донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

13.03.2017 справа №908/1955/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів: при секретарі судового засідання:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4
за участю представників сторін від позивача: від відповідача: від третьої особи: не зявився; не зявився; не зявився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна", м. Київ
на рішення господарського суду Донецької області
від11.10.2016 р.
у справі№ 908/1955/16 (суддя: Харакоз К.С.)
за позовомПублічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна", м. Київ
до третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачаТовариства з обмеженою відповідальністю "Галіція ОСОБА_5", м. Львів ОСОБА_6, м. Макіївка, Донецька область
про визнання договору дійсним та визнання права власності на нерухоме майно

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Страхова компанія "Універсальна" (далі - ПАТ "СК "Універсальна", позивач) звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Галіція ОСОБА_5" (далі ТОВ "Галіція ОСОБА_5", відповідач) про визнання договору дійсним та визнання права власності на нерухоме майно.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 27.07.2016 р. матеріали вказаної позовної заяви передано за територіальною підсудністю до господарського суду Донецької області.

Рішенням господарського суду Донецької області від 11.10.2016 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду мотивоване відсутністю законних підстав для визнання в судовому порядку дійсним правочину договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення № 2680/10-00 від 01.07.2016 р. та, відповідно, для визнання права власності на частину нежитлового приміщення, що є предметом вказаного договору.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Донецької області від 11.10.2016 р., позивач звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на зазначене рішення, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 19.12.2016 р. залучено до участі у справі ОСОБА_6 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача (далі ОСОБА_6, третя особа).

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права України, при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи.

Позивач вважає, що в силу скасування державної реєстрації правочинів, договір купівлі-продажу від 01.07.2016 р. не може трактуватися як неукладений, з неможливістю бути визнаним дійсним в порядку ч. 2 ст. 220 ЦК України подібне може бути застосоване лише до договорів, укладених до 01.01.2013 р.

На думку позивача, судом першої інстанції не досліджено належним чином факт повідомлення співвласника спірного приміщення про реалізацію його переважного права, оскільки таке повідомлення ОСОБА_6 вручено 22.12.2015 р., про що свідчить копія доданої до апеляційної скарги накладної № 2714933.

Скаржник звертає увагу на те, що м. Макіївка перебуває на непідконтрольній українській владі території, що унеможливило підписання договору від 01.07.2016 р. та акту приймання-передачі приміщення до нього в м. Макіївка, тому за домовленістю сторін підписання вказаних документів відбулось у м. Києві.

Позивач стверджує, що висновки місцевого господарського суду щодо недоведеності факту оплати за спірним договором та передачі спірного майна не відповідають фактичним обставинам справи.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2016 р. сформовано колегію суддів у складі: головуючий Будко Н.В., судді - М'ясищев А.М., Сгара Е.В.

Розпорядженням керівника апарату суду № 1716 від 15.12.2016 р. внаслідок припинення повноважень судді М'ясищева А.М. на підставі рішення Вищої ради юстиції від 08.12.2016 р. про його звільнення у звязку з поданням заяви про відставку, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 908/1955/16.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 15.12.2016 р. визначено колегію суддів у складі: головуючий Будко Н.В., судді Ушенко Л.В., Сгара Е.В.

Розпорядженням керівника апарату суду № 221 від 08.02.2017 р. у звязку з неможливістю розгляду справи суддею Сгара Е.В. через перебування у відпустці на дату слухання справи, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 908/1955/16.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 08.02.2017 р. визначено колегію суддів у складі: головуючий Будко Н.В., судді Ушенко Л.В., Геза Т.Д.

Розпорядженням керівника апарату суду № 366 від 10.03.2017 р. у звязку з неможливістю розгляду справи суддею Геза Т.Д. через перебування у відпустці на дату слухання справи, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 908/1955/16.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 10.03.2017 р. визначено колегію суддів у складі: головуючий Будко Н.В., судді Склярук О.І., Ушенко Л.В.

Представник позивача у судове засідання не зявився. 27.01.2017 р. та 10.03.2017 р. на адресу Донецького апеляційного господарського суду надійшли заяви позивача про розгляд даної справи без участі його повноважного представника.

Судова колегія враховує наступне.

ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 28 Господарського процесуального кодексу України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 Господарського процесуального кодексу України керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище.

Частиною 3 ст. 28 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації (за наявності).

Ухвалами Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.2016 р., від 19.12.2016 р., від 13.02.2017 р. не визнавалась обовязковою явка представників сторін та сторони були попереджені, що у разі незявлення їх представників у судове засідання, апеляційна скарга буде розглянута за наявними матеріалами у справі.

З огляду на зазначене, вищенаведені заяви позивача судовою колегією задоволено.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 19.12.2016 р. залучено до участі у справі ОСОБА_6 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Відповідач та третя особа письмові відзиви на апеляційну скаргу не надали, представники відповідача та третьої особи у судові засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи учасники судового процесу повідомлені належним чином.

ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Донецької області від 18.11.2009 р. по справі № 17/223пд визнано право власності ТОВ "Галіція ОСОБА_5" на нежитлове приміщення загальною площею 185,90кв.м., що знаходиться за адресою: Донецька область, м.Макіївка, вул.Панченка, б.51.

ОСОБА_7 № 25134080 від 26.01.2010 р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП "БТІ м.Макіївки", власником нежитлового приміщення загальною площею 185,90кв.м., що знаходиться за адресою: Донецька область, м.Макіївка, вул.Панченка, б.51, є ТОВ "Галіція ОСОБА_5". У вказаному ОСОБА_7 зазначено, що у звязку з самочинною реконструкцією загальна площа частини нежитлового приміщення змінилась та складає 187,30кв.м.

28.12.2010 р. між ПАТ "СК "Універсальна" та ТОВ "Галіція ОСОБА_5" укладено договір оренди №12.1/10, відповідно до п.п. 1.1., 2.1., 7.1. якого ТОВ "Галіція ОСОБА_5" передало ПАТ "СК "Універсальна" у строкове платне користування на умовах оренди частину нежитлового приміщення заг.пл. 185,90 кв.м. за адресою: Донецька область, м.Макіївка, вул.Панченка, б.51, строком на 12 місяців з моменту передачі відповідним актом.

За актом прийому-передачі обєкту оренди від 04.01.2011р. частина нежитлового приміщення заг.пл. -185,90 кв.м. за адресою: Донецька область, м.Макіївка, вул.Панченка, б.51 була передана ПАТ "СК "Універсальна".

30.12.2013 р. між ПАТ "СК "Універсальна" та ТОВ "Галіція ОСОБА_5" укладено договір оренди №12.2/13, відповідно до п.п. 1.1., 2.1., 9.1. якого ТОВ "Галіція ОСОБА_5" передало ПАТ "СК "Універсальна" у строкове платне користування на умовах оренди частину нежитлового приміщення заг.пл. 187,30 кв.м. за адресою: Донецька область, м.Макіївка, вул.Панченка, б.51, строком на 6 місяців з моменту прийому-передачі.

За актом прийому-передачі обєкту оренди від 30.12.2013 р. частина нежитлового приміщення заг.пл. - 187,3 кв.м. за адресою: Донецька область, м.Макіївка, вул.Панченка, б.51 була передана ПАТ "СК "Універсальна".

25.09.2015 р. між ПАТ "СК "Універсальна" та ТОВ "Галіція ОСОБА_5" укладено попередній договір, відповідно до п.1 якого сторони зобовязалися укласти договір купівлі-продажу нежилих приміщень загальною площею 187,30 кв.м., розташованих за адресою: Донецька область, м.Макіївка, вул.Панченка, б.51, на умовах, встановлених цим Договором, не пізніше 31.10.2015 р. При цьому ТОВ "Галіція ОСОБА_5" буде продавцем, а ПАТ "СК "Універсальна" покупцем.

В п.2 попереднього договору зазначено, що основний договір підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню і державній реєстрації згідно чинного законодавства України. Право власності на нежитлове приміщення перейде до ПАТ "СК "Універсальна" з моменту державної реєстрації основного договору.

За умовами п.8 попереднього договору покупець не пізніше 10 жовтня 2015 року сплачує грошову суму у розмірі 206 966,40грн. в рахунок оплати за нежилі приміщення, що становить 100 % ціни договору.

Попередній договір 25.09.2015 р. посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстровано у реєстрі за №6880.

01.07.2016 р. між ТОВ "Галіція ОСОБА_5", як продавцем, та ПАТ "СК "Універсальна", як покупцем, укладено договір купівлі-продажу частини нежитлового приміщення від 01.07.2016 р. №2680/10-00, відповідно до вимог п.1 якого продавець передав у власність покупця, а покупець прийняв у власність обєкт нерухомого майна, а саме частину нежитлового приміщення, загальною площею 187,30 кв.м., розташовану за адресою: Донецька область, м.Макіївка, вул.Панченка, б.51.

За домовленістю сторін продаж обєкту нерухомого майна здійснено за 172472,00грн., ПДВ 34494,40грн., разом 206966,40грн. (п.8 договору).

В п.12 договору зазначено, що продавець зобовязаний на протязі 5 календарних днів з моменту укладення цього договору, забезпечити його нотаріальне посвідчення.

Вбачається, що вказаний договір купівлі-продажу складений сторонами у простій письмовій формі та нотаріально не посвідчений.

Також 01.07.2016 р. між ПАТ "СК "Універсальна" та ТОВ "Галіція ОСОБА_5" в місті Києві підписано Акт приймання-передачі нерухомого майна (до договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення №2680/10-00 від 01.07.2016 р.), згідно з п. 1 якого продавець передав, а покупець прийняв нерухоме майно, а саме частину нежитлового приміщення, загальною площею 187,30кв.м., розташовану за адресою: Донецька область, м.Макіївка, вулиця Панченка, б.51.

В підтвердження перерахування на вимогу п. 8 договору від 01.07.2016р. №2680/10-00 грошових коштів, позивачем під час розгляду справи судом першої інстанції надано до матеріалів справи копію платіжного доручення № 4926 від 29.09.2015 р. про сплату на користь ТОВ "Галіція ОСОБА_5" грошових коштів в сумі 206 966,40грн.

Позивачем також до апеляційної скарги додано копію вказаного платіжного доручення, завіреного банком та на виконання ухвали Донецького апеляційного господарського суду від 19.12.2016 р. супровідним листом б/н від 23.01.2017 р. надіслано оригінал платіжного доручення № 4926 від 29.09.2015 р., який фактично є засвідченою банком копією.

Матеріали справи також свідчать про те, що позивач звертався до відповідача з листами №1494/10-018 від 20.10.2015 р., №1799/10-018 від 24.12.2015 р., №901/10-018 від 05.07.2016 р. з проханням про виконання п.12 договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення від 01.07.2016р. в частині нотаріального укладання цього договору.

Листами № 21/03/16 від 21.03.2016 р., № 08/07/16 від 08.07.2016р. відповідач повідомив позивача, що через фінансові проблеми та організаційні складнощі не може виконати свій обовязок щодо нотаріального посвідчення договору №2680/10-00 від 01.07.2016 р. у звязку з чим рекомендував позивачу звернутися за захистом своїх прав до господарського суду.

Крім того, в листі від 26.10.2015р. відповідач зазначив про перебування будівлі, що є обєктом договору купівлі-продажу №2680/10-00 від 01.07.2016 р., в частковій власності громадянина ОСОБА_6, та у відповідності до вимог ст.362 ЦК України необхідна його відмова від здійснення переважного права купівлі частки майна.

Судова колегія звертає увагу на те, що відомостей щодо володіння ОСОБА_6 часткою майна у спірному приміщенні, місцезнаходження, інші ідентифікаційні дані цієї особи станом на день прийняття оскаржуваного рішення суду першої інстанції сторонами до матеріалів справи не надано.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта № 65967235 від 16.08.2016 р., за адресою: Донецька область, м.Макіївка, вул.Панченка, б.51, значиться нежитлова будівля загальною площею 559,10 кв.м.

Звертаючись з даним позовом до місцевого господарського суду позивач посилався на те, що відповідач ухилився від обовязку нотаріального посвідчення спірного договору, тим самим поставив під сумнів право власності у позивача.

ОСОБА_7 зі ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства визначено, зокрема, законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода у наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

ОСОБА_7 з частиною першою статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", за визначенням статті першої якого державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до вимог статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Будь-які правочини щодо нерухомого майна (відчуження, управління, іпотека тощо) укладаються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону.

Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, зокрема, право власності на нерухоме майно (ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

ОСОБА_7 з частиною 4 статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дати такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до приписів ч.1, ч.2 ст.209 Цивільного кодексу України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Відповідно до вимог частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами частин 2, 3 статті 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

ОСОБА_7 з статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

ОСОБА_7 з вимогами ч. 4 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За приписами ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України).

ОСОБА_7 з ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до роз'яснень Вищого господарського суду України у постанові Пленуму від 29 травня 2013 року № 11 Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними (п.3.2.) у вирішенні спорів, пов'язаних з визнанням правочинів, які підлягали нотаріальному посвідченню, дійсними (статті 219, 220 ЦК України), господарські суди повинні з'ясувати: чи підлягав відповідний правочин нотаріальному посвідченню, з яких причин його не було нотаріально посвідчено та чи втрачена можливість такого посвідчення, а також чи не суперечить зміст правочину вимогам закону, оскільки в такому разі позов не може бути задоволений.

Правочини можуть визнаватися дійсними виключно з підстав, визначених частиною другою статті 219 і частиною другою статті 220 ЦК України. Вимоги про визнання дійсними правочинів з інших підстав задоволенню не підлягають з огляду на невідповідність таких вимог установленим законом способам захисту прав та законних інтересів (частина друга статті 16 ЦК України, частина друга статті 20 ГК України).

Предметом договору купівлі-продажу від 01 липня 2016 року є нерухоме майно, відтак у силу закону такий договір підлягав обовязковому нотаріальному посвідченню.

Позивачем належними та допустимими доказами, в розумінні приписів чинного законодавства, не доведено ґрунтовність підстав, які обєктивно перешкоджали нотаріальному посвідченню договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення № 2680/10-00 від 01.07.2016 р., а також втрату можливості такого посвідчення.

Таким чином, оскільки спірний договір купівлі-продажу сторонами укладено у простій письмовій формі, то зазначений правочин є нікчемним з огляду на недотримання сторонами встановлених законом вимог щодо обовязковості його нотаріального посвідчення.

Судова колегія звертає увагу на те, що місцевий господарський суд дійшов невірного висновку про відсутність підстав для визнання спірного договору дійсним, враховуючи нікчемність правочину, з огляду на необхідність проведення державної реєстрації переходу права власності на нерухоме майно.

Враховуючи скасування з 01.01.2013 р. положень про державну реєстрацію правочинів, вищевказаний договір купівлі-продажу підлягає виключно нотаріальному посвідченню, тому суд першої інстанції помилково ототожнив законодавчі вимоги щодо державної реєстрації правочинів та державної реєстрації переходу права власності від відповідача до позивача за даним договором, оскільки за своєю правовою природою ці процедури є різними та розмежованими.

Твердження заявника апеляційної скарги щодо доведеності факту оплати на виконання п. 8 спірного договору судовою колегією оцінюються критично, оскільки крім засвідчених належним чином банком копій платіжного доручення № 4926 від 29.09.2015 р. позивачем не надано документів в підтвердження проведення такої оплати, як-то виписок з банківських рахунків, акту звірки взаємних розрахунків з відповідачем, відображення відомостей даної господарської та фінансової операції за даними бухгалтерського і податкового обліку тощо.

Відповідно до наявної в матеріалах справи інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 16.08.2016р. №65967235, за адресою: Донецька область, м.Макіївка, вул.Панченка, б.51, значиться нежитлова будівля загальною площею 559,10 кв.м., при тому, що за договором купівлі продажу від 01.07.2016р. площа нежитлового приміщення, що продається є меншою, і складає 187,30 кв.м.

В листі від 26.10.2015р. відповідач самостійно зазначає про наявність співвласника приміщення, яке є обєктом договору купівлі-продажу №2680/10-00 від 01.07.2016р. громадянина ОСОБА_6

ОСОБА_7 з ч. 1, 2 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.

Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає.

Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі.

Позивачем на підтвердження повідомлення ОСОБА_6 про намір ТОВ "Галіція ОСОБА_5" продати свою частку приміщення, що є обєктом договору № 2680/10-00 від 01.07.2016 р., до апеляційної скарги додано засвідчену належним чином копію накладної № 2714933 від 15.12.2015 р. Крім того, позивач стверджує, що вказана накладна передана йому відповідачем після 11.10.2016 р., тому дану копію позивач долучає до матеріалів справи лише на стадії апеляційного провадження.

Також, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції заявником апеляційної скарги на підтвердження перерахування грошових коштів згідно з вимогами п. 8 договору № 2680/10-00 від 01.07.2016 р. надано, за його твердженням, оригінал платіжного доручення № 4926 від 29.09.2015 р. на суму 206 966 грн. 40 коп.

ОСОБА_7 з п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 17.05.2011 р. відповідно до частини першої статті 101 ГПК апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами.

Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

До згаданих підстав належить, зокрема, необґрунтоване відхилення судом першої інстанції клопотань сторін про витребування господарським судом доказів у порядку статті 38 ГПК. У такому разі суд апеляційної інстанції за відповідним клопотанням сторони самостійно витребує необхідні додаткові докази.

З огляду на зазначене, скаржником не доведено причин неможливості подання вказаних документів під час розгляду справи місцевим господарським судом, тому судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються. Крім того, посилання позивача на невитребування господарським судом Донецької області копії накладної № 2714933 від 15.12.2015 р. у відповідача є безпідставними, оскільки за приписами ч. 1 ст. 33 ГПК України обовязок доказування покладається на сторін.

Судова колегія зазначає, що в матеріалах справи міститься лист відповідача до ОСОБА_6 № 28/07/15 від 28.07.2015 р. з проханням повідомити про намір придбати частку відповідача або відмову від переважного права купівлі частки в праві спільної власності.

При цьому, така пропозиція, як стверджує позивач, направлена третій особі 15.12.2015 р., про що, на його думку, свідчить накладна № 2714933 від 15.12.2015 р. Проте, попередній договір укладений сторонами 25.09.2015 р. та того ж дня посвідчений нотаріально. Тобто, матеріали справи не містять доказів повідомлення іншого співвласника нежитлового приміщення та відповіді-відмови співвласника від реалізації свого переважного права на купівлю частки приміщення, у відповідності до вимог ст. 362 ЦК України до моменту укладення вказаного попереднього договору та, відповідно, договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення № 2680/10-00 від 01.07.2016 р.

Наявний в матеріалах справи Акт приймання-передачі нерухомого майна (до договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення №2680/10-00 від 01.07.2016р.), за яким ТОВ Галіція ОСОБА_5 передало ПАТ Страхова компанія Універсальна частину нежитлового приміщення, загальною площею 187,30кв.м., розташовану за адресою: Донецька область, м.Макіївка, вулиця Панченка, б.51, був підписаний сторонами в місті Києві, а не в місті знаходження приміщення, у звязку з чим такий Акт не може свідчити про фактичну передачу нежитлового приміщення, що знаходиться в м.Макіївці по вулиці Панченка, б.51 від відповідача позивачу.

Крім того, відомості державного реєстру речових прав на нерухоме майно свідчать про здійснення відповідачем самовільної реконструкції спірного приміщення, внаслідок чого його площа збільшилась.

Відповідно до положень ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил, та особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Тобто, відповідач не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності на укладення спірного договору.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності законних підстав для визнання в судовому порядку дійсним правочину договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення №2680/10-00 від 01.07.2016 р., тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги вимоги про визнання права власності на частину нежитлового приміщення загальною площею 187,3кв.м., що знаходиться за адресою: Донецька область, м.Макіївка, вул.Панченка, б.51 судова колегія враховує наступне.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зважаючи на зазначені норми, позивач повинен довести належними та допустимими доказами ті обставини, з якими чинне законодавство пов'язує підстави набуття ним права власності на спірне майно, а також обставини щодо оспорення або невизнання цього права відповідачем.

Відповідачем суду першої інстанції надано заяву про визнання позову № 18/08/16 від 18.08.2016 р., проте згідно з ч. 5 ст. 78 ГПК України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

За приписами п. 3.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 р. згідно з частиною четвертою статті 78 ГПК господарський суд виносить ухвалу про прийняття відмови позивача від позову, а відповідно до частини п'ятої цієї ж статті приймає рішення про задоволення позову у разі визнання його відповідачем. Проте суд, який вирішує спір, не зв'язаний заявами позивача про відмову від позову, зменшення розміру позовних вимог та відповідача - про визнання позову. На підставі частини шостої статті 22 ГПК у разі, якщо відповідні дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси (у тому числі юридичної чи фізичної особи, яка не є учасником даного судового процесу), спір підлягає вирішенню по суті згідно з вимогами чинного законодавства.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо недійсності правочину - договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення від 01.07.2016р. №2680/10-00, то підстави про визнання права власності на частину нежитлового приміщення загальною площею 187,3кв.м., що знаходиться за адресою: Донецька область, м.Макіївка, вул.Панченка, б.51 за ПАТ "СК "Універсальна" відсутні. Крім того, між сторонами відсутній спір щодо визнання права власності позивача, оскільки позивачем не наведено жодних обставин щодо оспорення або невизнання цього права.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на частину нежитлового приміщення загальною площею 187,3кв.м., що знаходиться за адресою: Донецька область, м.Макіївка, вул.Панченка, б.51 слід відмовити.

ОСОБА_7 ч. 2 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Місцевим господарським судом не допущено порушень норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для скасування оскаржуваного рішення по даній справі.

З огляду на наведене, оскаржуване рішення суду відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а тому, за мотивами, викладеними у постанові, судовою колегією залишається в силі.

Судові витрати за апеляційною скаргою покладаються на заявника скарги.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального Кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" на рішення господарського суду Донецької області від 11.10.2016 р. у справі № 908/1955/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 11.10.2016 р. у справі № 908/1955/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.В. Будко

Судді: О.І. Склярук

ОСОБА_3