КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2017 р. Справа№ 910/12256/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Кропивної Л.В.

Дідиченко М.А.

за участю представників:

від позивача - Палій Ю.В., довіреність № 91/2016/10/17-20 від 17.10.2016;

від відповідача - Єзута К.С., довіреність №056/24-40 від 10.01.2017,

розглянувши апеляційну скаргу комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" на рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2016 у справі №910/12256/14 (суддя Ващенко Т.М.) за позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго" до комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 346 911,74 грн. 19 612,65 грн. інфляційних втрат та 21 423,99 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.04.2016 у справі №910/12256/14 позов задоволено повністю.

При задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту порушення відповідачем договірних зобов'язань в частині оплати отриманої теплової енергії.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2016 у справі №910/12256/14 скасувати.

В апеляційній скарзі апелянт заперечує проти розрахунку заборгованості відповідача за теплову енергію, здійсненого позивачем та зазначає, що сума боргу повинна буде меншою аніж та, що була заявлена до стягнення.

Представник апелянта - відповідача у справі в судовому засіданні 13.03.2017 підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між позивачем (далі - Енергопостачальна організація) та відповідачем (далі - Абонент) 01.07.2001 було укладено Договір № 310167 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі - Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1) предметом Договору є постачання, користування та своєчасна плата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених Договором.

Згідно пункту 2.2.1 договору Енергопостачальна організація зобов'язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та в обсягах згідно з Додатком №1 до цього Договору.

Абонент відповідно до пункту 2.3.1 договору зобов'язується додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у Додатку №1 до Договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Згідно п. 2 Додатку 4 до договору абонент зобов'язаний щомісячно з 12 по 15 число самостійно отримувати у районному відділі теплозбуту табуляграму фактичного споживання теплової енергії за звітний період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки повертає у РВТ), та платіжну вимогу-доручення, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

Сплату за вказаним в п. 2 цього додатку документами абонент виконує не пізніше 25 числа поточного місяця. ( п. 3 Додатку №4 до Договору).

Позивачем на виконання умов договору було поставлено відповідачу теплову енергію до будинків комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд".

Обставини з постачання позивачем відповідачу теплової енергії за період з 01.11.2011 по 01.05.2014 підтверджуються долученими позивачем до позовної заяви обліковими картками (табуляграмами).

Відповідачем зобов'язання з оплати отриманої теплової енергії виконувались неналежним чином у зв'язку з чим за період з 01.11.2011 по 01.05.2014 утворився борг на загальну суму 346 911,74 грн.

Враховуючи нездійснення відповідачем оплати за використану теплову енергію позивач звернувся з даним позовом до суду.

Судом першої інстанції було задоволено позовні вимоги.

Колегія суддів вважає обґрунтованим задоволення позову, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 3 Додатку №4 до Договору оплату абонент повинен виконувати не пізніше 25 числа поточного місяця.

Відповідачем зобов'язання з оплати коштів за договором виконувались неналежним чином у зв'язку з чим за період 01.11.2011 по 01.05.2014 утворився борг на загальну суму 346 911,74 грн.

Враховуючи викладене, на момент звернення позивача з даним позовом до суду строк виконання відповідачем зобов'язання з оплати отриманої теплової енергії настав.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Факт наявності заявленого до стягнення боргу станом на день прийняття рішення до суду підтверджується матеріалами справи.

Доводи апелянта про те, що за його даними, які були відображені у Акті звірки від 01.09.2014 №31067, сума боргу є меншою, аніж була визначена позивачем, не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

Так, апелянтом не надано доказів того, що ним заборгованість сплачувалась у більшому розмірі аніж зараховувалась позивачем, як оплата за спірний період.

Позивачем, в свою чергу, до суду першої інстанції були надані докази на підтвердження наявності заборгованості у заявленій до стягнення сумі (довідка про надходження коштів від відповідача за спірний період, облікові картки та відомості обліку споживання теплової енергії комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд").

З огляду на викладене вказані вище доводи апелянта колегією суддів відхиляються за необґрунтованістю.

Також, окрім суми основної заборгованості позивачем заявлено до стягнення 21 423,99 грн. 3% річних та 19 612,65 грн. інфляційних нарахувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена вказаною статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних від простроченої суми, здійснюється незалежно від наявності відповідного положення в договорі.

Оскільки, відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання перед позивачем за договором, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача21 423,99 грн. 3% річних та 19 612,65 грн. інфляційних нарахувань, розрахунок яких перевірений судом та не суперечить чинному законодавству.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та витрати за проведення судової експертизи покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2016 у справі №910/12256/14 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Матеріали справи №910/12256/14 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді Л.В. Кропивна

М.А. Дідиченко