донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

16.03.2017 р. справа №905/1632/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів: секретар судового засідання за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: від третьої особи:Малашкевича С. А. Будко Н.В., Ушенко Л.В. Дьома К.Г. Момот Є.С. - представник за дов.; не з'явились; не з'явились;
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агротіс", с. Павлівка Мар'їнського району Донецької області
на ухвалу господарського суду Донецької області
від 16.12.2016р.
у справі№ 905/1632/15 (суддя: Курило Г.Є.)
за позовом: до відповідача: за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, м. Київ Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепличний", м. Донецьк Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агротіс", с. Павлівка Мар'їнського району Донецької області
прозвернення стягнення на предмет застави

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Донецької області від 16.12.2016р. у справі № 905/1632/15 повернуто без розгляду позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агротіс", с. Павлівка Мар'їнського району Донецької області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепличний", м. Донецьк, Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, м. Київ про визнання недійсним договору застави № 3.3ДС/07/301/2013-КЛТ від 17.06.2013р. та додаткового договору № 1 від 24.12.2014р. до договору застави № 3.3ДС/07/301/2013-КЛТ від 17.06.2013р., та відмовлено у задоволенні заяви про відстрочку сплати судового збору.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ТОВ "Агрофірма "Агротіс" звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як таку, що прийнята з порушенням норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Обґрунтовуючи свою позицію апелянт зазначає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали були порушені його права на судовий захист його інтересів, поданий ним позов був оформлений у повній відповідності до встановлених норм чинного законодавства.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 06.03.2017р. вказана апеляційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду.

Розпорядженням керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду № 406 від 16.03.2017р., у зв'язку з неможливістю розгляду справи суддею-членом колегії Мартюхіною Н.О. через перебування у відпустці, та суддею-членом колегії Агаповим О.Л. через перебування у відрядженні на дату слухання справи 16.03.2017р., призначено повторний автоматичний розподіл справи, та визначено наступний склад судової колегії: головуючий суддя - Малашкевич С.А., судді-члени колегії - Будко Н.В., Ушенко Л.В.

В призначене судове засідання апеляційної інстанції прибув лише представник позивача, відповідач та третя особа правом на участь у судовому засіданні не скористались, до суду не прибули.

Усі учасники спору були належним чином повідомлені про день, час та місце судового засідання відповідно до вимог статті 98 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що явка сторін судом не визнавалася обов'язковою, колегія суддів, з урахуванням думки представника позивача, який з'явився в судове засідання, дійшла висновку про можливість розгляду справи без участі зазначених представників.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін. Свою позицію позивач обґрунтував письмово у відзиві № б/н від 13.03.2017р., який надав до суду.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила наступне.

В провадженні господарського суду Донецької області знаходиться справа № 905/1632/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В., м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тепличний», м. Донецьк, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Агротіс», м. Донецьк про звернення стягнення на предмет застави.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Агротіс» своїх зобовязань за кредитним договором № 3.3ДС/07/2013-КЛТ від 17.06.2013р., у зв'язку з чим звертає стягнення за договором застави № 3.3ДС/07/301/2013-КЛТ від 17.06.2013р., укладеним між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тепличний», м. Донецьк.

16.12.2016р. до господарського суду Донецької області в рамках справи № 905/1632/15 була подана позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Агротіс», с. Павлівка до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тепличний», м. Донецьк та Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В., м. Київ про визнання недійсним договору застави № 3.3ДС/07/301/2013-КЛТ від 17.06.2013р. та додаткового договору № 1 від 24.12.2014 до договору застави № 3.3ДС/07/301/2013-КЛТ від 17.06.2013р.

Повертаючи без розгляду вказану позовну заяву, суд першої інстанції зазначив, що за своїм змістом предмети первісного позову та позову ТОВ «Агрофірма «Агротіс» є різними, та такими, що повинні бути предметами самостійних, незалежних одне від одного позовних проваджень. Крім того, судом відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Агрофірма «Агротіс» про відстрочку сплати судового збору за подання ним вказаного позову, оскільки останнім не доведено належними та допустимими доказами неможливості сплати судового збору на момент звернення з таким позовом, а також можливого виявлення додаткових грошових коштів та сплати судового збору до прийняття рішення по цій справі.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 26 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, можуть вступити у справу до прийняття рішення господарським судом, подавши позов до однієї або двох сторін.

Виходячи з аналізу положень вищенаведених норм процесуального законодавства, під час розгляду судом спору між позивачем та відповідачем третя особа може вважати, що саме їй належить право на предмет спору.

За загальним правилом, предмет спору - це матеріально-правовий об'єкт, з приводу якого виник конфлікт між позивачем та відповідачем. Третя особа може бути допущена до участі у справі лише у тому випадку, коли її самостійна вимога спрямована на предмет спору між позивачем і відповідачем.

Вимога спрямована на будь-що, що знаходиться поза цим предметом, не може бути розглянута як вимога третьої особи, а має бути здійснена через подання самостійного позову.

Самостійність вимог третьої особи полягає в тому, що вона вважає, ніби в матеріальних правовідносинах із відповідачем перебуває саме вона, і саме її право порушене відповідачем. Тож, третя особа із самостійними вимогами заперечує вимогу позивача і переслідує мету вирішити спір не на користь позивача, а на свою користь. Тому, третя особа із самостійними вимогами процесуально протиставляє себе не лише відповідачу, а й позивачу.

У п. 1.5. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 роз'яснено, що у процесі вирішення господарським судом спору між позивачем і відповідачем третя особа може вважати, що саме їй належить право на предмет спору. З метою захисту свого права така особа може звернутися до господарського суду, який розглядає справу, з заявою про вступ у справу як третя особа з самостійною вимогою на предмет спору. Вступ цієї особи у справу можливий на будь-якій стадії провадження зі справи в місцевому господарському суді, але до прийняття ним рішення. Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу виноситься ухвала.

Вступ у справу третьої особи, яка має самостійні вимоги на предмет спору, можливий тільки на підставі її позовної заяви, що повинна відповідати вимогам статей 54-57 ГПК, а не за клопотанням сторін, прокурора або з ініціативи господарського суду (стаття 26 ГПК). Питання про прийняття такої заяви, відмову в її прийнятті або про її повернення вирішується на загальних підставах згідно зі статтями 61-63 ГПК.

Зокрема, дійшовши висновку про те, що у відповідній заяві не зазначено обставин, на яких ґрунтується вимога третьої особи, та/або доказів, що підтверджують ці обставини, суд повертає заяву на підставі пункту 3 частини першої статті 63 названого Кодексу.

Якщо ж така третя особа звертається з позовом, вимоги за яким не є тотожними вимогам за первісним позовом (наприклад, про визнання недійсним договору, тоді як первісний позов стосується стягнення заборгованості за тим же договором), позов третьої особи може бути повернуто на підставі пункту 5 частини першої статті 63 ГПК, оскільки третя особа може бути допущена до участі у справі лише тоді, коли її самостійна вимога стосується предмета спору між позивачем і відповідачем у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, вимогами за первісним позовом є звернення стягнення на майно, що передано в заставу, відповідно до договору застави № 3.3ДС/07/301/2013-КЛТ від 17.06.2013р., власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Тепличний», м. Донецьк.

Разом з тим, вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Агротіс», яке звернулося з самостійним позовом, є визнання недійсним договору застави № 3.3ДС/07/301/2013-КЛТ від 17.06.2013р. та додаткового договору № 1 від 24.12.2014р. до договору застави № 3.3ДС/07/301/2013-КЛТ від 17.06.2013р., за яким предметом договору було майно, передане відповідачем в заставу ПАТ "Дельта Банк".

Як вбачається, заявлений первинний позов та позовна заява ТОВ «Агрофірма «Агротіс» хоча й стосуються того ж самого договору застави, однак мають різний предмет спору, заявлені з різних обставин, отже вимоги не є тотожними.

Таким чином, за своїм змістом предмети первісного позову та позову ТОВ «Агрофірма «Агротіс», с.Павлівка є різними, та такими, що повинні бути предметами самостійних, незалежних одне від одного позовних проваджень.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ТОВ «Агрофірма «Агротіс» не позбавлена права звернутись до суду у загальному порядку з самостійним позовом про визнання договору застави № 3.3ДС/07/301/2013-КЛТ від 17.06.2013р. недійсним.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правомірно повернув зазначену позовну заяву з наведених вище підстав.

Крім того, місцевим господарським судом, як одну з підстав повернення зазначеного позову, також було вказано ненадання заявником до позовної заяви документів, які підтверджують сплату судового збору в порушення приписів ст. 57 ГПК України.

Одночасно, до позовної заяви ТОВ «Агрофірма «Агротіс», с. Павлівка була надана заява про відстрочку сплати судового збору, з посиланням на скрутне становище товариства, у задоволенні якої судом першої інстанції було відмовлено.

Судова колегія апеляційного господарського суду також погоджується з таким висновком місцевого суду, та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Порядок сплати судового збору та ставки судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір" від 08.07.2011 р. № 3674-VI (зі змінами та доповненнями).

Частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначені ставки судового збору.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Суд зазначає, що даною статтею передбачено право суду, а не обов'язок щодо відстрочки або розстрочки сплати судового збору.

Пунктом 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» роз'яснено, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін.

Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Отже, за приписами зазначеної норми, відстрочення (розстрочення) сплати судового збору може мати місце за наявності виключних обставин, які повинні підтверджуватись належними доказами.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, заявником позову не доведено належними та допустимими доказами неможливості сплати судового збору на момент звернення з даним позовом, а також можливого виявлення додаткових грошових коштів та сплати судового збору до прийняття судового рішення у цій справі.

Самі лише відомості щодо міста реєстрації товариства та його місцезнаходження у зоні проведення антитерористичної операції не можуть бути підставою для задоволення клопотання апелянта, та можуть лише враховуватись у сукупності з іншими доказами важкого матеріального стану скаржника.

Враховуючи викладене, господарський суд правомірно дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Агротіс», с.Павлівка про відстрочку сплати судового збору.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агротіс", с. Павлівка Мар'їнського району Донецької області на ухвалу господарського суду Донецької області від 16.12.2016р. не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції залишається без змін.

Результати апеляційного провадження у справі оголошені в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 49, 91, 93, 99, 101, 102, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агротіс", с. Павлівка Мар'їнського району Донецької області на ухвалу господарського суду Донецької області від 16.12.2016р. по справі № 905/1632/15 - залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Донецької області від 16.12.2016р. по справі № 905/1632/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дати набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С. А. Малашкевич

Судді: Н.В. Будко

Л.В. Ушенко