РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2017Справа №910/22774/16
За позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Надра" Стрюкової І.О.

до Державної іпотечної установи

третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання припиненими правовідносин

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача - Чернюк В.В., довіреність № 13-11-12469 від 22.12.2016

від відповідача - Чалов А.О., довіреність № 5607/15/1 від 10.11.2016

від третьої особи - не з?явився

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Надра" Стрюкової І.О. (далі-позивач) подало на розгляд Господарського суду міста Києва позов до Державної іпотечної установи про визнання припиненими правовідносин, за участю третьої особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2016 порушено провадження у справі № 910/22774/16 та призначено розгляд на 16.01.2017.

29.12.2016 відділом діловодства суду від представника позивача отримані додаткові документи на вимогу ухвали суду.

12.01.2017 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано додаткові документи на виконання вимоги ухвали суду та відзив на позовну заяву.

В судове засідання 13.01.2017 представник позивача з'явився, підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання 13.01.2017 представник відповідача з'явився, заперечив проти позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2017 відкладено розгляд справи на 06.02.2017.

02.02.2017 відділом діловодства суду від представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб отримано письмові пояснення у справі.

02.02.2017 відділом діловодства суду від представника позивача отримано заперечення на відзив.

В судовому засіданні 06.02.2017 оголошено перерву до 17.02.2017.

17.02.2017 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано пояснення у справі.

В судовому засіданні 17.02.2017 оголошено перерву до 27.02.2017.

В судове засідання 27.02.2017 представник позивача з'явився, надав суду усні пояснення у справі, просив суд задовольнити позовні вимоги, зазначив, що відносини що склалися між сторонами носять матеріальний характер.

В судове засідання 27.02.2017 представник відповідача з'явився, надав суду усні пояснення у справі, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначив що спірні відносини носять матеріальний характер.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 27.02.2017 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

15.10.2008 р. між Державною іпотечною установою (кредитор) та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк "Надра" (після зміни організаційно-правоввої форми - Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра") (позичальник) було укладено Кредитний договір №7/1 (під заставу майнових прав за іпотечними житловими кредитами) (далі - Кредитний договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору кредитор надає позичальнику на умовах цього договору, а позичальник зобов'язується прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути кредитору грошові кошти в сумі 700 000 000,00 грн. (кредит рефінансування) та сплатити відсотки за користування кредитом рефінансування в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Кредит рефінансування надається позичальнику на строк до 10.04.2009 р. (п. 1.2 Договору).

15.10.2008 р. між Державною іпотечною установою, як заставодержателем та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», як заставодавцем, було укладено Договір застави майнових прав №7/1-З , предметом якого є майнові права за кредитними договорами та договорами забезпечення, зазначеними у Додатку №1 до Договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору майнові права сторони за домовленістю оцінюють у еквіваленті 840 000 000, грн.. ( 1.2 Договору)

Відповідно до п. 1.3 Договору сторони погодили, що надане у заставу майно забезпечує виконання заставодавцем зобов'язань перед заставодержателем за кредитом, наданим згідно з кредитним договором №7/1 від 15.10.2008 р. (далі кредитний договір) та будь-якими додатковими договорами до нього, укладеними між сторонами, за умови якого заставодавець зобов'язаний повернути заставодержателю у повному обсязі кредит рефінансування, а також сплатити відсотки за користування ним та суми штрафів та неустойки в разі їх витребування заставодержателем.

За рахунок заставленого майна вимоги заставодержателя задовольняються в повному обсязі, включаючи суму основного боргу, нараховані відсотки, пеню, штрафи та збитки, а також витрати на звернення стягнення на заставлені майнові права та витрати, пов'язані з його реалізацією. ( п. 1.4 Договору).

Відповідно до п. 4.1 Договору заставодавець уступає заставодержателю всі права до боржників, що випливають із кредитних договорів, зазначених у додатку №1 до Договору.

У частині уступки права вимоги цей договір укладено із відкладальною умовою відповідно до ст. 212 Цивільного кодексу України. Права вимоги переходять до заставодержателя наступного дня після настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором, якщо вони не будуть виконані повністю або частково, або після настання випадку, передбаченого підпунктом 3.1.4 Договору. При цьому заставодавець зобов'язується здійснити всі можливі дії для вчинення правочину щодо відступлення на користь заставодержателя права вимоги за іпотечними договорами. (п. 4.2 Договору)

Згідно п. 6.1 Договір набирає чинності з моменту його укладення і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за кредитним договором та цим Договором.

15.10.2008 між Державною іпотечною установою, як поклажодавцем та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», як зберігачем, було укладено Договір про відповідальне зберігання, відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання кредитні договори, іпотечні договори, договори поруки, отримані від поклажодавця, на виконання умов Договору застави майнових прав від 15 жовтня 2008 року №7/1-З та додаткових угод до нього, укладених між сторонами, перелік та реквізити яких містяться в Додатку № 1 до Договору застави.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим що, в зв'язку із погашенням суми основної заборгованості з нарахованими процентами та фактом виконання вимог забезпечених Договором застави майнових прав №7/1-З від 15.10.2008 , що встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили,

а також враховуючи вимоги ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним нормативним актом у спірних правовідносинах, ст.593 Цивільного кодексу України, ст.28 Закону України «Про заставу», застава за Договором застави майнових прав №7/1-3 від 15.10.2008 є припиненою. При цьому, ПАТ «КБ «Надра» вважає, що в силу припинення Договору застави є припиненим і Договір про відповідальне зберігання від 15.10.2008, який є похідним від Договору застави, оскільки відповідно до п.1.1. Договору відповідального зберігання, даний Договір укладено на виконання умов Договору застави майнових прав від 15.10.2008 №7/1-З. Предметом даного договору є зберігання саме документів, які отримані на виконання умов Договору застави майнових прав від 15.10.2008 №7/1-3.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав їх не обґрунтованості та безпідставності, оскільки наведені позивачем обставини правовідносин, про які зазначає позивач на предмет обґрунтування припинення зобов'язань, не відповідають фактичним обставинам встановленим у судових рішеннях. На думку відповідача посилання позивача на норму статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якою встановлюється, що у разі продажу Фондом заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя у розмірі не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов'язанням разом з нарахованими процентами є безпідставною, оскільки за вимогою ч.З ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з приводу звернення стягнення на заставлене майно може бути здійснено шляхом переводу на кредитора всіх прав та обов'язків кредитора до боржників за кредитними договорами, що зазначені у Додатку 1 до Договору застави майнових прав №7/1-3 від 15.10.2008 р., а також права вимоги за договорами, які забезпечують їх виконання. Тобто посилання на те, що у разі продажу заставленого майна, кошти можуть бути направлено тільки на погашення основної заборгованості та відсотків не є обґрунтованими, оскільки Установа користуючись своїм правом щодо задоволення всіх вимог, які виникли з умов Кредитного договору вже звернулась до Господарського суду з позовом про звернення стягнення на заставлене майно, шляхом переводу до ДІУ всіх прав і обов'язків кредитора до боржників за договорами, що перебувають в заставі Установи.

Оцінюючи подані докази та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню враховуючи наступне.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В даному випадку спірні правовідносин між сторонами виникли на підставі Договору застави майнових прав №7/1-З від 15.10.2008 та Договору про відповідальне зберігання від 15.102008, а тому вони підпадають під правове регулювання параграфу 6 глави 49 ЦК України, законом України "Про заставу", глави 66 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 1 Закону України "Про заставу", застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про заставу", заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 4 Закону України "Про заставу", предметом застави можуть бути майно та майнові права. Предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужено заставодавцем та на яке може бути звернено стягнення. Предметом застави може бути майно, яке стане власністю заставодавця після укладення договору застави, в тому числі продукція, плоди та інші прибутки (майбутній урожай, приплід худоби тощо), якщо це передбачено договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором №7/1 від 15.10.2008 між Державною іпотечною установою, як заставодержателем та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», як заставодавцем, було укладено Договір застави майнових прав №7/1-З , предметом якого є майнові права за кредитними договорами та договорами забезпечення, зазначеними у Додатку №1 до Договору.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України "Про заставу" застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання. Статтею 28 зазначеного Закону передбачено, що застава припиняється, зокрема, з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання.

Згідно п. 1 ч. 1 статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.10.2013 у справі №54/267, судом встановлено, що відповідачем було сплачено позивачу основну заборгованість по поверненню кредиту в розмірі 693 595 080,00 грн., що підтверджується копією меморіального ордеру № 60001582 від 31.01.2013 р.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність предмету спору у справі № 54/267 в частині вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по поверненню кредиту в розмірі 693 595 080,00 грн. у зв'язку із погашенням відповідачем зазначеної заборгованості в повному обсязі в добровільному порядку. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" на користь Державної іпотечної установи інфляційні втрати в розмірі 69 359 508 (шістдесят дев'ять мільйонів триста п'ятдесят дев'ять тисяч п'ятсот вісім) грн. 00 коп., 3 % річних в розмірі 28 731 938 (двадцять вісім мільйонів сімсот тридцять одна тисяча дев'ятсот тридцять вісім) грн. 65 коп., витрати по сплаті державного мита в розмірі 23 393 (двадцять три тисячі триста дев'яносто три) грн. 04 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 216 (двісті шістнадцять) грн. 50 коп. Рішення суду від 10.10.2013 у справі №54/267 розстрочено на загальну суму 98 115 056,19 грн. на п'ять років (60 місяців)

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2013 у справі №54/267 (4/397) апеляційну скаргу прокуратури міста Києва та Державної іпотечної установи на рішення господарського суду міста Києва від 10.10.2013 у справі №54/267 (4/397) за ново виявленими обставинами залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2013 по справі №54/267 (4/397) за ново виявленими обставинами залишено без змін.

Господарськими судами України неодноразово відмовлено Державній іпотечній установі у стягненні з ПАТ "КБ "Надра" плати за користування кредитними коштами у вигляді процентів за Кредитним договором № 7/1 від 15.10.08 р. за період 09.04.10-31.01.13 р. у наступних справах:

- №5011-35/4877-2012;

- №9/343-33/125;

- №910/16431/13;

- №5011-35/14679-2012;

- № 54/267 (4/397);

- №34/218-22/171;

- №4/517.

При цьому, вказаними судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено відсутність підстав для нарахування процентів за Кредитним договором №7/1 від 15.10.2008 (надалі - Кредитний договір) після 10.04.2009 - дати його закінчення.

Згідно ч. 3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших спорів, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Підпункт 2.6 пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2012 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" визначає, що не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі - позивачем в іншій). Хоча фактам, встановленим іншими судовими рішеннями, крім зазначених у статті 35 ГПК, й не надано преюдиціального значення для господарських судів, але вони мають враховуватися судами у розгляді справ з урахуванням загальних правил статті 43 названого Кодексу щодо оцінки доказів. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), але не правовій оцінці таких фактів, здійсненій іншим судом чи іншим органом, який вирішує господарський спір.

У рішенні від 25.07.2002 по справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, обставини, встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 10.10.2013 у справі №54/267, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2013 № 54/267, які набрали законної сили, є преюдиціальними у процесі розгляду даної справи, у якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено вищевказані обставини.

Судом розглянуто доводи відповідача, стосовного того, що у позивача наявні несплачені проценти за кредитним Договором №7/1 від 15.10.2008 в зв'язку із чим зобов'язання за Кредитним договором позивачем не виконані в повному обсязі в зв'язку із чим в силу п. 6.1 Договору застави останній діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Судом встановлено, відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 910/14247/14 від 01.08.2014 встановлено що з 10.04.2009 р. підстава для користування відповідачем кредитними коштами відпала, а тому у період з 10.04.2009 р. до 31.01.2013 р. мало місце безпідставне користування такими коштами. Правовідносини Державної іпотечної установи та ПАТ «КБ»Надра» виникли на підставі Кредитного договору, проте, враховуючи, що Цивільним кодексом України та самим Кредитним договором не визначено розміру процентів, які підлягають сплаті кредитору позичальником за весь час користування саме чужими грошовими коштами, то до відносин позивача 2 та відповідача у даному випадку мають бути застосовані положення ст. 1048 Цивільного кодексу України, як такі, що подібні за змістом.

Тобто судом встановлено, що Кредитним договором №7/1 від 15.10.2008 не передбачено нарахування процентів за безпідставне користування коштами.

Крім того умовами Договору застави не передбачено, що за рахунок заставленого майна задовольняються вимоги відповідача щодо нарахування відсотків за користування чужими коштами.

Під час судового засідання представниками сторін було підтверджено що відносини які склалися

носять майново-грошовий характер.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.06.2015 №113 на підставі постанови Правління Національного банку України від 04.06.2015 №356 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" розпочато ліквідацію ПАТ "КБ "Надра" та призначено Стрюкову Ірину Олександрівну Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку строком на 1 рік з 05.06.2015 до 04.06.2015 включно.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.04.2016 № 616 прийнято рішення про продовження строку здійснення процедури ліквідації ПАТ "КБ "Надра" до 04 червня 2018 року з відповідним продовженням повноважень Уповноваженої особи Фонду.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах, тому у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми указаного Закону є спеціальними, а Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 2 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що з дня початку процедури ліквідації банку банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Виходячи зі змісту статей 49, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час ліквідації банку Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду. Кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у черговості, передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Як встановлено судом, а саме із пояснень представника Фонду гарантування вкладів 08.07.2015 року Державна іпотечна установа (позивач) в межах процедури ліквідації звернулась до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "НАДРА" з Заявою про вимоги кредитора. До реєстру акцептованих вимог кредиторів були включені та затверджені виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вимоги частково в сумі 333 203 584,29 грн., в тому числі:

- 323,05 грн. за Договором про обслуговування іпотечних кредитів №1;

- 227 797 943,24 грн. (рішення Господарського суду м. Києва у справі №910/14247/14),

- 105 405 318,00 грн. (рішення Господарського суду м. Києва у справах №№ 54/267, 5011- 35/14679-2012, 9/343-33/125).

У визнанні решти вимог відмовлено через їх невідповідність балансовим даним та документам, що знаходяться у розпорядженні Уповноваженої особи Фонду.

Відповідно до ч. 3 ст.52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачерговою задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом.

У разі продажу Фондом заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя у розмірі не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов'язанням разом і нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такої о майна. Решта коштів включається до ліквідаційної маси банку.

Враховуючи вище зазначене суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивача, щодо визнання припиненим права застави з 11.12.2013 року по Договору застави майнових прав № 7/1-З від 15.10.2008 року.

Відносно вимоги позивача щодо визнання припиненим з 11.12.2013 Договору про відповідальне зберігання від 15.10.2008 року, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до умов Кредитного договору № 7/1 (під заставу майнових прав за іпотечними житловими кредитами) від 15 жовтня 2008 року укладеного між сторонами, однією із вимог є:

«П.1.3. Сторони погоджуються з тим, що зобов'язання кредитора надати кредит рефінансування позичальнику виникає з моменту виконання усіх наступних вимог:

1.3.2. Передачі оригіналів або фотокопій договорів, зазначених у Договорі застави, що буде укладений Сторонами в забезпечення виконання умов цього Договору.»

Відповідно до умов Договору застави майнових прав № 7/1-3 від 15 жовтня 2008 р. «п.1.1 сторони домовились, що оригінали або фотокопії кредитних договорів, іпотечних договорів, договорів поруки (за наявності), що зазначені у додатку № 1 до цього Договору, передаються заставодавцем заставо держателю. »

Як вбачається з п.1.1. Договору відповідального зберігання, даний Договір укладено на виконання умов Договору застави майнових прав від 15.10.2008 №7/1-3. Предметом даного договору є зберігання саме документів, які отримані на виконання умов Договору застави майнових прав від 15.10.2008 №7/1-З.

Враховуючи вище зазначено можна дійти висновку, що вище зазначені договори безумовно є пов'язаними, оскільки метою Договору відповідального зберігання є забезпечення схоронності документів доданих до Договору застави майнових прав, який укладений в забезпечення виконання Кредитного договору № 7/1 (під заставу майнових прав за іпотечними житловими кредитами) від 15 жовтня 2008 року. В зв'язку з припиненням Договору застави відповідає потреба і в схоронності доданих до нього документів

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Таким чином, за результатами вирішення даного спору на відповідача покладається судовий збір в сумі 2756,00 грн.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю .

2 Визнати припиненим права застави з 11.12.2013 року по Договору застави майнових прав №7/1-З від 15.10.2008 року, що укладений між Державною іпотечною установою (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 34, ідентифікаційний код 33304730) та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» 904053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 15, ідентифікаційний код 20025456).

3. Визнати припиненим з 11.12.2013 року Договір про відповідальне зберігання від 15.10.2008 року, що укладений між Державною іпотечною установою (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 34, ідентифікаційний код 33304730) та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» 904053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 15, ідентифікаційний код 20025456).

4. Стягнути із Державної іпотечної установи (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 34, ідентифікаційний код 33304730) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» 904053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 15, ідентифікаційний код 20025456) судовий збір в розмірі 2756 (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість) грн.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09.03.2017

Суддя Мельник В.І.