.2014 - пеню по прострочених процентах в сумі 14 022 грн 14 коп.

В п. 1.12 Постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань", з наступними змінами і доповненнями, зазначено, господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається "до" настання певного терміну, то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну. Водночас, коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено поняттями "по" або "включно", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде саме визначений день (абз. 2 п. 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013).

Судом розглянуто наданий позивачем розрахунок пені по простроченому кредиту, за допомогою інформаційно-аналітичного центру "Ліга", зважаючи на встановлений рішенням Господарського суду Тернопільської області від 15.04.2013 факт наявності заборгованості відповідача по тілу кредиту в сумі 110 070 грн, в межах визначеного позивачем періоду нарахування, проведено перерахунок заявленої до стягнення суми пені.

Згідно проведеного судом перерахунку за період з 30.01.2013 по 28.02.2013 нарахування пені за простроченим кредитом в сумі 1 357 грн 03 коп. є правомірним, а позов в даній частині є таким, що підлягає до задоволення.

Поряд із цим, розглянувши наданий позивачем розрахунок пені по прострочених процентах за період з 30.01.2013 по 30.09.2014, судом встановлено, що останній проведено без врахування передбаченої п. 3.2 р. 3 Кредитного договору умови щодо того, що "зобов'язання Позичальника по сплаті нарахованих процентів не вважаються простроченими до 5 (пятого) числа місяця наступного за місяцем, в якому відбулося нарахування процентів (кінцева дати сплати процентів)", а також порядку нарахування останньої.

Враховуючи зазначені вище умови Договору, встановлені судом суми правомірно нарахованих відсотків за користування кредитом, суд, за допомогою інформаційно-аналітичного центру "Ліга", не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, провів перерахунок заявленої до стягнення суми пені по прострочених процентах.

Згідно проведеного судом перерахунку за період з 30.01.2013 по 30.09.2014 правомірним є нарахування пені по прострочених процентах в загальній сумі 13 855 грн 05 коп. Пеня в сумі 167 грн 09 коп. нарахована позивачем безпідставно, а позов в даній частині є таким, що задоволенню не підлягає (проведений судом перерахунок - в матеріалах справи).

Зважаючи на встановлений вище судом факт збільшення за домовленістю сторін строку позовної давності (як загальної, так і спеціальної) до 10 років та правомірності нарахування позивачем пені за визначений у позові період, доводи позивача про безпідставність позовних вимог про стягнення пені, зважаючи на передбачену ч. 2 ст. 258 ЦК України спеціальну позовну давність, суд вважає необґрунтованими та, відповідно, відхиляє клопотання ТзОВ "Бумеранг" про застосування позовної давності у звязку із її спливом.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 3 192,92 грн, згідно ст. ст. 44, 49 ГПК України, покладаються на відповідача у справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Окрім того, правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовано Законом України "Про судовий збір".

Ст. 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Зокрема, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується за ставкою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Згідно ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", прожитковий мінімум для працездатних осіб на 1 січня 2017 року установлено у розмірі 1 600 грн.

Ст. 7 Закону України "Про судовий збір" визначено, що в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем заявлено вимогу майнового характеру: про стягнення заборгованості в загальній сумі 213 163,45 грн. Отже до сплати підлягав судовий збір в загальній сумі 3 197 грн 45 коп. (1,5% ціни позову). Позивачем згідно платіжного доручення №129375 від 22.12.2016 сплачено судовий збір у розмірі 3 200 грн.

Таким чином, сума зайво сплаченого позивачем судового збору, яка підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України, становить 2 грн 55 коп. Для повернення позивачу зазначеної вище суми йому необхідно звернутися до суду із відповідним клопотанням.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 32-34, 43, 44, 49, 69, 77, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд ,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Бумеранг", вул. Бережанська, 47, м. Тернопіль, ідентифікаційний код 31602501, на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", пров. Шевченка, 12, м. Київ, ідентифікаційний код 00039002, 166 304 грн 62 коп. заборгованості по процентах за період з 30.01.2013 по 14.12.2016; 1 357 грн 03 коп. пені по простроченому кредиту за період з 30.01.2013 по 28.02.2013; 13 855 грн 05 коп. пені по процентах за період з 30.01.2013 по 30.09.2014; 20 553 грн 26 коп. інфляційних витрат по кредиту за період з 30.01.2013 по 12.11.2014; 10 791 грн 70 коп. інфляційних витрат по процентах за період з 30.01.2013 по 30.09.2014 та 3 192 грн 92 коп. в повернення сплаченого позивачем судового збору.

3. В задоволенні решти чистини позову відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили в десятиденний строк з дня його прийняття (складення повного рішення).

5. Наказ видати стягувачеві після набрання судовим рішенням законної сили.

6. Сторони вправі подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили протягом десяти днів з дня його прийняття (складення повного рішення), через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 20.03.2017

Суддя І.М. Гирила