ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

28.02.2017р. Справа №905/1448/15

за скаргою: №2016/12/26-1 від 26.12.2016р. Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» на дії Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області у справі:

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Кредобанк», м.Львів

до відповідача: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Унипром», м.Краматорськ

про стягнення заборгованості за договором №1МБ-298 від 03.09.2013р. в розмірі 182164,59 грн

за участю органу виконання судового рішення: Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, м.Обухів

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від стягувача (позивача, заявника): не зявився

від боржника (відповідача): не зявився

від органу виконання судового рішення: не зявився

Рішенням господарського суду Донецької області від 30.09.2015р. (суддя Демідова П.В.) позов Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Унипром» про стягнення заборгованості за договором №1МБ-298 від 03.09.2013р. в розмірі 182164,59 грн задоволено: стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання овердрафту №1МБ-298 від 03.09.2013р. зі сплати кредиту в розмірі 182164,59 грн, судовий збір в сумі 3643,29 грн.

16.10.2015р. на виконання вказаного рішення господарським судом Донецької області видано відповідний наказ.

Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» звернулось до господарського суду із скаргою №2016/12/26-1 від 26.12.2016р. про:

- визнання бездіяльності державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 неправомірною та такою, що суперечить ст.ст.18, 19 Закону України «Про виконавче провадження»;

- скасування постанови державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.11.2016р., винесену в рамках ВП №51774887;

- зобовязання державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 відновити виконавче провадження ВП №51774887.

У звязку з закінченням повноважень судді Демідової П.В. здійснено повторний автоматичний розподіл справи, внаслідок чого її передано на розгляд судді Паляниці Ю.О.

В обґрунтування скарги стягувач (заявник, позивач) зазначав про передчасність дій державного виконавця щодо повернення виконавчого документа з огляду на те, що виконавче провадження було відкрито 25.07.2016р., а рішення про повернення наказу стягувачу прийнято 29.11.2016р., що, на думку заявника, не відповідає приписам п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, як вказував скаржник, державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області не було вчинено жодних дій, спрямованих на пошук майна боржника.

Боржник (відповідач) у судові засідання 01.02.2017р., 28.02.2017р. не зявився, будь-яких пояснень по суті скарги не надав, витребуваних судом документів до матеріалів справи не представив. Одночасно, за висновками суду, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Унипром» було належним чином повідомлено про час та місце розгляду скарги з урахуванням наступних обставин.

За приписами ст.64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від 15.03.2007р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

За змістом ч.4 ст.89 вказаного Кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно з безкоштовним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 28.02.2017р. боржник зареєстрований за адресою: 08703, Київська обл., м.Обухів, вул.Каштанова, буд.6.

На вказану адресу господарським судом було скеровано ухвали від 10.01.2017р., 01.02.2017р.

Ухвала від 10.01.2017р. повернулась до господарського суду за закінченням терміну зберігання, ухвала від 01.02.2017р. або докази їх вручення відповідачу на теперішній час не повернуті підприємством звязку.

У п.3.9.1 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Приймаючи до уваги направлення господарським судом поштової кореспонденції за адресою ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Унипром», яка наявна у матеріалах справи, в тому числі, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку про належне повідомлення боржника про час і місце розгляду скарги.

Обухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області у письмових поясненнях №17039/8 від 24.01.2017р., №558/8 від 15.02.2017р. проти задоволення скарги заперечив, а також надав належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження.

Учасники розгляду скарги у судові засідання 01.02.2017р., 28.02.2017р. не з?явились.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобовязують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За висновками суду, незважаючи на те, що учасники розгляду скарги у судові засідання не зявились, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а відсутність сторін та представника органу виконання судового рішення не перешкоджає розгляду скарги по суті.

Наразі, згідно з ухвалою від 01.02.2017р. присутність учасників розгляду скарги у судовому засіданні 28.02.2017р. обовязковою не визнавалась.

Разом з цим, відповідно до ч.2 ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

За приписами ч.1 ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України, скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

У скарзі №2016/12/26-1 від 26.12.2016р. Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» зазначало, що про винесення оскаржуваної постанови стягувачу стало відомо 26.12.2016р. з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

Ухвалою суду від 10.01.2017р. Обухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області було зобовязано надати, в тому числі, докази надсилання (вручення) Публічному акціонерному товариству «Кредобанк» постанови від 29.11.2016р. про повернення виконавчого документа стягувачу.

Виходячи зі змісту наданого державним виконавцем реєстру на відправлення рекомендованої кореспонденції фактичне направлення постанови від 29.11.2017р. та виконавчого документу стягувачу відбулось 17.01.2017р.

За таких обставин, з огляду на те, що розглядувану скаргу було скеровано на адресу суду 27.12.2016р. (згідно з поштовим штемпелем), виходячи з того, що матеріалами розгляду скарги не спростовано тверджень стягувача стосовно того, що Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» довідалось про прийняття оскаржуваної постанови 26.12.2016р., за висновками суду, заявником дотримано строк звернення зі скаргою №2016/12/26-1 від 26.12.2016р.

Оцінюючи подані учасниками судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що скарга №2016/12/26-1 від 26.12.2016р. Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» підлягає частковому задоволенню. При цьому, господарський суд виходить з наступного.

Згідно із ст.4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обовязкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

За приписом ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

За змістом ст.116 Господарського процесуального кодексу України виконання рішення суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Як вказувалось вище, на виконання рішення господарського суду Донецької області від 30.09.2015р. по справі №905/1448/15 господарським судом Донецької області було видано наказ від 16.10.2015р.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999р. встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.2, ст.6, ч.1 ст.11 вказаного нормативно-правового акту примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець зобов?язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та способом, передбаченим Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999р. державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999р. державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. У заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач вправі зазначити відомості що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання інших доходів, місцезнаходження його майна тощо), а також шляхи отримання ним коштів, стягнутих з боржника.

Як свідчать матеріали розгляду скарги, наказ господарського суду Донецької області від 16.10.2015р. був предявлений до виконання в Обухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Постановою від 25.07.2016р. старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження №51774887 з примусового виконання наказу від 16.10.2015р., а згідно з постановою від 29.11.2016р. виконавчий документ №905/1448/15 від 16.10.2015р. повернуто стягувачу.

При цьому, державний виконавець керувався приписами п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» та посилався на відсутність майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу.

05.10.2016р. набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016р., з дня набрання чинності яким втрачає чинність Закон України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999р., крім статті 4, яка втрачає чинність через три місяці з дня набрання чинності цим Законом.

Як встановлено у ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно зі ст.5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. До правовідносин, які виникли під час дії нормативно-правового акта, який згодом втратив чинність, застосовуються його норми.

В силу норм п.7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016р., який набрав чинності 05.10.2016р., виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

За змістом рішення №1-рп/99 від 09.02.1999р. Конституційного Суду України дія нормативно-правового акта починається з моменту набрання цим актом чинності та припиняється з втратою ним чинності, тобто до події чи факту застосовується той закон або нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

За приписами п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016р. (в редакції станом на 29.11.2016р.) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Як вказував скаржник, державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області не було вчинено жодних дій, спрямованих на пошук майна боржника.

Такий висновок скаржника ґрунтувався на тому, що державний виконавець не надав відповідь на заяву №2016/10/20-1 від 20.10.2016р. Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про перевірку наявності та здійснення опису майна боржника ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Унипром».

Відповідно до ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999р. заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно зі ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016р. заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Ухвалою від 10.01.2017р. Обухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області було зобовязано надати належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №51774887.

У письмових поясненнях №17039/8 від 24.01.2017р., №558/8 від 15.02.2017р. Обухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області зазначав про вчинення наступних дій, які були спрямовані на виконання наказу від 16.10.2015р. по справі №905/1448/15:

- 25.07.2016р. винесення постанови про відкриття виконавчого провадження за №51774887, копії якої направлено сторонам для виконання та до відома;

- 25.07.2016р. направлення запитів до Управління Держгеокадастру в Обухівському районі, Відділу управління превентивної діяльності Національної поліції Васильківського району Київської області, для перевірки майнового стану боржника;

- 25.07.2016р. здійснення запиту до Державної фіскальної служби України про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями;

- 05.08.2016р. на підставі відомостей, наданих Державною фіскальною службою України на запит державного виконавця, винесення постанови про арешт коштів боржника, копії якої направлено до банківських установ для виконання, сторонам до відома;

- 28.11.2016р. складання акту державного виконавця про відсутність боржника за місцезнаходженням: Київська обл., м.Обухів, вул.Каштанова, буд.6, зазначеним у заяві стягувача.

За результатами виконавчих дій державним виконавцем 25.07.2016р. було отримано довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, згідно з якими за боржником на праві приватної власності нерухомого та рухомого майна не зареєстровано.

За змістом відповіді Управління Держгеокадастру, яка надійшла до відділу 06.09.2016р., боржником на праві приватної власності земельних ділянок не зареєстровано.

З урахуванням вищенаведеного державний виконавець прийняв рішення про повернення виконавчого документа №905/1448/15 від 16.10.2015р. стягувачу, про що 29.11.2016р. виніс відповідну постанову.

На підтвердження здійснених державним виконавцем виконавчих дій Обухівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області представлено суду копії матеріалів виконавчого провадження №51774887.

Відтак, матеріалами розгляду скарги спростовуються твердження заявника стосовно того, що Обухівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області не було вчинено жодних дій, спрямованих на пошук майна боржника, внаслідок чого вимога скарги про визнання бездіяльності державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 неправомірною та такою, що суперечить ст.ст.18, 19 Закону України «Про виконавче провадження», не підлягає задоволенню.

Разом з цим, як зазначалось, за приписами п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016р. (в редакції станом на 29.11.2016р.) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За таких обставин, з урахуванням редакцій вказаної статті, з огляду на те, що виконавче провадження ВП №51774887 було відкрито 25.07.2016р., прийняття постанови державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.11.2016р., було передчасним, внаслідок чого зазначена постанова є недійсною та підлягає скасуванню.

При цьому, судом враховано приписи п.32 Інформаційного листа №01-08/369 від 29.06.2010р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України», у відповідності до якого вимога скаржника щодо скасування постанови чи іншого акта органу Державної виконавчої служби за своєю правовою природою тотожна вимозі про визнання їх недійсними. Тому у господарського суду відсутні правові підстави для відмови в задоволенні скарги лише з тієї причини, що в ній зазначається про скасування відповідної постанови (акта), а не про визнання його недійсним. Господарський же суд, приймаючи судове рішення по суті скарги, має в будь-якому разі враховувати положення, викладене в названому роз'ясненні президії Вищого господарського суду України.

Статтею 121-2 Господарського процесуального кодексу України передбачений порядок розгляду господарськими судами скарг на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень господарських судів, а також порядок такого оскарження у процедурі виконання судових рішень.

Пунктом 7 постанови №14 від 26.12.2003р. Пленуму Верхового Суду України «Про практику розгляду судами скарги на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» передбачено, що у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, суд зобовязує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

У п.9.13 постанови №9 від 17.10.2012р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» зазначено, що при вирішенні питань, повязаних із застосуванням ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарським судам слід мати на увазі таке. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Згідно зі ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016р. (в редакції, яка діє на теперішній час), у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов'язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред'явити його до виконання.

Відтак, обовязок державного виконавця щодо відновлення виконавчого провадження у разі визнання судом незаконною чи скасування в установленому законом порядку постанови про повернення виконавчого документа стягувачу прямо передбачений вказаним нормативно-правовим актом.

За таких обставин, виходячи з того, що питання правомірності прийняття постанови від 29.11.2016р. вирішується при розгляді цієї скарги, з огляду на відсутність обставин ухилення державного виконавця від поновлення провадження за наказом від 16.10.2015р. на теперішній час, вимога скарги про зобовязання державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 відновити виконавче провадження ВП №51774887 є передчасною, внаслідок чого не підлягає задоволенню.

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, скарга №2016/12/26-1 від 26.12.2016р. Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» на дії (бездіяльність) державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а саме в частині скасування постанови від 29.11.2016р.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити частково скаргу №2016/12/26-1 від 26.12.2016р. Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про:

- визнання бездіяльності державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 неправомірною та такою, що суперечить ст.ст.18, 19 Закону України «Про виконавче провадження»;

- скасування постанови державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.11.2016р., винесену в рамках ВП №51774887;

- зобовязання державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 відновити виконавче провадження ВП №51774887.

Визнати недійсною постанову державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.11.2016р., винесену в рамках ВП №51774887.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в день її прийняття та згідно зі ст.115 Господарського процесуального кодексу України є обовязковою на всій території України.

Суддя Ю.О.Паляниця