ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.03.2017 Справа № 904/11723/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехавтоматика", м. Маріуполь Донецької області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Україна", м. Дніпро Дніпропетровської області

про стягнення 131 400,00 грн. пені, 2 448,00 грн. 3% річних, 16 920,00 грн. інфляційних втрат

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Бойчук Ю.С.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1, представник за довіреністю №70 від 02.12.2016 року

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промтехавтоматика" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Україна" (далі - відповідач) на свою користь заборгованість на загальну суму 150 768,00 грн., з яких:

- 131 400,00 грн. пеня за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року;

- 2 448,00 грн. 3% річних за період з 06.09.2016 року по 28.11.2016 року;

- 16 920,00 грн. інфляційні втрати за вересень, жовтень 2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором № 202/14 від 15.10.2014 року, в частині своєчасної та повної поставки товару, який було оплачено на загальну суму 1 741 800,00 грн.:

- 21.10.2014 року - 690 900,00 грн.;

- 27.01.2015 року - 180 000,00 грн.;

- 13.02.2015 року - 180 000,00 грн.;

- 05.06.2016 року - 690 900,00 грн.,

проте відповідачем було поставлено товар на загальну суму 1 381 800,00 грн. за наступними накладними:

- № 3798190 від 15.12.2014 року на суму 76 800,00 грн.;

- № 3709190 від 02.02.2015 року на суму 135 000,00 грн.;

- № 3894190 від 10.02.2015 року на суму 225 000,00 грн.;

- № 5321190 від 03.06.2015 року на суму 315 000,00 грн.;

- № 5430190 від 30.06.2015 року на суму 450 000,00 грн.;

- № 5017190 від 31.12.2015 року на суму 180 000,00 грн.

та повернуто 29.11.2016 року грошові кошти у сумі 360 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду від 16.12.2016 року (суддею Бондарєвим Е.М.) порушено провадження у справі № 904/11723/16, прийнято позовну заяву до розгляду та призначено судове засідання на 12.01.2017.

12.01.2017 у судовому засіданні оголошено перерву до 23.01.2017р.

Ухвалою господарського суду від 23.01.2017 року відкладено розгляд справи на 14.02.2017.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.02.2017 року, у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Бондарєва Е.М., справу №904/11723/16 передано для розгляду судді Петренко Н.Е.

Ухвалою господарського суду від 15.02.2017 року справу № 904/11723/16 прийняти до свого провадження суддею Петренко Н.Е.; справу призначено до розгляду в засіданні на 21.03.2017.

21.03.2017 повноважний представник позивача у судове засідання не з'явився, але 17.03.2017 до суду від позивача надійшли:

- оригінали документів, які підтверджують викладені в позовній заяві обставини;

- власне письмове підтвердження того, що у провадженні господарських судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав та немає рішення цих органів з такого спору;

- власне письмове підтвердження того, що станом на 14.03.2017 заявлені позовні вимоги відповідачем не оплачені, розмір позовних вимог не змінився;

- клопотання про проведення 21.03.2017 судового засідання за відсутністю повноважного представника позивача та відкладення розгляду справи на іншу дату;

- клопотання щодо проведення звірки взаємних розрахунків.

Дослідивши подане клопотання позивача про проведення 21.03.2017 судового засідання за відсутністю повноважного представника позивача та відкладення розгляду справи на іншу дату, господарський суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні без участі повноважного представника позивача за наявними в ній матеріалами справи, оскільки:

По-перше, в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

По-друге, позивач не обмежений у виборі осіб, котрі будуть здійснювати його представництво в господарському суді.

По-третє, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В свою чергу, повноважний представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі, про що також зазначено у відзиві, який 20.03.2017 надійшов до суду.

Клопотання щодо проведення звірки взаємних розрахунків господарський суд не задовольняє, оскільки вважає його вже не доцільним.

У судовому засіданні 21.03.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника відповідача, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно договору № 202/14 від 15.10.2014 року, укладеного між сторонами у справі, відповідач (Продавець) зобов'язався передати у власність, а позивач (Покупець) прийняти та оплатити колісну продукцію, в подальшому товар, найменування, сортамент, кількість, ціна якого зазначена в специфікаціях, оформлених у вигляді додатків до даного договору, які є невід'ємною його частиною.

Положеннями п. 1.2. Договору передбачено, що за взаємною домовленістю сторін в ході виконання даного договору можуть бути змінені конкретні дані (найменування, кількість, сортамент, ціна, строки поставки, умови поставки), внесені в положення даного договору та додатки до даного договору. Будь-які зміни повинні бути оформлені у вигляді додатків до даного договору та підписано повноважними представниками сторін. Після цього такий додаток стає невід'ємною частиною даного договору.

Сума даного договору визначається вартістю товару, який поставляється згідно специфікації, які є невід'ємною частиною даного договору. Відвантаження сплаченого товару проводиться за погодженою раніше ціною. Ціна товару за даним договором встановлена у гривнях та зазначена в додатках до даного договору (п.2.1.,2.4, 2.5. Договору).

Відповідно до п. 3.2. Договору продавець сповіщає покупця про готовність товару до відвантаження по телефону, факсу чи телеграфу.

За приписами п. 4.1. Договору покупець проводить розрахунки за поставлений товар за даним договором, шляхом перерахування грошових коштів в розмірі вартості партії товару на рахунок продавця в порядку та строки передбачені в додатках до даного договору.

Товар передається від продавця до покупця по акту приймання-передачі або іншому товаросупровідному документі з відміткою покупця про приймання товару (п. 3.5. Договору).

Даний договір вступає в силу з моменту фактичного підписання його повноважними представниками сторін і діє до 31.12.2014 року, а в частині не виконаних зобов'язань за договором - до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань (п. 10.1. Договору).

Додатковою угодою № 1 до договору від 31.12.2014 року, підписаною сторонами у справі, було продовжено строк дії договору до 31.12.2015 року.

Так за специфікацією № 1 від 15.10.2014 року, додатку № 1 до Договору, яке було змінено додатковою угодою № 2 від 16.03.2015 року., відповідач зобов'язаний поставити 29 штук колісних пар загальною вартістю 1 305 000,00 грн. з ПДВ. За специфікацією № 2 від 24.04.2015 року до Договору погоджено кількість коліс для чугоновозів у кількості 150 шт. загальною вартістю 1 980 000,00 грн. з ПДВ. Строк відвантаження колісних пар жовтень-грудень 2014 року, коліс для чугуновозів - травень-серпень 2015 року.

Позивачем, на підставі виставлених відповідачем рахунків № 348-К від 21.10.2014 року та № 389-К від 24.04.2015 року перераховано грошові кошти у розмірі 1 050 900,00 грн. та 690 900,00 грн. відповідно. Частина грошових коштів у розмірі 330 900,00 грн., які були перераховані на підставі рахунку № 389-К від 24.04.2015 року було зараховано в рахунок оплати колісних пар за специфікацією № 1 від 15.10.2014 року. Сума залишку передоплати по рахунку № 389-К від 24.04.2015 року складає 360 000,00 грн.

Відповідачем за специфікацією № 1, з урахуванням її зміни додатковою угодою № 2 від 16.03.2015 року було здійснено поставку товару, а саме, згідно накладної № 3798190 від 15.12.2014 року, накладної № 3709190 від 02.02.2015 року, накладної № 3894190 від 10.02.2015 року, накладної № 5321190 від 03.06.2015 року, накладної № 5430190 від 30.06.2015 року, накладної № 5017190 від 31.12.2015 року.

Листом від 27.05.2016 року за вих. № 1246/3 відповідач звернувся до позивача, та повідомив, що згідно специфікації № 2 від 24.04.2015 року до Договору № 202/14 від 15.10.2014 року строки відвантаження готової продукції (колеса для чугуновозів) передбачені не пізніше кінця серпня 2015 року. В зазначений період звернень з боку позивача до відповідача про наміри провести відвантаження готової продукції не поступали. В зв'язку з чим, дана специфікація вважається юридично недійсною. Окрім того, в 2015-2016 роках на ринку України відбулося підвищення цін на металовироби в межах 30%. У зв'язку з підвищенням цін на сировину та матеріали, в т.ч. з підвищенням собівартості готової продукції, вартість коліс складає 14 500,00 грн. без урахування ПДВ. З огляду на викладене, необхідно погодити вищезазначену вартість та розмістити замовлення на виробництво коліс в межах існуючої передоплати в сумі 360 000,00 грн. або за письмовою вимогою суму авансу буде повернуто.

Згідно наданої в матеріали справи копії виписки по рахунку, 29.11.2016 року відповідачем було повернуто позивачу 360 000,00 грн. зайво отриманих коштів.

Позивачем, заявлено про стягнення з відповідача 131 400,00 грн. пені за період прострочення поставки товару з 01.01.2015 по 31.12.2015.

Згідно з п. 7.3. Договору у разі порушення графіка поставки продукції більше як на 15 робочих днів продавець сплачує покупцю пеню в розмірі 0,2% за кожен день прострочення від суми непоставленого товару.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання щодо своєчасної поставки продукції у строки, передбачені умовами Договору та додатками до нього.

Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

За змістом частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

Згідно з частиною першою статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 Цивільного кодексу України).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Окрім того, відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" до нарахування пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, а також враховуючи положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України щодо встановленого шестимісячного строку нарахування суми пені, суд вбачає підстави для часткового задоволення вимоги про стягнення пені за період з 01.01.2015р. по 01.07.2015р. у розмірі 45 478,36 грн.

Окрім того, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, за неналежне виконання грошових зобов'язань, позивач нарахував відповідачу 2 448,00 грн. 3% річних за період з 06.09.2016 по 28.11.2016 та 16 920,00 грн. втрат від інфляції за цей же період.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У цьому випадку зобов'язання відповідача щодо повернення передплати не є грошовим зобов'язанням у розумінні вимог ст. 625 Цивільного кодексу України, а є правовим наслідком порушення умов договору, щодо здійснення поставки товару.

За змістом статей 524 та 533 Цивільного кодексу грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 06.06.2012 року у справі № 6-49цс12).

Разом з тим не є грошовими зобов'язання, в яких грошові знаки використовуються не як засіб погашення грошового боргу, а виконують роль товару: зобов'язання передачі грошей, що випливають з угод обміну валюти, опціону, купівлі-продажу монет і банкнот, зобов'язання повернути грошові знаки, які перебували на зберіганні, передати перевізником банкноти за договором перевезення та ін. З огляду на це положення ст. 625 Цивільного кодексу не застосовуються до зазначених відносин.

У пункті 5.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 року № 14 зазначено, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 Цивільного кодексу України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 Цивільного кодексу України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Отже чинне законодавство передбачає нарахування 3% річних саме за грошовими зобов'язаннями, матеріальними втратами, у зв'язку з чим суд доходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача сум 3% річних та втрат від інфляції.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у сумі 682,18 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 546, 549, 599, 610, 612, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218, 231, 232 Господарського кодексу України, ст.ст. 4, 32-34, 36, 43-44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Україна" (49005, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Писаржевського, б. 1-А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехавтоматика" (87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Семенишина, буд. 47, прим. 13; ) пеню у розмірі 45 478,36 грн. (сорок п'ять тисяч чотириста сімдесят вісім грн. 36 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 682,18 грн. (шістсот вісімдесят два грн. 18 коп.)

В іншій частинні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 22.03.2017

Суддя ОСОБА_2