ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

"20" березня 2017 р.ззз Справа № 5023/6017/12

Колегія суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Камишевої Л.М., судді Лакізи В.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Корора», м. Харків

на постанову господарського суду Харківської області від 09.01.2013р.

у справі №5023/6017/12

за заявою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Харків

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИЛА:

Постановою господарського суду Харківської області від 09.01.2013р. у справі №5023/6017/12 (суддя Дзюба О.А.) визнано Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; встановлено, що розмір безспірних вимог Фізичної особа - підприємця ОСОБА_1 до боржника складає 422769,77грн.; з дня прийняття постанови підприємницьку діяльність банкрута припинено, строк виконання всіх грошових зобов'язань, та зобов'язань щодо сплати податків і обов'язкових платежів вважати таким, що настав, припинено нарахування неустойки, відсотків та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості, вимоги за зобов'язаннями банкрута, що виникли під час проведення процедур банкрутства, пред'являються в межах ліквідаційної процедури; припинено стягнення з банкрута за всіма виконавчими документами, за винятком виконавчих документів за вимогами про стягнення аліментів, а також за вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян; встановлено строк у 60 днів для пред'явлення вимог кредиторів до банкрута; скасовано арешти, що накладені на майно боржника і інші обмеження щодо розпорядження майном боржника, у тому числі податкові застави; накладання нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається; призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Нікольського Олександра Миколайовича та встановлено розмір винагороди ліквідатора у розмірі двох мінімальних заробітних плат; зобов'язано ліквідатора відповідно до ст.ст. 25-30, 47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до 09.07.2013р. виконати ліквідаційну процедуру банкрута, у тому числі подати оголошення до офіційних друкованих органів у п'ятиденний строк, відкрити депозитний рахунок в нотаріальній конторі для проведення розрахунків з кредиторами, у тому числі реалізувати майно боржника; зобов'язано ліквідатора надати суду обґрунтований звіт про виконану роботу, всі докази, що свідчать про виконання ліквідаційної процедури, у тому числі, акти інвентаризації майна, акти оцінки майна, звіт про виплачені кредиторам кошти, договори купівлі-продажу майна банкрута, копії повідомлень органу державної податкової служби, пенсійного фонду, центру зайнятості про закінчення ліквідаційної процедури, докази, що свідчать про стягнення дебіторської заборгованості або докази, що свідчать про неможливість стягнення дебіторської заборгованості, відшкодування витрат ліквідатора, інші документи, що свідчать про виконану ліквідатором роботу з ліквідації банкрута, надавати суду щомісячно звіти про хід ліквідаційної процедури, дані про фінансове становище і майно боржника, використання коштів, отриманих від реалізації майна банкрута, виконати інші дії, передбачені ст.ст. 25-34 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" з урахуванням особливостей, встановлених ч. 7 ст. 48, ст. 49, Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

ТОВ «Корора» з постановою місцевого господарського суду не погодилось та 13.03.2017р. звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову господарського суду Харківської області від 09.01.2013р. у справі №5023/6017/12 та припинити провадження у справі.

Одночасно скаржник просить поновити пропущений строк для подання апеляційної скарги, оскільки про підстави визнання боржника банкрутом та про розгляд справи про банкрутство ФОП ОСОБА_2 йому стало відомо лише 17.11.2016р., а з матеріалами справи був ознайомлений лише 21.12.2016р.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про повернення апеляційної скарги з наступних підстав.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.12.2012р. порушено провадження у справі №5023/6017/12 за заявою ФОП ОСОБА_1 про банкрутство ФОП ОСОБА_2 (т.1,а.с.2,3).

09.01.2013р. місцевим господарським судом прийнято оскаржувану постанову, якою, зокрема, визначено розмір безспірних вимог кредитора ФОП ОСОБА_1 у розмірі 422769,77грн. (т.1,а.с.39-44).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.10.2016р. у даній справі, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.12.2016р., задоволено клопотання ліквідатора (вх. №34471 від 19.10.2016р.). та накладено арешт на нежитлові приміщення 1-го поверху №1-:-8 загальною площею 154,8 кв.м. в літ."А-5" у будинку 25 по вул.Мироносицькій у м. Харкові.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.11.2016р. у справі №5023/6017/12, зокрема, залучено до участі у розгляді заяви та скарги ліквідатора ТОВ «Корора».

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до статті 14 Закону України " Про судоустрій і статус суддів" учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 91 Господарського процесуального кодексу України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Ухвали місцевого господарського суду оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення господарського суду лише у випадках, передбачених статтею 106 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 93 ГПК України апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, та незалежно від поважності причини пропуску цього строку - у разі, якщо апеляційна скарга подана прокурором, органом державної влади, органом місцевого самоврядування після спливу одного року з дня оголошення оскаржуваного судового рішення. Розгляд заяви особи про поновлення строку на подання апеляційної скарги здійснюється одним із суддів колегії суддів апеляційного господарського суду, склад якої визначений при реєстрації справи відповідно до положень частини четвертої статті 91 цього Кодексу.

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. N7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи статті 53 ГПК повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

Водночас статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України". Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява N 52854/99, п. п. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі "Пономарьов проти України" (Ponomaryov v. Ukraine), заява N 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення). Зі змісту пункту 52 рішення випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача "поважних причин" для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення. За цих підстав Високий Суд одноголосно постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (п. 53 рішення).

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови місцевого господарського суду від 09.01.2013р. у справі №5023/6017/12 скаржник посилається на те, що про підстави визнання боржника банкрутом та про розгляд справи про банкрутство ФОП ОСОБА_1 йому стало відомо лише 17.11.2016р., а з матеріалами справи був ознайомлений лише 21.12.2016р.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи скаржника є необґрунтованими оскільки, як зазначає скаржник, про підстави визнання боржника банкрутом та про розгляд справи про банкрутство ФОП ОСОБА_1 йому стало відомо лише 17.11.2016р., а з апеляційною скаргою він звернувся 13.03.2017р., що вбачається з відтиску штампу місцевого господарського суду на першому аркуші апеляційної скарги, тобто майже через чотири місяці з моменту його обізнаності, тоді як у відповідності до статті 93 ГПК України апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду подається протягом десяти днів. З урахуванням визначеної скаржником дати дізнання його про наявність оскаржуваної постанови вказаний строк сплив 28.11.2016р. (з урахуванням вихідного дня).

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що скаржником не обґрунтовано яким чином оскаржувана ним постанова порушує його права та охоронювані законом інтереси, а обставини, наведені в обґрунтування порушення строку на апеляційне оскарження, не є достатніми для перегляду судового рішення, яке набрало законної сили, та порушує основоположний принцип правової визначеності, у зв'язку з чим в задоволенні клопотання апелянта про поновлення строку слід відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає поверненню.

Керуючись ст.86, п. 4 ч.1 ст.97, ст.99 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ТОВ «Корора» на постанову господарського суду Харківської області від 09.01.2013р. у справі №5023/6017/12 повернути заявникові.

Додаток: тільки заявнику - апеляційна скарга на 11аркушах, додаток до неї на 4 арк. процесуального строку для подання апеляційної скарги на 2 арк.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

суддя Л.М. Камишева

суддя В.В.Лакіза