РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2017№910/23998/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/23998/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дайвер ЛТД», м. Київ,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Будекосервіс», м. Київ,

про стягнення 90 742,61 грн.,

за участю представників:

позивача - Демянюка В.П. (довіреність від 10.03.2016 №б/н);

відповідача - Пушкар К.В. (довіреність від 15.05.2016 №б/н).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дайвер ЛТД» (далі - ТОВ «Дайвер ЛТД») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Будекосервіс» (далі - ТОВ «Будекосервіс»): 83 604,35 грн. боргу, що виник в зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору підряду від 05.04.2016 №11-А (далі - Договір); 919,60 грн. пені; 755,87 грн. 3% річних; 5 462,79 грн. втрат від інфляції, а всього 90 742,61 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.12.2016 порушено провадження у справі.

Відповідач 06.03.2017 подав суду клопотання про зупинення провадження у даній у зв'язку із неможливістю її розгляду до вирішення пов'язаної з нею іншої справи №910/2291/17 за повозом ТОВ «Будекосервіс» до ТОВ «Дайвер ЛТД» про визнання Договору недійсним.

Представник відповідача у судовому засіданні 06.03.2017 підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

Представник позивача заперечив проти задоволення вказаного клопотання.

Відповідно до частини першої статті 79 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини друга - четверта статті 35 ГПК України).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Іншим судом, про який йдеться у частині першій статті 79 ГПК України, є будь-який орган, що входить до складу судової системи України згідно з статтею 3 та частиною другою статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»; іншим судом може вважатися й інший склад суду (одноособовий чи колегіальний) в тому ж самому судовому органі, в якому працює суддя (судді), що вирішує (вирішують) питання про зупинення провадження у справі (пункт 3.16 постанови пленуму вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі з огляду на те, що: суд у розгляді даної справи має право в порядку статті 83 ГПК України, у випадку встановлення обставин суперечності чинному законодавству України правочину, що є предметом даного спору або його частини, визнати його недійсним повністю або частково; таким чином, на даний час у господарського суду відсутні передбачені законом підстави для зупинення провадження у справі.

Представник позивача у судовому засіданні 06.03.2017 надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача надав пояснення у справі, проти задоволення позовних вимог заперечив.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

05.04.2016 ТОВ «Дайвер ЛТД» (підрядник) і ТОВ «Будекосервіс» (замовник) укладено Договір, за умовами якого:

- замовник доручає, а підрядник приймає на себе зобов'язання своїми силами виконати роботи відповідно до умов Договору та згідно з протоколом узгодження договірної ціни, який є невід'ємною частиною Договору (додаток №1), а замовник зобов'язується прийняти ці роботи та оплатити їх (пункт 1.1 Договору);

- роботами згідно з пунктом 1.1 Договору визнається виконання робіт з повторенням мікрогеометрії основи з нанесення розмітки із використанням полімерного матеріалу «Коутекс» (ТУ У В.2.7.-24.3-6-2004) на загальній передбачувальній площі 864 кв.м. (пункт 2.1 Договору);

- детальний перелік, вартість та кількість робіт, що підрядник повинен виконати на умовах Договору, зазначені в додатку №1, який є невід'ємною частиною Договору (пункт 2.2 Договору);

- остаточний об'єм робіт, який підрядник виконує згідно з пунктами 2.1 і 2.3 Договору, визначається в технічних актах приймання виконаних робіт з обов'язковою фіксацією об'ємів робіт в технічних актах (пункт 2.4 Договору);

- роботи виконуються на території ТЦ New Way (Нью Вей) (три поверхи) за адресою: м. Київ, вул. Вербицького, 1 (пункт 2.5 Договору);

- підрядник зобов'язується своїми силами та із своїх матеріалів і інструментів виконати роботи, що передбачені Договором, згідно з протоколом узгодження договірної ціни (додаток №1) (пункт 3.1 Договору);

- після сумісного підписання з уповноваженим представником замовника додатка №2-А підрядник зобов'язується прийняти об'єкт в роботу (пункт 3.3 Договору);

- замовник зобов'язується:

надати підряднику в роботу об'єкт/основу, які відповідають вимогам додатку №2 (пункт 4.1 Договору);

після сумісного підписання з уповноваженим представником підрядника додатка №2-А - передати об'єкт в роботу (пункт 4.2 Договору);

- підрядник приступає до виконання робіт протягом 3 (трьох) робочих днів після: належного оформлення Договору; отримання авансу, вказаного в підпункті 7.5.1 пункті 7.5 Договору; надання всього об'єму робіт одночасно; відповідності об'єкта/основи вимогам додатка №2 та підписання уповноваженими представниками сторін додатка №2-А (пункт 5.1 Договору);

- строк виконання робіт за Договором - 10 (десять) робочих днів (пункт 5.2 Договору);

- приймання-передача виконаних робіт здійснюється сторонами за актом приймання виконаних робіт не пізніше ніж через 2 (два) робочі дні після закінчення робіт за Договором (пункт 6.1 Договору);

- замовник зобов'язаний прийняти роботу згідно з актом та оформити акт приймання виконаних робіт протягом 2 (двох) робочих днів, не враховуючи день його передачі; акт приймання виконаних робіт вважається підписаним автоматично через 3 (три) робочі дні з моменту передачі замовнику, якщо з боку замовника немає зауважень за виконаними роботами у письмовій формі (пункт 6.2 Договору);

- вартість робіт (договірна ціна), що підрядник повинен виконати на умовах Договору, є динамічною і складає на момент підписання Договору: разом - 320 778,58 грн.; ПДВ 20% - 64 155,72 грн.; всього - 384 934,30 грн. (пункт 7.1 Договору);

- оплата виконаних підрядником робіт здійснюється за фактично виконані обсяги робіт (пункт 7.4 Договору);

- розрахунок за виконання робіт проводиться таким шляхом:

замовник перераховує підряднику аванс у розмірі 70% від вартості робіт за Договором, що складає 269 454,01 грн. з урахуванням ПДВ (підпункт 7.5.1 пункту 7.5 Договору);

після виконання робіт за Договором замовник підписує акт приймання виконаних робіт та протягом 3 (трьох) днів з моменту підписання акта виплачує вартість фактично виконаних робіт згідно з актом, за виключенням суми перерахованого авансу (підпункт 7.5.2 пункту 7.5 Договору);

- у випадку несвоєчасної оплати робіт згідно з актами замовник зобов'язаний виплатити підряднику пеню в розмірі 0,01% від суми належної до перерахування за кожен день понад термін; пеня нараховується на весь період невчасної оплати (пункт 8.1 Договору);

- Договір вступає в силу з моменту підписання та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за Договором (пункт 12.1 Договору).

Частиною першою статті 837 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору відповідачем було частково перераховано позивачу аванс на загальну суму 140 000 грн. (15.04.2016 перераховано 100 000 грн., а 27.04.2016 - 40 000 грн.).

На виконання умов Договору позивачем було виконано роботи на загальну суму 223 604,35 грн., що підтверджується довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за липень 2016 року.

Відповідно до частини четвертої статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

ТОВ «Дайвер ЛТД» 29.07.2016 було складено та підписано акт №1 про прийняття робіт за липень 2016 року.

03.08.2016 листом від 29.07.2016 №166 позивачем було надіслано відповідачу рахунок-фактуру від 29.07.2016 №лт-0000193 і два примірники акта №1 про прийняття робіт за липень 2016 року. У вказаному листі позивач просив відповідача підписати акт №1, повернути один примірник такого акта позивачу та оплатити вартість виконаних робіт.

Відповідач відповіді на вказаний лист не надіслав, акт №1 про прийняття робіт не підписав, заборгованість не сплатив.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що акт приймання виконаних робіт вважається підписаним автоматично через 3 (три) робочі дні з моменту передачі замовнику, якщо з боку замовника немає зауважень за виконаними роботами у письмовій формі.

Таким чином, оскільки відповідачем не було надіслано позивачу жодних заперечень щодо акта №1 про прийняття робіт за липень 2016 року, тому роботи вважаються наданими позивачем і прийнятими відповідачем без будь-яких зауважень.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 83 604,35 грн. заборгованості є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Крім основної суми заборгованості позивач просить стягнути з відповідача 919,60 грн. пені.

У частині першій статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 343 Господарського кодексу України і статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 8.1 Договору встановлено, що у випадку несвоєчасної оплати робіт згідно з актами замовник зобов'язаний виплатити підряднику пеню в розмірі 0,01% від суми належної до перерахування за кожен день понад термін; пеня нараховується на весь період невчасної оплати.

Так, позивач просить стягнути з відповідача 919,60 грн. пені за період з 01.09.2016 по 19.12.2016.

Судом встановлено, що відповідачем 26.08.2016 отримано лист 29.07.2016 №166, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за адресою відповідача.

Враховуючи умови пункту 6.2 Договору, останнім днем оплати відповідачем заборгованості є 29.08.2016, тобто початком періоду нарахування суми пені є 30.08.2016.

Разом з тим, позивач визначив початком періоду нарахування суми пені 01.09.2016. Оскільки суд не може починати період розрахунку датою ранішою, ніж визначена позивачем, то суд погоджується із визначеним позивачем періодом.

За перерахунком суду сума пені за визначений позивачем період становить 919,65 грн.

Разом з тим, пунктом 2 частини першої статті 83 ГПК України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Враховуючи викладене, у зв'язку з тим, що клопотання в порядку, передбаченому вказаним пунктом частини першої статті 83 ГПК України, до позовної заяви не додано та в судовому засіданні представником позивача не подано, у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог в частині вимог про стягнення пені, а тому стягненню з відповідача підлягає 919,60 грн. пені за розрахунком позивача.

Що ж до стягнення 755,87 грн. 3% річних і 5 462,79 грн. втрат від інфляції, то слід зазначити таке.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97 при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно слід вважати, що сума, яка внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Так, позивач просить стягнути з відповідача 755,87 грн. 3% річних, розраховуючи її за такий самий період, як і пеню.

Судом перевірено здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних та встановлено, що він правильний.

Період нарахування 5 462,79 грн. втрат від інфляції позивач визначив з 01.09.2016 по 30.11.2016.

За перерахунком суду сума втрат від інфляції становить 5 462,80 грн. Проте, позивачем не подано суду клопотання стосовно виходу за межі позовних вимог в частині вимог про стягнення втрат від інфляції.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 755,87 грн. 3% річних і 5 462,80 грн. втрат від інфляції за розрахунком позивача.

Згідно з частиною першою статті 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Так, позивачем 06.02.2017 подано суду заяву, в якій ТОВ «Дайвер ЛТД» просить суд стягнути з відповідача 3 000 грн. витрат з оплати послуг адвоката, в обґрунтування чого господарському суду подано договір від 01.12.2016 №25 про надання адвокатських послуг, укладений позивачем та адвокатом Демянюком Віктором Пилиповичем, копію свідоцтва №1196/10 на ім'я Демянюка В.П. про право на заняття адвокатською діяльністю, акт виконаних робіт від 01.02.2017 та платіжне доручення від 01.02.2017 №73 на суму 3 000 грн.

У пунктах 6.3 і 6.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» зазначено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК України у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову.

Господарський суд міста Києва з урахуванням обставин даної справи дійшов висновку про те, що витрати з оплати послуг адвоката у сумі 3 000 грн. є співрозмірними заявленим позовним вимогам, а тому вбачає за можливе відповідні витрати покласти на відповідача, при цьому, витрати позивача на сплату судового збору за приписами статті 49 ГПК України також покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Будекосервіс» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 139, офіс 337; ідентифікаційний код 34480636) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Дайвер ЛТД» (02090, м. Київ, вул. Сергієнка, буд. 2/3; ідентифікаційний код 31608875): 83 604 (вісімдесят три тисячі шістсот чотири) грн. 35 коп. боргу; 919 (дев'ятсот дев'ятнадцять) грн. 60 коп. пені; 755 (сімсот п'ятдесят п'ять) грн. 87 коп. 3% річних; 5 462 (п'ять тисяч чотириста шістдесят дві) грн. 79 коп. втрат від інфляції, 3 000 (три тисячі) грн. витрат по послуги адвоката і 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.03.2017.

Суддя О. Марченко