РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2017Справа №910/2050/17

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре»

про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 23 131,34 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Біла А.П. (дов. №1010 від 30.12.2016);

від відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

08.02.2017 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» звернулось до господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» страхового відшкодування у розмірі 23 131,34 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» №030316/4100/0000002 від 10.03.2016 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплатив страхове відшкодування, а тому відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу, з вини якого трапилась дорожньо-транспортна пригода (далі за текстом - ДТП), що підтверджується постановою суду, була застрахована відповідачем, позивач просить стягнути з останнього шкоду у розмірі 23 131,34 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.02.2017 порушено провадження у справі № 910/2050/17, справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 23.02.2017.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 23.02.2017 у зв'язку із неявкою представників сторін, невиконанням ними вимог ухвали суду про порушення провадження у справі, а також необхідністю витребування доказів по справі, розгляд справи відкладено на 09.03.2017.

28.02.2017 через загальний відділ канцелярії господарського суду м. Києва надійшов лист МТСБУ №7/2-28/4326 від 22.02.2017 щодо інформації відповідно до страхового полісу № АЕ/6743982.

09.03.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав додаткові докази для долучення до матеріалів справи.

Представник позивача прибув у судове засідання 09.03.2017 та надав пояснення по суті справі.

Представник відповідача в судове засідання 09.03.2017 не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

При цьому, відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 09.03.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

10.03.2016 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бест-Тойс» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» №030316/4100/0000002 (далі за текстом - договір), предметом якого є майнова відповідальність за пошкодження транспортного засобу «BMW 328», д.н.з. НОМЕР_1.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП, та вигодонабувачем є страхувальник.

Строк дії договору страхування - з 26.03.2016 до 25.03.2017 (п. 1.2.7 договору).

31.03.2016 о 21 год. 00 хв. водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_2, по проспекту Глушкова, 12-а в м. Києві, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «BMW 328», д.н.з. НОМЕР_1, чим порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів.

В результаті ДТП автомобіль «BMW 328», д.н.з. НОМЕР_1, було пошкоджено, що підтверджується розширеною довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 88947378, виданою інспектором 1 роти 2 батальйону УПС МВС у м. Києві.

Згідно з постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.05.2016 у справі №752/5574/16-п (належним чином засвідчена копія постанови містяться в матеріалах справи), дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушенням водієм ОСОБА_2 п. 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, в результаті чого останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

В матеріалах справи міститься заява №00190173 від 04.04.2016 про подію, що має ознаки страхового випадку, відповідно до якої страхувальник повідомив страховика про настання страхового випадку у вигляді ДТП, що сталась 31.03.2016, та просив виплатити страхове відшкодування на рахунок СТО.

Відповідно до звіту про оцінку КТЗ №04-12/04 від 12.04.2016, складеного СПД ОСОБА_3 (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №16665/14 від 08.07.2014) вартість матеріального збитку, заподіяного власнику в результаті аварійних пошкоджень КТЗ «BMW 328», д.н.з. НОМЕР_1, на момент оцінки становить 33 113,01 грн.

Відповідно до рахунку-фактури №СК2-00059 від 06.04.2016, виставленого ФОП «Старовойтова Тетяна Василівна», відновлювальний ремонт пошкодження транспортного засобу «BMW 328», д.н.з. НОМЕР_1, склав 33 081,34 грн.

Відповідно до страхового акту № 00190173 від 20.04.2016 позивачем узгоджена сума страхового відшкодування на відновлювальний ремонт транспортного засобу «BMW 328», д.н.з. НОМЕР_1, в розмірі 24 131,34 грн.

На виконання умов договору, позивачем відповідно до страхового акту № 00190173 від 20.04.2016 була здійснена виплата страхового відшкодування на рахунок ФОП «Старовойтова Тетяна Василівна» в розмірі 24 131,34 грн., що підтверджується платіжним дорученням №013823 від 21.04.2016.

Матеріали справи містять заяву позивача №17422 про відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, в сумі 23 131,34 грн., направлену на адресу відповідача за вих. №2731 від 27.04.2016.

Посилаючись на те, що відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування, позивач звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» грошові кошти у розмірі 23 131,34 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову з таких підстав.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом - Закон), який містить спеціальні норми щодо регулювання правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до ст. 5 Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Ст. 1191 Цивільного кодексу України та п.38.2.1 ст.38 Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно ст. 257, ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки, а за регресними зобов'язаннями, перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Згідно ч.1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання.

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Аналогічні висновки містяться в постановах Вищого господарського суду України від 14.05.2013 у справі № 5011-50/17049-2012, від 30.07.2013 р. у справі № 910/3655/13 та від 27.01.2014 у справі № 910/3023/13, та постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 910/7163/14.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «BMW 328», д.н.з. НОМЕР_1, становить 24 131,34 грн., що вбачається зі страхового акту №00190173 від 20.04.2016, у якому позивачем узгоджена сума страхового відшкодування в розмірі 24 131,34 грн., та рахунку-фактури №СК2-00059 від 06.04.2016, виставленого ФОП «Старовойтова Тетяна Василівна».

Вказана сума відновлювального ремонту автомобіля марки «BMW 328», д.н.з. НОМЕР_1, у розмірі 24 131,34 грн. була виплачена позивачем на рахунок ФОП «Старовойтова Тетяна Василівна», що підтверджується платіжним дорученням №013823 від 21.04.2016, на підставі заяви страхувальника №00190173 від 04.04.2016 про подію, що має ознаки страхового випадку.

Вина особи ОСОБА_2, який керував автомобілем «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_2, встановлена постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.05.2016 у справі №752/5574/16-п.

Таким чином, на підставі зазначених вище обставин справи, наведених норм закону та у зв'язку з укладенням відповідачем полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АЕ/6743982, на відповідача покладений обов'язок відшкодовувати шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_2.

Статтею 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюється, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Відповідно до ст. 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом № АЕ/6743982 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 50 000 грн., франшиза за даним полісом - 1000,00 грн.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 23 131,34 грн. (24 131,34 грн. (сума виплаченого страхового відшкодування) - 1000,00 грн. франшизи), а тому відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 23 131,34 грн.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» (01033, м. Київ, вул. Тарасівська, 38, код 33442139) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 70-А, код 20033533) суму страхового відшкодування у розмірі 23 131 (двадцять три тисячі сто тридцять одну) грн. 34 коп. та 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. - судового збору. Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання повного тексту рішення - 14.03.2017.

Суддя В.О.Демидов