ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2017 р.Справа № 922/218/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Косма К.І.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Харків треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача : №1- фізична особа ОСОБА_2, м. Харків, №2-фізична особа ОСОБА_3, м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю НВП "Укроснова", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (особисто за паспортом);

відповідача - не з'явився;

третьої особи 1 - ОСОБА_2(особисто за паспортом);

третьої особи 2 - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, м. Харків звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промоснова", м. Харків, про стягнення з останнього 981 655,0грн.боргу, пені в сумі 157172,08 грн., 196331,00 гривень штрафу, інфляційних втрат в сумі 511 016,21грн., 3% річних в сумі 52 856,60грн., також останнім було заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Ухвалою господарського суду від 12.01.2017 року відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, розгляд справи призначено на 02.02.2017 року .

Ухвалою господарського суду від 02.02.2017 року, розгляд справи відкладено до 16.02.2017 року.

15.02.2017 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Промоснова", м. Харків надійшли наступні клопотання :

- клопотання про повернення позовної заяви у зв'язку із відсутністю доказів надсилання позовної заяви відповідачу(вх.№5359),

- клопотання про повернення позовної заяви у зв'язку із несплатою судового збору (вх.№5358),

- клопотання про витребування доказів в порядку ст.38 ГПК України (вх. №5355),

- клопотання про залучення у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору по справі 922/218/17 ОСОБА_2 (мешкає: 61001, АДРЕСА_3, та ОСОБА_3 (мешкає: 61135, АДРЕСА_1 в порядку ст.27 ГПК України .

Ухвалою від 16.02.2017 р. відмовлено в задоволенні вищезазначених клопотань відповідача (вх.№5359 та 5358), задоволено клопотання відповідача про залучення у якості третіх осіб та про витребування доказів.

21.02.2017 р. 3-я особа№2 (ОСОБА_3.) надала заяву (вх.№6025), зазначивши, що з підприємством ТОВ ВП "Промоснова" не мала жодних стосунків, ні трудових, ні фінансових, і ніколи у цьому підприємстві не працювала та просила розглянути справу без її участі.

23.02.2017 р. відповідач надав наступні документи:

- клопотання про повернення позовної заяви у зв'язку із несплатою судового збору (вх.№6366),

- клопотання про повернення позовної заяви у зв'язку із відсутністю доказів надсилання позову відповідачу (вх.№6365),

- клопотання про витребування доказів в порядку ст.38 ГПК України (вх. №6363),

- клопотання про залучення у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору по справі 922/218/17 ОСОБА_2 та ОСОБА_3(вх. №6367),

- відзив (вх.№6364), в якому проти позову заперечує, посилаючись на фіктивність спірного правочину;

- заяву про фіксацію судового засідання за допомогою звукозаписуючих пристроїв (вх.№6421);

Судом задоволена заява про технічну фіксацію судового засідання та у судовому засіданні 23.02.2017 р. оголошено перерву до 09.03.2017 р. до 15:00.

09.03.2017 р. позивач надав наступні документи:

- заяву (вх.№8115) про виправлення технічної помилки в резолютивній частині позовної заяви, зазначивши, що вірним номером договору є "13/01/15", а номер "01/09/14" зазначено помилково;

- пояснення (вх.№8074) разом з витребуваними судом документами.

06.03.2017 р. 3-я особа №1 надала пояснення (вх.№7680), в яких ОСОБА_2 підтвердив, що дійсно займав посаду директора ТОВ НВП «Укроснова», договір з позивачем укладав, товарно-матеріальні цінності від позивача отримав. Також третя особа ОСОБА_2 пояснив, що не здійснив оплату та не надав фінансовий звіт за придбаний товар через незаконне звільнення з посади директора, а також надав суду копії рішень Господарського суду Харківської області, Постанову Апеляційного господарського суду Харківської області по справі №922/2306/15 про визнання рішень ТОВ НВП «Укроснова», якими було звільнено ОСОБА_2 з посади директора, недійсними.

Судом були досліджені та долучені до справи надані документи.

Позивач у судовому засіданні 09.03.2017 р. підтримував заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач та 3-я особа№2 у судове засідання 09.03.2017 р. своїх повноважних представників не направили, причини неявки у судове засідання суду не повідомили, про час та місце розгляду справи були повідомлені.

Третя особа №1 (ОСОБА_2) у судовому засіданні 09.03.2017 р. підтримав надані письмові пояснення.

Господарський суд, розглянувши клопотання відповідача про повернення позовної заяви у зв'язку із відсутністю доказів надсилання позовної заяви відповідачу, не приймає вказані доводи відповідача, з огляду на ту обставину, що позивачем при поданні даного позову до господарського суду було дотримано вимоги приписів ст. 56 ГПК України, яка встановлює необхідність надсилання сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів листом з описом вкладення (т.с. І а.с. 7). Суд звертає увагу відповідача, що у разі б порушення позивачем ст. 56 ГПК України, дотримання вимог якої є обов'язковим при поданні позову, для господарського суду Харківської області вказані обставини слугували б підставою для повернення позовної заяви в порядку п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Господарський суд, розглянувши клопотання відповідача про повернення у зв'язку із несплатою судового збору, вважає, за необхідне залишити без задоволення з огляду на те, що відстрочення або розстрочення сплати судового збору на певний строк у розумінні ст. 8 Закону України "Про судовий збір", є складовим елементом процесу здійснення судочинства.

За приписами ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Крім того, правилами Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду до моменту прийняття їх до розгляду та порушення провадження в справі. Зважаючи на те, що 12.01.2017 судом винесена ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та порушення провадження в справі, то повернення позовної заяви за правилами ст. 63 ГПК України не є можливим.

Господарський суд , розглянувши клопотання про витребування доказів та залучення 3-х осіб залишає їх без розгляду у зв'язку з тим що вони є едентичними з клопотаннями, задоволеними ухвалою суду від 16.02.2017 р.

Відповідно до ст.22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Розглянувши відповідну заяву про виправлення технічної помилки в резолютивній частині позовної заяви щодо вірного номеру договору "13/01/15", продовжує розгляд справи з урахуванням цієї заяви.

Враховуючи те, що норми ст.38 ГПК України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійсненні всі необхідні щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представника позивача та 3-ї особи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

13.01.2015 року між сторонами укладено договір поставки N 13/01/15.

Згідно з умовами п. 1.1. договору сторонами передбачено, що постачальник-позивач зобов'язується поставити на адресу покупця-відповідача товар, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити даний товар за ціною і в асортименті, які вказані в кінцево узгоджених накладних, які є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно п. 3.1. договору сторонами визначено, що ціна договору складає 981 655,00 грн.

Строк дії договору сторонами визначено в п. 8.1. договору - до повного виконання сторонами усіх зобов'язань.

Відповідно до п.3.3 договору, оплата вартості (ціни) товару здійснюється покупцем на умовах післяоплати 100% вартості товару протягом 15 банківських днів з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі товару або видаткової накладної.

Так 14.01.2015 р. відповідачеві згідно видаткової накладної №К-00000010 передано наступний товар: плита ДСП бук, у кількості 3100 м. кв. загальною вартістю 203 980,00 грн., плита ДСП вишня, у кількості 1000 м. кв. загальною вартістю 65 800,00 грн., плита ДСП горіх темний, у кількості 2500 м. кв. загальною вартістю 174 875,00 грн., плита ДСП венге магія, у кількості 2500 м. кв. загальною вартістю 171 125,00 грн., плита ДСП горіх лісовий, у кількості 4000 м. кв. загальною вартістю 263 200,00 грн., плита ДСП сіра, у кількості 1500 м. кв. загальною вартістю 102 675,00 грн. Всього на суму 981 655,00 грн.

Вищевказаний товар був прийнятий відповідачем, однак відповідач свої зобов'язання щодо оплати не здійснив, вказані обставини стали підставою для звернення позивачу до суду з відповідним позовом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором № 13/01/15 від 13.01.2015р. в частині повної та своєчасної оплати товару, поставленого останньому позивачем, в якості правових підстав позову вказує на норми ст. ст. 526, 629 ЦК України та ст. ст. 193, 265 ГК України.

Разом з тим, відповідач наполягає на тому, що спірний договір від 13.01.2015 р. та первинна документацію до нього були підписані колишнім директором ТОВ НВП "Промоснова" ОСОБА_2, якого було звільнено з посади директора у квітні 2015 р., який не передав новому директору ТМЦ, вважає спірний договір фіктивним, посилаючись на неотримання товару та відсутність фінансової звітності.

Судом встановлено, що спірний договір та видаткова накладна №К-00000010 від 14.01.2015 р., акт приймання-передачі від 14.01.2015 р., акти зведення взаєморозрахунків підписані з боку ТОВ НВП "Промоснова" директором ОСОБА_2, а з боку позивача - ОСОБА_1, та скріплені печатками підприємств.

На час укладання договору ОСОБА_2 був повноважним представником ТОВ НВП "Промоснова", більш того відповідно до рішення господарського суду від 18.10.2016 р. по справі №922/2606/15, залишеним в силі постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08.12.20161 р. та постановою Вищого господарського суду України від 28.02.2017 р., звільнення ОСОБА_2 з посади директора визнано недійсним.

ФОП ОСОБА_1 надав податкову декларацію за 2015-2016 р.р.

Оскільки позивач не отримав кошти за поставлений товар, то він не міг включити до фінансової звітності неотримані кошти за спірним договором, щодо відсутності звітності з боку відповідача - ОСОБА_2 надав пояснення (вх.№7680).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач поставив на виконання умов спірного договору відповідачеві товар на підставі видаткової накладної N К-00000010 від 14.01.2015 р. на суму 981 655,00 грн., вищевказаний товар був прийнятий відповідачем, однак відповідач свої зобов'язання щодо оплати не здійснив.

Надаючи правову кваліфікацію вказаній вимозі, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Станом на момент розгляду справи, відповідач заборгованість не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу. Отже, враховуючи викладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання з оплати поставленого товару на суму 981 655,00 грн.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, - суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 981 655,00 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 5.5 договору у випадку несвоєчасного виконання прийнятих на себе грошових зобов'язань по оплаті за фактично переданий у власність товар відповідач був зобов'язаний сплатити на користь позивача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Згідно з п. 5.4 договору, за необгрунтовану відмову або ухилення від оплати товару (у.т.ч. попередньої оплати) покупець-відповідач сплачує продавцеві-позивачу штраф у розмірі 20% суми, від оплати якої він відмовився або ухиляється.

Оскільки умовами договору (п. 5.4.) передбачено відповідальність відповідача у вигляді сплати штрафу в розмірі 20% від суми боргу, та пені (п. 5.5.) в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення виходячи з вартості робіт, вимоги позивача необхідність застосування до відповідача зазначених санкцій є правомірними.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про правомірність нарахування пені за період з 22.05.2016 р. по 22.11.2016 р., яка виходячи з загальної суми договору становить 157 172,08 грн.

Крім того, також правомірними є вимоги позивача про нарахування відповідачу штрафу в розмірі 20 % від вартості робіт, який виходячи з загальної суми договору становить 196331,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 2 ст. 625 ЦК України зазначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на вищевикладене, позовні вимоги позивача за період з 06.02.2015 року по 22.11.2016 р в частині стягнення 3% річних, що становить суму у розмірі 52 856,60 грн. та інфляційні у сумі 511016,21 грн., підтверджуються матеріалами справи та відповідають діючому законодавству, у зв'язку з чим підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст.ст.44, 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалою суду від 12.01.2017 року відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до п.3.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", у разі коли господарським судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який з тих чи інших причин до прийняття рішення зі справи сплачено не було, а останнє прийнято на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у доход Державного бюджету України.

У п. 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява N 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду.

Враховуючи вищевикладене, твердження відповідача, зазначені у відзиві щодо судового збору, є необгрунтованими та такими, що засновуються на помилковому та довільному тлумаченні норм права.

Таким чином судові витрати у даній справі покладаються на відповідача, з вини якого спір доведено до суду.

На підставі вищевикладеного, ст.ст.525, 526, 530, 610-612, 625, 692, 712 Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Промоснова» (, 61166, м.Харків, вул.Бакуліна,буд11, р/р 100 в ПАТ "Укрсиббанк" м.Харків, МФО 351005) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт НОМЕР_2 виданий Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській обл., адреса:61004, АДРЕСА_2, р/р НОМЕР_3 в ПАТ «УкрСиббанк» м. Харків МФО 351005) 981 655,00 гривень боргу, 511 016,21 гривень інфляційних, 52 856,60 гривень 3% річних, 157 172,08 гривень пені, 196 331,00 гривень штрафу.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Промоснова» (, 61166, м.Харків, вул.Бакуліна,буд11, р/р 100 в ПАТ "Укрсиббанк" м.Харків, МФО 351005) на користь державного бюджету України (стягувачем є Державна судова адміністрація України, отримувач коштів: ГУК у м.Києві 22030106, , банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м.Києві код банку отримувача:820019, рахунок 0001, код класифікації доходів бюджету "Судовий збір" 22030106) 28485,46 гривень судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 14.03.2017 р.

Суддя О.О. Присяжнюк