ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"03" березня 2017 р. Справа № 911/151/17

За позовом Васильківської міської ради Київської області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про визнання укладеним договору про пайову участь та стягнення 81560,00 грн.

Суддя В.М. Бабкіна

секретар судового засідання (ст. секретар): Діхтярук Є.А.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність № 555/09.26 від 27.07.2016 р.);

від відповідача: ОСОБА_3 (договір № 25/14 від 25.01.2016 р.).

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Васильківської міської ради Київської області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання укладеним договору про пайову участь та стягнення 81560,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як замовник будівництва, в порушення ст. 40 Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності" та Положення про порядок залучення коштів замовників будівництва на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Васильків не вчинив жодних дій щодо укладення договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури, який в силу законодавчих приписів є обовязковим, у звязку із чим позивач просить зобовязати відповідача укласти спірний договір в редакції, наведеній у позовній заяві та стягнути з відповідача за договором про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Василькова 81560,00 грн., а також судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Київської області від 12.01.2017 р. було порушено провадження у даній справі.

31.01.2017 р. до господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява № 05/09.01-10 від 27.01.2017 р. (вх. № 2169/17 від 31.01.2017 р.) про збільшення позовних вимог, за змістом якої позивач просить суд визнати укладеним договір про пайову участь інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Василькова від 01.12.2016 р. та стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 81560,00 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 81616,47 грн. та суму 3% річних у розмірі 10964,22 грн.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 р., передбачені ч. 4 ст. 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Відповідно до п. 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 р., ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

У поданій позивачем заяві про збільшення розміру позовних вимог йдеться не про збільшення розміру позовних вимог - зміну кількісних показників, в яких виражається позовна вимога про стягнення основного боргу, а про заявлення окремих, самостійних вимог стягнення інфляційних втрат у розмірі 81616,47 грн. та 3% річних у розмірі 10964,22 грн., додатково до вимог, викладених у позовній заяві.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відхилення поданої позивачем заяви № 05/09.01-10 від 27.01.2017 р. (вх. № 2169/17 від 31.01.2017 р.), відповідно до якої заявлено додаткові позовні вимоги про стягнення 81616,47 грн. інфляційних втрат та 10964,22 грн. 3% річних, оскільки вказані вимоги не можуть бути предметом розгляду у даному позовному провадженні. Водночас, позивач не позбавлений можливості звернутися з даними позовними вимогами до суду у загальному порядку.

За таких обставин, у даному провадженні суд здійснює розгляд вимог, викладених у позовній заяві, а саме про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Василькова та про стягнення з відповідача 81560,00 грн. заборгованості за договором про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Василькова.

01.02.2017 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшло нормативно-правове обґрунтування позовних вимог від 01.02.2017 р. (вх. № 2280/17 від 01.02.2017 р.), відповідно до якого Васильківська міська рада зазначає, що ФОП ОСОБА_1, як власник земельної ділянки (державний акт ЯА № 483757), маючи намір забудови даної земельної ділянки, в установленому порядку подав відповідні заяви щодо реєстрації декларацій про початок виконання будівельних робіт та готовності об'єкта до експлуатації, отже в розумінні Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» відповідач виступає замовником будівництва. Як вважає міська рада, з моменту реєстрації Декларації про початок виконання будівельних робіт та до моменту здачі об'єкта будівництва в експлуатацію у відповідача виник обов'язок звернутись до виконавчого комітету міської ради із заявою про укладання договору. Також позивач зазначає, що у відповідача виник обовязок щодо сплати коштів пайової участі у розмірі 10 відсотків кошторисної вартості обєкта, як на підставі Закону та і на підставі місцевого нормативно-правового акту Порядку пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Василькова.

Поряд з цим, враховуючи, що відповідач за укладанням договору до позивача не звернувся та ввів об'єкт в експлуатацію 01.08.2012 р., про що, за твердженням позивача, йому стало відомо лише 28.04.2014 р., Васильківська міська рада вважає, що підстав для застосування строків позовної давності немає, оскільки за правилами ст. 261 ЦК України, строк позовної давності починає спливати з моменту, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

01.02.2017 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив б/н від 01.02.2017 р. (вх. № 2286/17 від 01.02.2017 р.) на позовну заяву, за змістом якого відповідач заперечує проти позовних вимог позивача в повному обсязі, посилаючись, серед іншого, на таке.

Стосовно строку звернення позивача до суду відповідач зазначає, що об'єкт було прийнято в експлуатацію рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради № 375 від 21.08.2012 р. Вказаним рішенням відповідачу було оформлено право власності та зобов'язано укласти договір на вивіз сміття. Будь-яких інших зобов'язань, у тому числі і щодо укладання договору та сплати коштів пайової участі, на відповідача не покладалось. Відповідач, посилаючись на ч. 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», зазначає, що обов'язок сплатити розмір пайової участі виник у відповідача до прийняття рішення № 375 від 21.08.2012 р., тобто до 21.08.2012 р. Поряд з цим, обов'язок позивача визначити розмір пайової участі виник також до прийняття вказаного рішення, тобто до 21.08.2012 р., проте позивач визначив розмір пайової участі для відповідача та, надіславши листа, запропонував укласти договір пайової участі лише 10.11.2016 р., а сам проект договору позивач надіслав лише 07.12.2016 р., тобто через 3 роки та чотири місяці після того, як мав укласти вказаний договір та визначити розмір пайової участі.

Таким чином, відповідач вважає, що строк виконання зобов'язання щодо оплати пайової участі, встановлений законом, позивачем пропущено, оскільки об'єкт було прийнято в експлуатацію 21.08.2012 р., тому строк виконання зобов'язання сплатити кошти виник у відповідача з 21.08.2012 р., і з даної дати почався перебіг строку позовної давності. При цьому відповідач зазначає, що оскільки оформлення права власності відповідача на об'єкт будівництва відбулося згідно з рішенням позивача, яке було підписано Васильківським міським головою, то позивачу було відомо про порушення його прав, несплату відповідачем коштів пайової участі та про неукладання договору.

Розгляд справи відкладався.

03.03.2017 р. до господарського суду Київської області від позивача була подана заява б/н від 02.03.2017 р. (вх. № 4854/17 від 03.03.2017 р.) про відмову від частини позовних вимог, відповідно до якої просить суд прийняти відмову позивача від позовної вимоги щодо стягнення з відповідача за договором про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної інфраструктури та соціальної інфраструктури м. Василькова загальну суму боргу у розмірі 174140,69 грн., з яких 81560,00 грн. основного боргу, 81616,47 грн. інфляційних втрат та 10964,22 грн. 3% річних. Окрім того, як вбачається з поданої позивачем заяви, останнім заявлено клопотання щодо повернення судового збору у розмірі 3200,00 грн. у звязку з відмовою позивача від майнової вимоги та сплати судового збору у більшому розмірі.

03.03.2017 р. до господарського суду Київської області від відповідача було подано заяву б/н від 03.03.2017 р. (вх. № 3864/17 від 03.03.2017 р.), відповідно до якої відповідач наголошує, що заява ОСОБА_1 б/н від 08.08.2012 р. про видачу права власності на обєкт будівництва (вх. № А-782/0394 від 08.08.2012 р.), декларація № КС9 від 01.08.2012 р., претензія позивача № 791/01.01-14вих від 10.11.2016 р. та претензія позивача № 857/01.01-14 від 07.12.2016 р., свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САЕ № 213599 від 31.08.2012 р., витяг про державну реєстрацію прав КП КОР «Васильківське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» реєстраційний номер - 6182385, рішення виконавчого комітету Васильківської міської ради від 21.08.2012 р. «Про оформлення права власності на нежитлові будівлі», а також заява ОСОБА_1 від 08.08.2012 р. очевидно свідчать про те, що правовідносини, щодо яких виник спір між позивачем та відповідачем у даній справі, виникли у Васильківської міської ради з фізичною особою ОСОБА_1, а не фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, у звязку з чим відповідний спір не підвідомчий господарському суду. Враховуючи викладене, ФОП ОСОБА_1 просить припинити провадження у справі № 911/151/17 за позовом Васильківської міської ради Київської області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

03.03.2017 р. до господарського суду Київської області від відповідача було подано заяву б/н від 03.03.2017 р. (вх. № 4863/17 від 03.03.2017 р.) про застосування строку позовної давності.

03.03.2017 р. до господарського суду Київської області від відповідача було подано заяву б/н від 03.03.2017 р. (вх. № 4863/17 від 03.03.2017 р.) про відшкодування Васильківською міською радою судових витрат за послуги адвоката в сумі 4480,00 грн.

У судовому засіданні 03.03.2017 р. представник позивача позовні вимоги підтримав з урахуванням заяви б/н від 02.03.2017 р. (вх. № 4854/17 від 03.03.2017 р.) про відмову від частини позовних вимог; представник відповідача просив суд припинити провадження у даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Розглянувши наявні у справі матеріали, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд дійшов висновку щодо припинення провадження у даній справі з огляду на таке.

Відповідно до заяви б/н від 02.03.2017 р. (вх. № 4854/17 від 03.03.2017 р.) позивачем було заявлено про відмову від частини позовних вимог, а саме - щодо стягнення з відповідача за договором про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної інфраструктури та соціальної інфраструктури м. Василькова загальної суми боргу у розмірі 174140,69 грн., з яких 81560,00 грн. основного боргу, 81616,47 грн. інфляційних втрат та 10964,22 грн. 3% річних. При цьому в заяві зазначено, що Васильківській міській раді відомі та зрозумілі наслідки відмови від позову.

Згідно з вимогами частини четвертої статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Водночас, частиною шостою тієї ж статті 22 ГПК України передбачено, що господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 ГПК України відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами.

До прийняття відмови позивача від позову або до затвердження мирової угоди сторін господарський суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи є повноваження на вчинення цих дій у представників сторін (ч. 2 ст. 78 ГПК України).

Про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі (частина четверта ст. 78 ГПК України).

Водночас, згідно з приписами пункту 4 частини першої статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Як слідує з матеріалів справи, заяву позивача про відмову від частини позову підписано уповноваженим представником Васильківської міської ради Київської області ОСОБА_2, що діє на підставі довіреності № 555/09.26 від 27.07.2016 р., яка долучена до матеріалів справи.

З огляду на викладене, враховуючи, що дії Васильківської міської ради щодо відмови від майнової частини позову у даній справі не порушують прав чи охоронюваних законом інтересів інших осіб, суд дійшов висновку щодо прийняття відмови Васильківської міської ради Київської області від позову про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 81560,00 грн. основної заборгованості, у звязку з чим провадження у даній справі в цій частині підлягає припиненню.

Поряд з цим, відповідно до ч. 1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 3 ст. 21 ГПК України відповідачами є юридичні особи та у випадках, передбачених цим Кодексом, - фізичні особи, яким пред'явлено позовну вимогу.

Судом встановлено, що позивач звернувся з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, зокрема, про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Василькова від 01.12.2016 р. між Васильківською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів.

Відповідно до п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» від 24 жовтня 2011 року № 10 господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин.

Згідно зі ст. 2 Господарського кодексу України учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 55 Господарського кодексу України суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб'єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Позивач у позові зазначає, що Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 в порушення ст. 40 Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності" та Положення про порядок залучення коштів замовників будівництва на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Васильків не було вчинено дій щодо укладення договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури, який в силу законодавчих приписів є обовязковим, у звязку із чим позивач і звернувся з даним позовом до суду.

Однак, з наявних в матеріалах справи документів, а саме: заяви ОСОБА_1 б/н від 08.08.2012 р. про видачу права власності на обєкт будівництва (вх. № А-782/0394 від 08.08.2012 р.), декларації № КС9 від 01.08.2012 р., претензії позивача № 791/01.01-14вих від 10.11.2016 р., претензії позивача № 857/01.01-14 від 07.12.2016 р., свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САЕ № 213599 від 31.08.2012 р., витягу про державну реєстрацію прав КП КОР «Васильківське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» реєстраційний номер - 6182385, рішення виконавчого комітету Васильківської міської ради від 21.08.2012 р. «Про оформлення права власності на нежитлові будівлі», заяви ОСОБА_1 від 08.08.2012 р., слідує, що учасником спірних правовідносин щодо участі замовників будівництва у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури є фізична особа ОСОБА_1.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що даний спір в частині позовної вимоги про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Василькова від 01.12.2016 р. не підвідомчий господарському суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, понесених позивачем, слід зазначити таке.

03.03.2017 р. до господарського суду Київської області від позивача була подана заява б/н від 02.03.2017 р. (вх. № 4854/17 від 03.03.2017 р.), відповідно до якої останнім заявлено клопотання щодо повернення судового збору у розмірі 3200,00 грн. у звязку з відмовою позивача від майнової вимоги та внесенням судового збору у більшому розмірі. Водночас, судові витрати за розгляд позовної вимоги про визнання укладеним договору пайової участі позивач просив покласти на відповідача.

Приписами ч. 2 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).

Враховуючи, що провадження у даній справі в частині стягнення з ФОП ОСОБА_1 81560,00 грн. основного боргу припинено у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова прийнята судом, сплачена до державного бюджету сума судового збору поверненню не підлягає.

Поряд з цим, слід зазначити, що 31.01.2017 р. до господарського суду Київської області від позивача була подана заява № 05/09.01-10 від 27.01.2017 р. (вх. № 2169/17 від 31.01.2017 р.) про збільшення позовних вимог, за змістом якої позивач просив суд визнати укладеним договір про пайову участь інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Василькова від 01.12.2016 р. та стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 81560,00 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 81616,47 грн. та суму 3% річних у розмірі 10964,22 грн.

За подання до суду заяви № 05/09.01-10 від 27.01.2017 р. про збільшення позовних вимог позивачем було сплачено до Державного бюджету України 1600,00 грн., що підтверджується поданим до матеріалів справи оригіналом платіжного доручення № 206 від 25.12.2016 р.

Як зазначалося вище, судом було відхилено подану позивачем заяву № 05/09.01-10 від 27.01.2017 р. (вх. № 2169/17 від 31.01.2017 р.), відповідно до якої позивачем було заявлено додаткові позовні вимоги про стягнення 81616,47 грн. інфляційних втрат та 10964,22 грн. 3% річних.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, оскільки у справі було відхилено подану позивачем заяву № 05/09.01-10 від 27.01.2017 р. (вх. № 2169/17 від 31.01.2017 р.) про збільшення позовних вимог, за яку було сплачено до Державного бюджету України 1600,00 грн., а Васильківською міською радою Київської області у заяві б/н від 02.03.2017 р. (вх. № 4854/17 від 03.03.2017 р.) було заявлено клопотання щодо повернення, зокрема, надмірно сплаченого судового збору, то сплачений згідно з наявним у матеріалах справи оригіналом платіжного доручення № 206 від 25.12.2016 р. судовий збір в розмірі 1600,00 грн. підлягає поверненню за ухвалою господарського суду.

Стосовно клопотання позивача, викладеного у заяві б/н від 02.03.2017 р. про покладення на відповідача судових витрат щодо вимоги про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Василькова, суд зазначає наступне.

Оскільки судом було припинено провадження у справі в цій частині, то у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» позивач не позбавлений права звернутися до суду із відповідним клопотанням про повернення судового збору в цій частині.

Стосовно розподілу судових витрат у даній справі, зокрема, в частині покладення на позивача понесених відповідачем витрат на правову допомогу, слід зазначити наступне.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 3 статті 48 Господарського процесуального кодексу України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру». Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Згідно зі ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

За приписами статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

В абзаці 4 пункту 6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 13), встановлено, що за змістом частини третьої статті 48 та частини пятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. № 6-рп/2013 у справі № 1-4/2013.

Як вбачається із матеріалів справи, правовідносини між відповідачем та адвокатом ОСОБА_3 підтверджуються договором № 30/1/17 від 30.01.2017 р. про надання правової допомоги, який укладено між адвокатським обєднанням «ОСОБА_4 і партнери», в особі керівника обєднання адвоката ОСОБА_3 та клієнтом Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1.

У відповідності зі Свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС № 5174/10, виданим 17.07.2014 р., ОСОБА_3 має право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п. 2 додатку № 1 до договору № 30/1/17 від 30.01.2017 р. сторони домовились, що гонорар за послуги адвокатського обєднання за договором № 30/1/17 від 30.01.2017 р. про надання правової допомоги, який укладено між адвокатським обєднанням «ОСОБА_4 і партнери», в особі керівника обєднання адвоката ОСОБА_3, свідоцтво серії КС № 5174/10 від 17.07.2014 р., та клієнтом Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 становить 640,00 грн. за годину.

Згідно з Актом виконаних послуг (робіт) від 03.03.2017 р. до договору про надання правової допомоги укладеного між адвокатським обєднанням «ОСОБА_4 і партнери», в особі керівника обєднання адвоката ОСОБА_3 та клієнтом Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, адвокат надав клієнту правову допомогу, а саме - надання правової консультації, підготовка та складання відзиву на позовну заяву Васильківської міської ради Київської області (формування та копіювання додатків до відзиву у справі № 911/151/17), підготовка та складання заяви про застосування строку позовної давності у справі № 911/151/17, підготовка та складання заяви про припинення господарського провадження у справі № 911/151/17, підготовка та складання заяви про відшкодування судових витрат по справі № 911/151/17, участь адвоката ОСОБА_3 у двох судових засіданнях господарського суду Київської області 01.02.2017 р та 03.03.2017р. у справі № 911/151/17. Всього адвокатським обєднанням використано 7 годин для виконання робіт за договором про надання правової допомоги № 30/1/17 від 30.01.2017 р. на загальну суму 4480,00 грн.

Сплата відповідачем вартості адвокатських послуг за вказаним договором підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією № 1 від 03.03.2017 р. на суму 4480,00 грн. (оригінал долучено до матеріалів справи).

Пунктом 6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» передбачено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, повязані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських обєднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених статтею 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським обєднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Таким чином, враховуючи те, що відповідачем підтверджено правовий статус адвоката, якому здійснено оплату, а також наявність доказів фактичного перерахування йому коштів на підставі договору, господарський суд дійшов висновку про кваліфікацію зазначених ФОП ОСОБА_1 витрат по оплаті за договором про надання правової допомоги в сумі 4480,00 грн. в якості витрат на оплату послуг адвоката в розумінні ст. 44 ГПК України.

З огляду на викладене, на підставі ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати відповідача на оплату послуг адвоката покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 44, 49, 78, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 80, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ухвалив:

1. Прийняти відмову Васильківської міської ради Київської області від позову в частині позовної вимоги щодо стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 81560,00 грн. заборгованості та припинити провадження у справі № 911/151/17 в цій частині.

2. Припинити провадження у справі № 911/151/17 в частині вимоги позивача про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Василькова від 01.12.2016 р.

3. Стягнути з Васильківської міської ради (08600, Київська обл., м. Васильків, вул. Володимирська, буд. 2, код 34627780) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (08637, АДРЕСА_1, ідент. код НОМЕР_1) 4480 (чотири тисячі чотириста вісімдесят) грн. 00 коп. витрат на послуги адвоката.

Видати наказ.

Суддя В.М. Бабкіна