ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року Справа № 910/158/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б.- головуючого
Алєєвої І.В. Рогач Л.І.
за участю представників:

позивачане з'явились (про час і місце судового засідання повідомлені належно)
відповідача Пісна Д.В. - дов. від 09.12.16,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "НВП "Київкомунекологія"
на постановувід 14.07.2016 Київського апеляційного господарського суду
у справі№ 910/158/16 господарського суду міста Києва
за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву
до Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "Київкомунекологія"

пророзірвання договору оренди та зобов'язання повернути майно
В С Т А Н О В И В :

У січні 2016 р. Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ НВП "Київкомунекологія" про розірвання договору оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства спеціалізованих ремонтно-будівельних та монтажно-налагоджувальних робіт "Київкомунекологія" №3862 від 20.07.2007 р. та про зобов'язання відповідача повернути позивачу цілісний майновий комплекс Державного підприємства спеціалізованих ремонтно-будівельних та монтажно-налагоджувальних робіт "Київкомунекологія", у відповідності з переліком майна, визначеним актом приймання-передачі орендованого майна від 20.07.2007 р., на підставі статей 546, 549, 611, 614, 651, 759, 785 Цивільного кодексу України, статей 173, 193, 216, 230, 283, 291 Господарського кодексу України, статей 17, 26, 27, 29, 32 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на істотне порушення відповідачем умов спірного договору оренди в частині сплати орендної плати у визначеному договором порядку та розмірі, що, на думку позивача, є підставою для розірвання договору та повернення спірного об'єкта.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на неузгодженість розміру орендної плати за спірним договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.03.2016 р. (суддя Смирнова Ю.М.) позов задоволено повністю. Розірвано договір оренди цілісного комплексу Державного підприємства спеціалізованих ремонтно-будівельних та монтажно-налагоджувальних робіт "Київкомнуекологія" №3862 від 20.07.2007 р., укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву та Товариством з обмеженою відповідальністю "НВП "Київкомунекологія". Зобов'язано ТОВ "НВП "Київкомунекологія" повернути Регіональному відділенню Фонду державного майна України по місту Києву цілісний майновий комплекс Державного підприємства спеціалізованих ремонтно-будівельних та монтажно-налагоджувальних робіт "Київкомунекологія", у відповідності з переліком майна, визначеним актом приймання-передачі орендованого майна від 20.07.2007 р.

Мотивуючи рішення, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про істотне порушення відповідачем умов спірного договору оренди. Суд визнав, що відповідачем було допущено прострочення внесення орендної плати за користування майном за спірним договором за період з травня 2014 року по квітень 2015 року, тобто більше ніж упродовж 3-х місяців підряд і така несплата носила систематичний характер. При цьому судом були враховані преюдиційні факти встановлені господарським судом у справі №910/2510/15-г.

Відтак, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання договору оренди цілісного комплексу у судовому порядку та повернення орендованого майна позивачу.

За апеляційною скаргою ТОВ НВП "Київкомунекологія" Київський апеляційний господарський суд (судді: Жук Г.А., Суховий В.Г., Мальченко О.А.), переглянувши рішення господарського суду міста Києва від 24.03.2016 р. в апеляційному порядку, постановою від 14.07.2016 р. залишив його без змін з тих же підстав, а апеляційну скаргу - без задоволення.

ТОВ НВП "Київкомунекологія" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу (з урахуванням доповнень), в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.07.2016 р. та рішення господарського суду міста Києва від 24.03.2016 р., посилаючись на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, статті 778 Цивільного кодексу України, статті 27 Господарського процесуального кодексу України.

Скаржник посилається на те, що господарські суди не врахували, що спірне майно перебуває в суборенді інших осіб і незалучення їх до участі у справі призводить до порушення прав таких осіб.

Водночас він зазначає, що відповідачем здійснювалися невід'ємні поліпшення орендованого майна, вартість яких підлягала зарахуванню в рахунок плати за користування майном, проте оцінка наведеним обставинами судами надана не була.

Від позивача відзиву на касаційну скаргу судом не отримано.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 20.07.2007 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву - орендодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю "НВП "Київкомунекологія" - орендарем був укладений договір оренди №3862 цілісного майнового комплексу Державного підприємства спеціалізованих ремонтно-будівельних та монтажно-налагоджувальних робіт "Київкомунекологія" (із подальшими змінами).

За умовами укладеного договору орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування цілісний майновий комплекс Державного підприємства спеціалізованих ремонтно-будівельних та монтажно-налагоджувальних робіт "Київкомунекологія" за адресою: м. Київ, вул. Івана Гонти, 3а. Склад і вартість майна, що передано в оренду, визначено відповідно до акта оцінки, зведеного акта інвентаризації, протоколу засідання комісії з оцінки та передавального балансу підприємства, складеного станом на 30.06.2007 р. і становить: первісна вартість основних засобів - 11949543,93 грн., в тому числі, первісна вартість нематеріальних активів - 5437,46 грн., залишкова вартість основних засобів - 6359747,30 грн., в т.ч. залишкова вартість нематеріальних активів - 5346,85 грн.

Грошові кошти та цінні папери з урахуванням дебіторської та кредиторської заборгованості передаються орендареві на підставі кредитного договору, що укладається одночасно з підписанням цього договору. Оборотні активи вартістю 62956,16 грн. викуповуються орендарем на підставі договору купівлі продажу, що укладається одночасно з підписанням цього договору (пункт 1.2 договору).

Згідно з пунктом 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування підприємством у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі підприємства.

Як визначено в пунктах 3.1, 3.2 договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, по якому є інформація про індекс інфляції) - червень 2007 року - 26498,95 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється в порядку, визначеному чинним законодавством. Орендна плата за перший місяць оренди - липень 2007 року - визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за липень місяць. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції на наступний місяць.

Орендна плата перераховується до державного бюджету до 10 числа місяця, наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції (пункт 3.3).

Договором № 3862/02 від 20.10.2011 р. сторони внесли зміни і доповнення до спірного договору оренди та, зокрема, узгодили, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Кабінетом Міністрів України № 961 від 14.09.2011 р., і становить за базовий місяць розрахунку серпень 2011 року - 92588,75 грн.; орендна плата за перший місяць оренди - вересень 2011 року - визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць (серпень) на індекс інфляції за вересень 2011 року.

Пунктами 5.2, 5.6 договору визначено обов'язок орендаря своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету, подавати орендодавцеві оригінали платіжних доручень з відміткою банку про перерахування орендної плати до 12 числа кожного місяця, наступного за звітним.

Договір, відповідно до пункту 10.1, укладено строком на 10 (десять) років, та діє з 20.07.2007 р. до 20.07.2017 р. включно.

В процесі розгляду спору господарськими судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування необоротні активи цілісного майнового комплексу Державного підприємства спеціалізованих ремонтно-будівельних та монтажно-налагоджувальних робіт "Київкомунекологія" за адресою: м. Київ, вул. Івана Гонти, 3а, склад і вартість яких визначено відповідно до акта оцінки вартості майна, складеного станом на 30.06.2007 р. та затвердженого начальником Регіонального відділення Фонду державного майна РВФДМУ по місту Києву, наказом № 235 від 20.07.2007 р., що підтверджується актом приймання-передачі орендованого майна від 20.07.2007 р., підписаним уповноваженими представниками сторін та скріпленого печатками. При цьому, первісна вартість основних засобів становить 11949543,93 грн., в т.ч., первісна вартість нематеріальних активів - 5437,46 грн., залишкова вартість основних засобів - 6359747,30 грн., в т.ч., залишкова вартість нематеріальних активів - 5346,85 грн.

Також господарські суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що рішенням господарського суду міста Києва у справі №910/2510/15-г від 12.06.2015 р. (яке набрало законної сили) позов заступника прокурора Шевченківського району міста Києва в інтересах держави в особі РВФДМУ по місту Києву до ТОВ "НВП "Київкомунекологія", окрім іншого, стягнуто з ТОВ "НВП "Київкомунекологія" борг за договором оренди цілісного майнового комплексу №3862 від 20.07.2007 р. в сумі 845317,26 грн., пеню в сумі 51948,05 грн. та інфляційні втрати в сумі 86125,63 грн., провадження у справі в частині стягнення 45000 грн. основного боргу припинено. При цьому, у вищевказаному рішенні встановлено, що за орендарем - ТОВ "НВП "Київкомунекологія перед орендодавцем обліковувалась непогашена заборгованість по орендній платі за період з травня 2014 р. по квітень 2015 р. у розмірі 890317,26 грн.

Крім того, судами було встановлено, що у зв'язку з невнесенням відповідачем орендної плати за спірним договором більше, ніж три місяці поспіль, та наявністю у відповідача заборгованості з орендної плати, позивач 19.10.2015 р. направив відповідачу пропозицію про дострокове розірвання договору оренди.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, предметом спору у даній справі є вимоги РВФДМУ по місту Києву до ТОВ НВП "Київкомунекологія" про розірвання договору оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства спеціалізованих ремонтно-будівельних та монтажно-налагоджувальних робіт "Київкомунекологія" №3862 від 20.07.2007 р. та про зобов'язання відповідача повернути позивачу цілісний майновий комплекс у відповідності з переліком майна, визначеним актом приймання-передачі орендованого майна від 20.07.2007 р.

Ухвалюючи судові акти у справі, господарські суди дійшли висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення.

Проте, такі висновки господарських судів колегією суддів визнаються передчасними через нез'ясування усіх обставин справи та ненаданням оцінки зібраним у справі доказам, що є суттєвим для правильного вирішення даного спору.

Оренда державного та комунального майна є різновидом майнового найму, і при розгляді справ застосовуються норми як Закону України "Про оренду державного та комунального майна", так і норми Цивільного та Господарського кодексів України.

Відповідно до приписів статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" унормовано, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з частиною 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі, а статтею 19 цього ж Закону встановлений обов'язок орендаря вносити орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності та в строк, встановлений договором.

Згідно з частиною третьою статті 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Отже, за змістом наведеної норми, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а у разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін (частина 4 статті 188 Господарського кодексу України).

Розірванням договору є припинення договірного зобов'язання, тобто зникнення правового зв'язку між сторонами договірного зобов'язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їхніх прав та обов'язків.

Статтею 783 Цивільного кодексу України визначено, що наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу иаймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

При цьому повинні враховуватися приписи частини другої статті 651 Цивільного кодексу України, які є загальними для розірвання договору та які передбачають можливість розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом.

Разом з тим, статтею 782 Цивільного кодексу України передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Визначена статтею 782 Цивільного кодексу України можливість розірвати договір найму шляхом відмови від договору в позасудовому порядку є правом наймодавця.

Оскільки спірне орендоване майно є державним, тому на спірні правовідносини поширюється також дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна", частиною третьою статті 26 якого передбачено, що договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін; на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України. При цьому вказана норма застосовується з урахуванням наведених вище загальних положень Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України.

В силу приписів частини 3 статті 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірванимабо зміненим.

Відповідно до частини 2 статті 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Задовольняючи позовні вимоги, господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідачем допущено істотне порушення орендарем такої умови договору оренди державного майна, як внесення орендної плати, що є підставою для дострокового розірвання вказаного договору оренди в судовому порядку та повернення орендованого майна орендодавцю.

Проте, ухвалюючи судові акти у справі, господарський суд першої інстанції, як і апеляційний господарський суд, не досліджував усіх обставин справи, з наданням оцінки усім зібраним у справі доказам, що є суттєвим для правильного вирішення цього спору.

Господарські суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір, належним чином не дослідили умов спірного договору оренди, зокрема, щодо підстав його дострокового розірвання та не врахували, що в пункті 10.8 договору закріплено право орендодавця (за його вимогою) на дострокове розірвання договору, у разі, коли орендар систематично (більше трьох разів) порушує терміни здійснення будь-яких платежів, у т.ч., пені за цим договором та не надає платіжні доручення до регіонального відділення.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, і це, між іншим, було встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, позивач (орендодавець) надсилав відповідачу (орендарю) пропозицію (повідомлення) від 15.10.2015 р. №30-07/10323 про дострокове розірвання спірного договору оренди, проте оцінка вказаному листу-повідомленню господарськими судами, як того вимагають приписи статей 43, 101 Господарського процесуального кодексу України, здійснена не була.

Господарські суди попередніх інстанцій не дослідили та з'ясували чи є вказаний лист (повідомлення) орендодавця за своєю природою відмовою від договору найму у розумінні приписів наведеного законодавства та умов спірного договору, чи навпаки, та які правові наслідки таких дій позивача, а відтак і існування предмету спору у даній справі про розірвання договору.

Наведене свідчить про те, що господарськими судами не вжито заходів для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, тому судові рішення визнаються такими, що прийняті за нез'ясованими обставинами справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення даного спору, виходячи з предмету та підстав заявленого позову.

За приписами статті 84 Господарського процесуального кодексу України рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин тощо.

Відповідно до статті 43 цього Кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням матеріалів справи на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.07.2016 р. у справі № 910/158/16 та рішення господарського суду міста Києва від 24.03.2016 р. скасувати, а справу направити на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Головуючий суддя Т. Дроботова

Судді: І. Алєєва

Л.Рогач