донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

16.03.2017 справа №908/2635/16 Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від позивача: від відповідача 1: від відповідача 2: розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 ОСОБА_5 представник за довіреністю б/н від 03.01.2017 р. не зявились; не зявились; Державного підприємства Дніпропетровський науково-виробничий комплекс Електровозобудування, м. Дніпро
на рішення господарського суду Запорізької області
від19.12.2016 року
у справі№908/2635/16 (ОСОБА_6Л.)
за позовом: до відповідача 1: до відповідача 2: про Державного підприємства Дніпропетровський науково-виробничий комплекс Електровозобудування, м. Дніпро Товариства з обмеженою відповідальністю Продтехпостачання, м. Запоріжжя Товариства з обмеженою відповідальністю Термінатор Плюс, м. Запоріжжя визнання договору поруки припиненим

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року області Державне підприємство Дніпропетровський науково-виробничий комплекс Електровозобудування (надалі ДП Дніпропетровський НВК Електровозобудування) звернулось до господарського суду Запорізької з позовом до відповідачів: 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю Продтехпостачання, 2 - Товариства з обмеженою відповідальністю Термінатор Плюс про визнання припиненим договору поруки від 31.01.14р.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 19.12.2016 р. у задоволенні позову Державного підприємства Дніпропетровський науково-виробничий комплекс Електровозобудування до відповідачів: 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю Продтехпостачання, 2 - Товариства з обмеженою відповідальністю Термінатор Плюс про визнання припиненим договору поруки відмовлено повністю.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням, Державне підприємство Дніпропетровський науково-виробничий комплекс Електровозобудування звернулося з апеляційною скаргою б/н від 04.01.2017 р. на рішення господарського суду Запорізької області від 19.12.2016 р. по справі №908/2635/16, за змістом якої останній просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 19.12.2016 р. по справі №908/2635/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а саме, визнати припиненим договір поруки.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України, а висновки господарського суду, не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, апелянт посилається на те, що відповідачем - 1 та позивачем не узгоджено строку виконання основного зобов'язання, тож договір поруки є припиненим протягом одного року від дня укладення договору поруки, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя, згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України. Таким чином, позивач просить суд визнати припиненим договір поруки № 31/01/2014 від 31.01.14, укладений між ТОВ Продтехпостачання та ТОВ Термінатор Плюс з 31.01.2015 р..

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 13.01.2017р. визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Чернота Л.Ф., суддів Марченко О.А., Стойка О.В.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 16.01.2017 р. було прийнято апеляційну скаргу у справі №908/2635/16 до провадження, з подальшим призначенням розгляду справи на 06.03.17 р. об 14.15 год.

03.03.2017 р. від представника відповідача -1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, який розглянуто судовою колегією та долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 06.03.2017 р., для встановлення фактичних обставин справи, розгляд апеляційної скарги по справі №908/2635/16 було відкладено на 16.03.2017 р. о 11 год. 00 хв.

Представник позивача у судовому засіданні 16.03.2017 р. підтримав вимоги апеляційної скарги, надав пояснення аналогічні, викладеним в апеляційній скарзі.

Представник відповідача-1 та відповідача-2 у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Судове засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1,99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. А тому вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з`ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в матеріалах справи №908/2635/16.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права України, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Запорізької області від 19.12.2016 р. відповідає вимогам чинного законодавства України, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між Державним підприємством Дніпропетровський науково-виробничий комплекс Електровозобудування покупець- та Товариством з обмеженою відповідальністю Продтехпостачання продавець- укладено договір № 336 від 15.04.2013 р. відповідно до п. 1.1., якого продавець зобовязався у 2013 р. поставити покупцеві товари зазначені у специфікаціях, а покупець зобовязується прийняти такі товари і сплатити за них визначену специфікаціями грошову суму (ціну).

Відповідно до п. 1.2. договору № 336, найменування (номенклатура, асортимент) та кількість товару зазначається сторонами в специфікаціях.

Розділом 3 сторони обумовили ціну договору. Ціна складається з суми грошових коштів вказаних у специфікаціях до цього договору.

Положеннями п. 4.1. договору № 336 передбачено, що розрахунки за даним договором здійснюються після пред'явлення продавцем рахунку за кожну партію товару в національній валюті України шляхом банківського переказу у формі 100 % попередньої оплати та підписання відповідних документів.

Додатковим забезпеченням виконання зобовязань за цим договором є порука Товариства з обмеженою відповідальністю Термінатор Плюс, оформлена договором поруки № 31/01/2014 від 31.01.14.

За матеріалами справи, 31.01.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Продтехпостачання -кредитор- та Товариством з обмеженою відповідальністю Термінатор Плюс поручитель- укладено договір поруки № 31/01/2014, відповідно до п.1.1. якого поручитель зобовязується солідарно відповідати перед кредитором за виконання ДП Дніпропетровський науково-виробничий комплекс Електровозобудування (боржник) зобовязань за договором № 336, укладеним 15.04.13 між кредитором і боржником в розмірі 1 000 грн.

Відповідно до п. 1.2. договору, підставою для виникнення відповідальності поручителя перед кредитором є невиконання, несвоєчасне виконання або не виконання належним чином боржником всіх зобовязань, що передбачені договором, визначеним в п. 1.1.

Розділом 8 договору поруки узгоджено строк дії договору. Цей договір набирає сили з моменту його підписання і діє до повного виконання взаєморозрахунків між сторонами.

Порука за цим договором припиняється одночасно з припиненням зобовязання, виконання якого забезпечено цим договором, а також з інших підстав, передбачених чинним законодавством України.( п. 8.2. договору поруки)

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Підстави виникнення господарських зобов'язань визначені в ст. 174 ГК України. Так, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. ( ст. 193 ГК України)

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Застосування господарських санкцій до субєкта, який порушив зобовязання, не звільняє цього субєкта від обовязку виконати зобовязання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобовязання.

Цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.( ст. 11 ЦК України,)

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

У даному випадку підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, є договір поруки № 31/01/2014 від 31.01.2014р.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.( ч. 1-3 ст. 553 ЦК України,)

Відповідно до ч. 1-3 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із ст. 541 ЦК України, солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання.

Відповідно ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За приписами ст. 202 ГК України, господарське зобовязання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобовязання; у разі поєднання управненої та зобовязаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Припинення поруки регламентовано статтею 559 ЦК України.

Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Позивач, посилаючись на приписи ч. 4 ст. 559 ЦК України вважає поруку припиненою, якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Суд першої інстанції ретельно дослідив матеріали справи та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Вбачається, що із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Пунктом 8.1. договору поруки № 31/01/2014 від 31.01.14 визначено, що цей договір набирає сили з моменту його підписання і діє до повного виконання взаєморозрахунків між сторо нами.

Тобто, вказаним договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання взаєморозрахунків між сторонами.

Таким чином, у договорі поруки не встановлено строку її дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору від 15.04.2013р. № 336 остання поставка мала місце 16.04.2014р., що підтверджується видатковою накладною від 16.04.14 № 9.(а.с. 92)

Отже, право вимоги у Товариства з обмеженою відповідальністю Продтехпостачання до позивача виникло з 16.04.2014 р.

Тому, у відповідача - 1 виникло право пред'явити вимогу до поручителя - ТОВ Термінатор Плюс про виконання порушено го зобов'язання боржника, щодо сплати заборгованості за договором поставки, починаючи з 16.04.2014р., протягом наступних шістьох місяців, тобто до 16.10.2014р.

Відповідач 1 до відповідача 2 з вимогою, як до поручителя не звертався, тобто договір поруки в розумінні ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України є припиненим з 17.10.2014р.

Крім того, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що за змістом рішення господарського суду Запорізької області від 06.12.2016р. у справі № 908/1817/16, суд дійшов висновку про те, що договір поруки від 31.01.14 № 31/01/2014 відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України є припиненим з 17.10.2014 р., в якому (рішенні) колегія суддів вказаного суду зазначила, що: …Відповідно до договору поставки № 336 від 15.04.2013р., відповідач 1 має оплатити товар до його повної доставки, відповідно до акту звіряння взаємних розрахунків за період з вересня 2013р. - квітень 2014р. між ТОВ Продтехпостач і ДП НВК Електровозобудування остання поставка відбулася 16 квітня 2014р. Тобто, право вимоги у позивача до відповідача 1 виникло з 16.04.2014р.

З матеріалів справи (у даному випадку справа № 908/1817/16) вбачається, що позивач до відповідача 2 з вимогою, як до поручителя не звертався, тобто договір поруки, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України є припиненим з 17.10.2014р..

Рішення господарського суду Запорізької області від 06.12.2016р. у справі № 908/1817/16 залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 18.01.2017 р.

Посилання скаржника на те, що договір поруки є припиненим з 31.01.2015р. на під ставі ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, тому що строк основного зобов'язання не встановлений, а кредитор не пред'явив позову до поручителя протягом одного року від дня укладення до говору поруки судова колегія відхиляє з наступних підстав.

Положеннями п. 4.1. договору № 336 від 15.04.13 сторони обумовили, що розрахунки за да ним договором здійснюються після пред'явлення продавцем (позивачем) рахунку за кож ну партію товару в національній валюті України шляхом банківського переказу у формі 100 % попередньої оплати та підписання відповідних документів.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції, поставки товару по договору № 336 від 15.04.2013р. здійснювалися наступним чином:

- 17.09.13 поставлено 4 електродвигуни на загальну суму 2 288 000,02 грн., що підтверджується видатковою накладною від 17.09.13 № 17;

- 19.09.13 поставлено 4 електродвигуни на загальну суму 2 288 000,02 грн., що підтверджується видатковою накладною від 19.09.13 № 18;

- 20.09.13 поставлено 4 електродвигуни на загальну суму 2 288 000,02 грн., що підтверджується видатковою накладною від 20.09.13 № 19;

- 04.03.14 поставлено 4 електродвигуни на загальну суму 2 288 000,02 грн., що підтверджується видатковою накладною від 04.03.14 № 2;

- 15.04.14 поставлено 4 електродвигуни на загальну суму 2 288 000,02 грн., що підтверджується видатковою накладною від 15.04.14 № 8;

- 16.04.14 поставлено 4 електродвигуни на загальну суму 2 288 000,02 грн., що підтверджується видатковою накладною від 16.04.14 № 9.

Зважаючи на викладене, строк виконання основного зобов'язання встановлений, а отже пору ка не є припиненою в зв'язку з непред'явленням кредитором позову до поручителя протя гом одного року від дня укладення договору поруки. А тому, підстави для задоволення позову відсутні.

У даному випадку, позивач не є стороною за договором поруки. Вказаний засіб захисту має бути для поручителя. Отже, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Запорізької області від 19.12.2016 року у справі №908/2635/16 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статями 33, 34, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Дніпропетровський науково-виробничий комплекс Електровозобудування, м. Дніпро на рішення господарського суду Запорізької області від 19.12.2016 р. у справі №908/2635/16 залишити без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 19.12.2016 р. у справі №908/2635/16 без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Л.Ф. Чернота

Судді О.В. Стойка

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.:

1 позивачу,

2 відповідачу;

1 у справу;

1 ДАГС