КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2017 р. Справа№ 910/20374/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Пашкіної С.А.

Баранця О.М.

за участю секретаря судового засідання Бовсунівської Л.О.

представників

Позивача Алендар Ю.І.

Відповідача Гнатюк С.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа - Гарант"

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.01.2017 по справі №910/20374/16 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО"

до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія

"Альфа - Гарант"

про стягнення 4577,01 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.01.2017 по справі №910/20374/16 позов задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа - Гарант" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" 4577,01 грн. відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування), а також 1378,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа - Гарант" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 04.01.2017 скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2017 колегією суддів у складі: головуючий суддя Сітайло Л.Г., судді Баранець О.М., Пашкіна С.А. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду 28.02.2017.

27 лютого 2017 року, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу.

28 лютого 2017 року, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, представник відповідача (апелянт) подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 розгляд справи відкладено до 21.03.2017.

В судове засідання 21.03.2017 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 04.01.2017.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 04.01.2017.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

09 листопада 2016 року між позивачем та ОСОБА_4 (страхувальник) укладено договір страхування №2-01 (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору позивачем застраховано майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим транспортним засобом - автомобілем "Рено", державний номер НОМЕР_1. Вигодонабувачем за Договором є ПАТ "Ідея Банк".

Згідно з п. 16.11 Договору якщо на момент виплати страхового відшкодування страховий платіж за договором сплачений страхувальником не повністю, страховик має право зменшити суму страхового відшкодування на несплачену частину платежу в рахунок погашення страхового платежу за договором.

Строк дії Договору до 09.11.2016 включно.

Місцевим господарським судом встановлено, що 09.12.2015 по вул. Шулявській в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля " Рено ", державний номер НОМЕР_1, під керуванням водія власника ОСОБА_4 та автомобіля " Тойота ", державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, в результаті якої транспортні засоби одержали механічні пошкодження.

Відповідно до постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 29.01.2016 по справі № 761/2127/16-п ОСОБА_5, визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, що спричинило вищезгадану дорожньо-транспортну пригоду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, на підставі страхового акту №1459-02 від 22.03.2016, виплатив страхове відшкодування на загальну суму 27462,04 грн., з яких 19709,44 грн. на рахунок вигодонабувача за Договором добровільного страхування та 7752,60 грн. в рахунок погашення заборгованості страхувальника по Договірним оплатам.

Місцевим господарським судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля "Сітроєн Белінго", державний номер НОМЕР_3, застрахована відповідачем, згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/4238115.

Положеннями ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується на підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як зазначив Верховний Суд України у постановах від 25.12.2013 по справі № 6-112цс13 від 10.02.2016 р. у справі № 6-2878цс15 від 17.02.2016 по справі № 6-2471цс15 у спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому строк позовної давності у страховому зобов'язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку.

Таким чином, від дня страхового випадку, внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні з відшкодування шкоди, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах загального строку позовної давності та у межах фактичних витрат, незалежно від коефіціенту зносу, ПДВ, оцінки транспортного засобу, право вимоги переходить до особи, яка відповідальна за завдані страхувальнику збитки.

Посилання апелянта на протиправність стягнення з останнього ПДВ, в складі вартості проведеного ремонту транспортного засобу, колегією суддів визнано безпідставними, з огляду не наступне.

Відповідно до звіту №654829 від 09.03.2016 про визначення вартості збитків, з врахуванням рахунку № 00164 від 28.12.2015 ремонтного СТО застрахованого автомобіля (на суму 49847,08 грн.), сума матеріальних збитків завданих застрахованому позивачем автомобілю склала 31803,17 грн.

Поряд з цим, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Відповідно до страхового акту позивач виплатив страхове відшкодування на загальну суму 27462,04 грн. Колегія суддів звертає увагу, що відповідач не заперечує розмір суми визначеної за пошкодження транспортного засобу.

Колегія суддів звертає увагу, що обов'язок Відповідача щодо сплати страхового відшкодування, у порядку зворотної вимоги до нього з боку позивача, як особи, яка виплатила страхове відшкодування, не ставиться законом в залежність від наявності або відсутності доказів проведення відновлювального ремонту застрахованого автомобіля.

Відповідно до п. 196.1.3 ст. 196 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також пов'язаних з такою діяльністю послуг страхових (перестрахових) брокерів та страхових агентів.

Таким чином, страхові компанії здійснюють операції, що не є об'єктом оподаткування, податок на додану вартість ними не нараховується та не сплачується.

Так, позивачем перераховано на користь ПАТ «Ідея Банк» страхове відшкодування, відповідно до умов договору страхування та листа вигодонабувача, що підтверджується платіжним дорученням №4293 від 22.03.2016 на суму 19709, 44 грн. (без ПДВ ).

Станом на дату здійснення страхового відшкодування несплачена страхувальником сума страхового платежу, згідно з Договором становила 7752,60 грн., що підтверджується звітом №654829-70 від 09.03.2016.

В матеріалах справи наявна довідка підтвердження про зарахування суми 7752,60 грн. в рахунок погашення заборгованості страхувальника по Договірним оплатам.

При цьому, в платіжному дорученні №4293 від 22.03.2016 та довідці (документи, що підтверджують перерахування коштів за договором страхування транспорту) відсутні графи з позначенням/нарахуванням ПДВ.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що ПДВ в даному випадку не враховано, в зв'язку з оподаткуванням операцій з надання послуг зі страхування, як це і передбачено ст. 196 Податкового кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів відхиляє заперечення відповідача, що позивач, в порушення приписів статті 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснив виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу з ПДВ.

Крім того, як вірно зазначив місцевий господарський суд, страхове відшкодування виплачено не на користь потерпілої особи (її представника), а на користь вигодонабувача за договором страхування та в рахунок погашення заборгованості страхувальника по договірним оплатам.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа - Гарант" та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 04.01.2017 по справі №910/20374/16.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа - Гарант" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 04.01.2017 по справі №910/20374/16 залишити без змін.

2.Матеріали справи №910/20374/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.А. Пашкіна

О.М. Баранець