РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2017Справа №910/7752/16
за позовом Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь»

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та

Державного підприємства «Донецька залізниця»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача

Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Добропільська ЦЗФ»

про стягнення 6318 грн. 93 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача 1: не з'явились;

від відповідача 2: не з'явились;

від третьої особи: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

26.04.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» з вимогами до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 6318 грн. 93 коп.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що відповідно до накладної № 49016991 від 09.10.2015 на адресу позивача (одержувача вантажу) у вагоні № 67908616 надійшов вантаж - вугілля кам'яне, відправником якого було Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Добропільська ЦЗФ». На станції призначення (Сартана Донецької залізниці) було виявлено недостачу у вагоні № 67908616 у кількості 6050 кг, за результатами чого було складено комерційний акт № БИ574775/687 від 24.10.2015.

Таким чином, на думку позивача, перевезення вантажу було здійснено Державним підприємством «Донецька залізниця», у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», як правонаступника прав та обов'язків Державного підприємства «Донецька залізниця», збитки, які виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні у вагоні № 67908616 у розмірі 6318 грн. 93 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.2016 (суддя Босий В.П.) порушено провадження у справі № 910/7752/16, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Добропільська ЦЗФ».

16.05.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 1 зазначив, що він не став правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (в тому числі й Державного підприємства «Донецька залізниця»), оскільки процедура реорганізації цих підприємств та передача всіх їх прав та обов'язків до ПАТ «Укрзалізниця» призупинена до завершення проведення антитерористичної операції відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 № 604. Крім того, відповідно до цивільного законодавства України при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов'язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про це має бути чітко зазначено та про необхідність затвердження якого йдеться у постанові Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", однак передавальний акт між ДП «Донецька залізниця» та Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» відсутній, а отже, як стверджує відповідач, Державне підприємство «Донецька залізниця», яке знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції, залишається юридичною особою, свої зобов'язання та документи на їх підтвердження до ПАТ «Укрзалізниця» не передавало (відповідні передавальні акти не складалися і не затверджувалися), самостійно продовжує здійснювати свою господарську діяльність і нести відповідальність за договірними та позадоговірними зобов'язаннями, що виникли за його участі.

17.06.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення по справі, в яких позивач, зокрема, зазначив, що Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» є правонаступником Державного підприємства «Донецька залізниця», з огляду на що саме Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» повинно відшкодувати позивачу збитки, які виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні у розмірі 6318 грн. 93 коп.

Крім того, у вказаних письмових поясненнях позивач просив суд залучити до участі у справі у якості відповідача 2 - Державне підприємство «Донецька залізниця» та солідарно стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та Державного підприємства «Донецька залізниця» грошові кошти у розмірі 6318 грн. 93 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.07.2016 залучено до участі у справі іншого відповідача (відповідача 2) - Державне підприємство «Донецька залізниця»; розгляд справи відкладено на 20.07.2016.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.07.2016 у справі № 910/7752/16, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2016, у позові Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.12.2016 у справі № 910/7752/16 рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2016 у справі № 910/7752/16 скасовано; справу № 910/7752/16 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Внаслідок проведеного повторного автоматизованого розподілу судової справи, справу № 910/7752/16 передано на розгляд судді Отрош І.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2016 справу № 910/7752/16 прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 20.01.2017.

18.01.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення з урахуванням постанови Вищого господарського суду України від 12.12.2016 у справі № 910/7752/16, які суд долучив до матеріалів справи.

20.01.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача 1 надійшли письмові заперечення на позовну заяву, в якому відповідач 1 заперечив проти задоволення позову з тих підстав, що перехід прав та обов'язків від Державного підприємства «Донецька залізниця» до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» не відбулось, з огляду на що підстави для стягнення з відповідача 1 грошових коштів у розмірі 6318 грн. 93 коп. (розмір завданих збитків) як з правонаступника відповідача 2 відсутні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 07.02.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 21.02.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 07.03.2017.

Представник позивача у судове засідання 07.03.2017 не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 24.12.2016, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією реєстру поштових відправлень суду та витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

Представник третьої особи у судове засідання 07.03.2017 не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 24.12.2016, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією реєстру поштових відправлень суду та витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, з якого вбачається, що 01.03.2017 поштове відправлення було вручене адресату особисто.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Представник відповідача 1 у судове засідання 07.03.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 337.

Щодо повідомлення відповідача 2 про дату, час та місце розгляду судового засідання, призначене на 07.03.2017, суд зазначає наступне.

Як вбачається з інформації з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, адресою місцезнаходження третьої особи є: 83000, м. Донецьк, вул. Артема, 68.

Відповідно до листа Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» № 50-06/606 від 08.06.2016, останнє не здійснює пересилання пошти у Донецькій області до/з міст обласного значення, в тому числі, м. Донецьк.

Відповідно до п. 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про Закон України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» від 12.09.2014 N 01-06/1290/14, за неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу, інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначаються дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вчиняється його підпис.

Якщо господарським судом вжито відповідних заходів щодо повідомлення учасника судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування прийнятого судового рішення з посиланням на пункт 2 частини третьої статті 104 або пункт 2 частини другої статті 111 10 ГПК.

З огляду на вищенаведене, судом було розміщено інформацію про дату, час і місце судового засідання, призначеного на 07.03.2017, на сторінці Господарського суду міста Києва (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (роздрукована сторінка наявна у справі).

Таким чином, судом вчинено всі дії, спрямовані на повідомлення відповідача 2, а отже останній вважається повідомленим про судове засідання, призначене на 07.03.2017, належним чином.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, беручи до уваги відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін та 3 особи та з урахуванням процесуальних строків розгляду справи відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

У судовому засіданні 10.01.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

18.11.2014 між Державним підприємством «Донецька залізниця» (залізниця) та Публічним акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь» (одержувач) укладено Договір № 117а про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, предметом якого є надання залізницею вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до Статуту Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», затвердженого загальними зборами акціонерів (Протокол № 1 від 26.04.2016), найменування Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» змінено на Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь».

Відповідно до п. 2.2 Договору № 117а від 18.11.2014 залізниця (Державне підприємство «Донецька залізниця») зобов'язується приймати до перевезення вантажі вантажовласника, для чого подавати під навантаження вагони (контейнери), згідно із затвердженими планами і заявками вантажовласника та надавати вантажовласнику додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається у додаткових угодах до цього договору (з урахуванням Протоколу розбіжностей від 18.11.2014).

Відповідно до накладної № 49016991 від 09.10.2015 відправником - Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» зі станції відправлення Добропілля Донецької залізниці вантажоодержувачу - Приватному акціонерному товариству «Металургійний комбінат «Азовсталь» (станція призначення - Сартана Донецької залізниці) було відправлено вагон № 67908616 з вантажем - вугілля кам'яне (у вологому стані), рід вагону - ПВ (піввагон), тара вагону - 22400 кг, пломби відсутні, маса вантажу - 69000 кг, вантаж маркований.

Судом встановлено, що на станції призначення - Сартана Донецької залізниці було здійснено комісійне перезважування вагону № 67908616, про що складено комерційний акт № БИ574775/687 від 24.10.2015, в якому зазначено, що у накладній № 49016991 від 09.10.2015 зазначено тару вагону - 22400 кг, масу вантажу - 69000 кг, а при перезважуванні фактично виявилось - брутто - 85350 кг, тара вагону - 22400 кг, нетто - 62950 кг, що менше на 6050 кг.; вагон № 67908616 зважувався двічі; завантаження у вагон - навалом, на рівні бортів, вантаж не маркований; вагон технічно справний.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що відповідно до накладної № 49016991 від 09.10.2015 на адресу позивача (одержувача вантажу) у вагоні № 67908616 надійшов вантаж - вугілля кам'яне, відправником якого було Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Добропільська ЦЗФ». На станції призначення (Сартана Донецької залізниці) було виявлено недостачу у вагоні № 67908616 у кількості 6050 кг, за результатами чого було складено комерційний акт № БИ574775/687 від 24.10.2015.

Таким чином, оскільки перевезення вантажу у вагоні № 67908616 здійснювалось Державним підприємством «Донецька залізниця», а Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», на думку позивача, є правонаступником всіх прав та обов'язків Державного підприємства «Донецька залізниця», позивач просить суд солідарно стягнути з відповідачів збитки, які виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні у вагоні № 67908616 у розмірі 6318 грн. 93 коп.

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 20.07.2016 у справі № 910/7752/16, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2016, у позові Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині позовних вимог до відповідача 1, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що ПАТ «Українська залізниця» не є правонаступником Державного підприємства «Донецька залізниця». Суди зазначили, що у справі відсутні дані про внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про припинення Державного підприємства "Донецька залізниця", а тому ПАТ "Українська залізниця" не є правонаступником ДП "Донецька залізниця".

Відмовляючи у задоволенні позову в частині позовних вимог до відповідача 2, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що відповідно до ст. 111 Статуту залізниць України встановлено, що залізниця звільняється від відповідальності у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб. З огляду на те, що у комерційному акті № БИ574775/687 від 24.10.2015 зазначено, що вагон № 67908616 прибув без пломб, Державне підприємство «Донецька залізниця» звільняється від відповідальності за недостачу такого вантажу на підставі ст. 111 Статуту залізниць України.

Втім, постановою Вищого господарського суду України від 12.12.2016 у справі № 910/7752/16 рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2016 у справі № 910/7752/16 скасовано; справу № 910/7752/16 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

За змістом ст. 111-12 Господарського процесуального кодексу України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Скасовуючи рішення попередніх інстанцій та направляючи дану справу на новий розгляд, Вищий господарський суд України у постанові від 12.12.2016 зазначив, що при прийнятті рішення у справі суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки змісту ст.ст. 1, 2 Статуту ПАТ "Українська залізниця", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735, та не звернули увагу на те, що за відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які за змістом ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", презюмуються достовірними, ПАТ "Українська залізниця" визначене правонаступником у тому числі і ДП "Донецька залізниця".

При цьому Вищим господарським судом України було вказано на те, що ч. 6 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" має спеціальний (пріоритетний у застосуванні) характер по відношенню до загальних норм ст. 104, 107 ЦК України, що вбачається з п. 2 Перехідних та прикінцевих положень цього Закону. Зазначена норма не покладає факт правонаступництва створеного ПАТ "Українська залізниця" за правами і обов'язками визначених підприємств Укрзалізниці в залежність від обов'язкового попереднього припинення зазначених підприємств, в тому числі і ДП "Донецька залізниця".

За таких обставин, Вищий господарський суд України у постанові від 12.12.2016 у справі № 910/7752/16 зазначив, що для правильного вирішення спору у даній справі судам першочергово необхідно встановити, чи перейшли всі права та обов'язки ДП "Донецька залізниця" до його правонаступника - ПАТ "Українська залізниця", зважаючи, насамперед, на положення ч. 6 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", дії щодо реєстрації ПАТ "Українська залізниця" та зміст ст.ст. 1, 2 Статуту ПАТ "Українська залізниця", які визначають положення щодо правонаступництва. Крім того судам слід встановити, яке саме підприємство надавало позивачу послуги з перевезення вантажів залізничним транспортом як на час виникнення спірних правовідносин, так і на час вирішення спору судом з у рахуванням можливого внесення змін до відповідних договорів. Також, необхідно чітко визначити, чи має відношення обставина щодо відсутності пломб на вагоні для даної справи з урахуванням особливостей перевезення вугілля і його маркування.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача до відповідача 1 не підлягають задоволенню, а вимоги до відповідача 2 підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Як передбачено приписами ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов'язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов'язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов'язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Як встановлено судом, позивачем заявлено до стягнення з відповідачів (солідарно) 6318 грн. 93 коп. збитків, які виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні у вагоні № 67908616 за залізничною накладною № 49016991 від 09.10.2015.

Так, за змістом ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Відповідно до статті 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (далі - Статут), накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено також ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України.

Як встановлено судом, відповідно до накладної № 49016991 від 09.10.2015 відправником - Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» зі станції відправлення Добропілля Донецької залізниці вантажоодержувачу - Приватному акціонерному товариству «Металургійний комбінат «Азовсталь» (станція призначення - Сартана Донецької залізниці) було відправлено вагон № 67908616 з вантажем - вугілля кам'яне (у вологому стані), рід вагону - ПВ (піввагон), тара вагону - 22400 кг, пломби відсутні, маса вантажу - 69000 кг, вантаж маркований.

Згідно із ч. 2 ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Статтею 52 Статуту, встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У відповідності до ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Як встановлено судом, на станції призначення - Сартана Донецької залізниці було здійснено комісійне перезважування вагону № 67908616, про що складено комерційний акт № БИ574775/687 від 24.10.2015, в якому зазначено, що у накладній № 49016991 від 09.10.2015 зазначено тару вагону - 22400 кг, масу вантажу - 69000 кг, а при перезважуванні фактично виявилось - брутто - 85350 кг, тара вагону - 22400 кг, нетто - 62950 кг, що менше на 6050 кг.; вагон № 67908616 зважувався двічі; завантаження у вагон - навалом, на рівні бортів, вантаж не маркований; вагон технічно справний.

Судом встановлено, що відомості про зафіксовану сторонами в комерційному акті № БИ574775/687 від 24.10.2015 недостачу вантажу (6050 кг) внесені до залізничної накладної № 49016991 від 09.10.2015.

Вказаний комерційний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правилам складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855, а тому визнається судом належним та допустимим доказом на підтвердження факту недостачі маси вантажу у вагоні № 67908616, зазначеній у накладній № 49016991 від 09.10.2015, фактичній масі вантажу, а саме щодо факту недостачі вантажу вагою 6050 кг, який перевозився у вагоні № 67908616.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

В матеріалах справи наявні копії рахунку № 0810-3 від 08.10.2015 на суму 933632 грн. 10 коп. та рахунку № 0910-8 від 09.10.2015 на суму 3545095 грн. 80 коп., виставлених Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Добропільська ЦЗФ».

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно із ст. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2 % маси, зазначеної в перевізних документах щодо вантажів, зданих для перевезення у вологому стані.

Як вбачається з накладної № 49016991 від 09.10.2015, вантаж у вагоні № 67908616 перевозився у вологому стані.

Таким чином, враховуючи масу вантажу, що перевозився у вагоні № 67908616 - 69000 кг, норму недостачі - 2% (1380 кг), масу фактично доставленого вантажу - 62950 кг, маса недостачі вантажу у вагоні № 67908616 становить 4670 кг.; беручи до уваги загальну масу вантажу - вугілля кам'яного (відповідно до рахунків № 0810-3 від 08.10.2015 на суму 933632 грн. 10 коп. та рахунку № 0910-8 від 09.10.2015 на суму 3545095 грн. 80 коп.), що становить 3310 тон, та загальну суму вказаних рахунків - 4478727 грн. 90 коп., вартість 1 тони вугілля кам'яного становить 1353 грн. 09 коп.

Отже, вартість недостачі вантажу, що перевозився у вагоні № 67908616, становить 6318 грн. 93 коп. (4670 кг * 1353 грн. 09 коп.).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок збитків (вартості недостачі вантажу), суд дійшов висновку в його обґрунтованості.

Відповідно до ст. 131 Статуту залізниць України претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються залізниці призначення вантажу.

Матеріалами справи підтверджується, що перевезення вантажу на підставі накладної № 49016991 від 09.10.2015 здійснювало Державне підприємство "Донецька залізниця" (станція відправлення - Добропілля Донецької залізниці, станція призначення - Сартана Донецької залізниці); вагон № 67908616 був прийнятий до перевезення Державним підприємством "Донецька залізниця" (зокрема, це підтверджується укладеним між позивачем та відповідачем 2 Договором № 117а про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги від 18.11.2014; на комерційному акті № БИ574775/687 від 24.10.2015 міститься штамп Донецької залізниці (Дон. Зал) та про це зазначає позивач у позовній заяві та у письмових поясненнях, поданих до суду 18.01.2017).

При цьому, як встановлено судом, станом на дату перевезення вантажу у вагоні № 67908616 (09.10.2015) між позивачем та відповідачем 2 було укладено Договір № 117а про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги від 18.11.2014.

При цьому, 18.01.2017 позивачем долучено до матеріалів справи копію Договору № ДФ/10020 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» та Приватним акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь» 28.12.2015.

Доказів наявності чинного договору про організацію перевезень вантажу саме з Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" на дату здійснення перевезення за накладною № 49016991 від 09.10.2015, та, відповідно, здійснення перевезення саме відповідачем 1, - позивачем суду не надано.

Так само, позивачем не надано суду доказів внесення змін до Договору № 117а про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги від 18.11.2014, зокрема копій відповідних додаткових угод, якими б вносились зміни до вказаного договору щодо особи, яка надає послуги за договором (з ДП «Донецька залізниця» на ПАТ «Українська залізниця»).

При цьому, суд зазначає, що відповідно до наказу ПАТ «Українська залізниця» № 512-Ц/од від 30.11.2015 «Про деякі питання щодо реорганізації підприємств, установ залізничного транспорту» датою початку господарської діяльності ПАТ «Українська залізниця» є 01.12.2015, та до цього часу відповідач не здійснював господарську діяльність.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що перевезення вантажу за залізничною накладною № 49016991 від 09.10.2015 було здійснено саме Державним підприємством «Донецька залізниця».

Вказані обставини не були спростовані відповідачем 2 належними та допустимими доказами.

При цьому, як встановлено Вищим господарським судом України у постанові від 12.12.2016 у справі № 910/7752/16, відмовляючи у задоволенні позову в частині позовних вимог до відповідача 2, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що відповідно до ст. 111 Статуту залізниць України встановлено, що залізниця звільняється від відповідальності у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб. З огляду на те, що у комерційному акті № БИ574775/687 від 24.10.2015 зазначено, що вагон № 67908616 прибув без пломб, Державне підприємство «Донецька залізниця» звільняється від відповідальності за недостачу такого вантажу на підставі ст. 111 Статуту залізниць України.

Втім, Вищий господарський суд України у постанові від 12.12.2016 у справі № 910/7752/16 зазначив, що необхідно чітко визначити, чи має відношення обставина щодо відсутності пломб на вагоні для даної справи з урахуванням особливостей перевезення вугілля і його маркування.

З огляду на викладене, суд зазначає таке.

У п. 3.8 Роз'яснення Президії Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» № 04-5/601 від 29.05.2002 зазначено, що відповідно до параграфу 19 розділу 1 Технічних умов розміщення та закріплення вантажів на відкритому рухомому складі правильність розміщення та закріплення вантажів перевіряє залізниця.

Згідно з абз. 3, 4 пункту 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Мінтрансу України № 644 від 21.11.2000, вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до п. 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу (ст. 32 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20 серпня 2001 р. N 542, з метою забезпечення збереженості всіх вантажів, що перевозяться у вагонах відкритого типу, на їх поверхню відправником наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу.

Відповідно до Додатку до пункту 1 «Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу», вугілля буре, кам'яне всіх марок входить до «Переліку вантажів, перевезення яких допускається у вагонах відкритого типу».

Як вбачається з накладної № 67908616, перевезення вантажу (вугілля кам'яного) здійснювалось у вагоні № 67908616, що є вагоном відкритого типу, зокрема, вказано рід вагону - ПВ (піввагон), тара вагону - 22400 кг, пломби відсутні, маса вантажу - 69000 кг, вантаж маркований.

У вагон відкритого типу вантаж розміщено й закріплено вантажовідправником згідно з п. 4 глави 1 ТУ. Поверхня вантажу маркована однією поздовжньою лінією вапном. Вантаж був прийнятий залізницею до перевезення без зауважень, про що свідчать відповідні відмітки у накладній.

Крім того, у комерційному акті № БИ574775/687 від 24.10.2015 (складеному на станції призначення) вказано, що вантаж прибув у відкритому рухомому складі (вагоні), пломби відсутні.

Тобто, вантаж (вугілля кам'яне) перевозився у вагоні відкритого типу без пломб, про що зазначено у накладній № 49016991 від 09.10.2015 (при завантаженні) та у комерційному акті № БИ574775/687 від 24.10.2015 (складеному на станції призначення).

Суд зазначає, що Правила пломбування вагонів і контейнерів не містять вимог щодо наявності пломб на вагонах відкритого типу, а передбачають пломбування лише вагонів та контейнерів (тобто, вагонів закритого типу).

Положеннями ст. 111 Статуту залізниць України встановлено, що залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли: вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення; недостача, псування або пошкодження сталися внаслідок дії природних причин, пов'язаних з перевезенням вантажу на відкритому рухомому складі; вантаж перевозився у супроводі провідника відправника чи одержувача; недостача вантажу не перевищує норм природної втрати і граничного розходження визначення маси; зіпсований швидкопсувний вантаж, виявлений у вагоні, прибув без порушення встановленого режиму перевезень (охолодження, опалення, вентиляція), і термін перебування вантажу в дорозі не перевищив граничного терміну перевезень, встановленого Правилами; втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок: таких недоліків тари, упаковки, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення; завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон (контейнер), який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція); здачі вантажу до перевезення без зазначення в накладній особливих його властивостей, що потребують особливих умов або запобіжних засобів для забезпечення його збереження під час перевезення; стихійного лиха та інших обставин, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало.

Суд зазначає, що така підстава звільнення залізниці від відповідальності як надходження вантажу у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, стосується лише вагонів закритого типу.

Водночас, відповідно до т. 111 Статуту залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Однак, як встановлено судом, належними та допустимими доказами (комерційним актом № БИ574775/687 від 24.10.2015) підтверджується недостача вантажу (вугілля кам'яного) у вагоні відкритого типу № 67908616.

Частиною 1 статті 127 Статуту залізниць України встановлено, що залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його доставки, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, прострочення відбулися не з її вини.

Виходячи з аналізу ст. 1166 Цивільного кодексу України, шкода відшкодовується за наявності складу цивільного правопорушення, а саме таких його елементів: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи, шкідливого результату такої поведінки (шкоди), причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою та вини особи, яка заподіяла шкоду.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності (виключає його відповідальність).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної поведінки відповідача 2, що виявилась у незбереженні вантажу, що перевозився у вагоні № 67908616, шкідливого результату такої поведінки (шкодою) - недостача товару на суму 6318 грн. 93 коп. та причинному зв'язку між протиправної поведінкою та завданою шкодою.

При цьому, відповідачем 2 не доведено суду належними та допустимими доказами, що недостача вантажу у вагоні № 67908616 сталась не з вини відповідача 2 (відповідно до ст. 127 Статуту).

Таким чином, оскільки вантаж (вугілля кам'яне) було завантажено вантажовідправником у вагон відкритого типу № 67908616, вантаж було марковано однією повздовжною лінією вапном та вантаж був прийнятий залізницею (Державним підприємством «Донецька залізниця») до перевезення (без будь-яких зауважень щодо стану вантажу, умов його перевезення), та при перевезенні вантажу у вагоні № 67908616 залізницею не було дотримано вимог щодо збереження вантажу у вказаному вагоні, прийнятого до перевезення, у зв'язку з чим відбулась недостача вантажу на суму 6318 грн. 93 коп., а відповідачем 2 не доведено, що недостача вантажу у вагоні № 67908616 відбулась не з вини Державного підприємства «Донецька залізниця», суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» до Державного підприємства «Донецька залізниця» про стягнення 6318 грн. 93 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

В той же час, суд відзначає, що позов про стягнення збитків, завданих позивачу Державним підприємством "Донецька залізниця", заявлено також до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (солідарно), що, як зазначає позивач, є правонаступником прав та обов'язків Державного підприємства "Донецька залізниця".

З цього приводу (враховуючи вказівки Вищого господарського суду України, викладені у постанові від 12.12.2016 у справі № 910/7752/16) суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Як вбачається з інформації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", позивач визначений правонаступником, зокрема, Державного підприємства «Донецька залізниця».

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" як юридична особа утворене згідно із Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця". Як вбачається із положень наведеного вище Закону та постанови Кабінету Міністрів України всі підприємства, на базі яких утворюється Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", реорганізовуються шляхом злиття.

При цьому,відповідно до Переліку підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", що є додатком № 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", Державне підприємство «Донецька залізниця» включено до вказаного переліку.

Суд зазначає, що статут Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735. Відповідно до п. 2 статуту відповідача, останній утворений як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Укрзалізниці, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовано шляхом злиття, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 р. N 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Разом з тим, реорганізація юридичної особи, як один із видів її припинення, передбачає проведення відповідної встановленої процедури та характеризується деякими особливостями. Так, зокрема, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб, в тому числі, шляхом злиття, майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (ст. 104 Цивільного кодексу України); комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов'язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами (ст. 107 Цивільного кодексу України).

Отже, відповідно до чинного цивільного законодавства України при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов'язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про такий перехід прав і обов'язків повинно бути чітко зазначено.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» у разі злиття юридичних осіб здійснюється державна реєстрація новоутвореної юридичної особи та державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття. Злиття вважається завершеним з дати державної реєстрації припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття.

Разом з тим, відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» Товариство (Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця") є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Відповідно до п. 2 Перехідних та прикінцевих положень Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ч. 6 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" має спеціальний (пріоритетний у застосуванні) характер по відношенню до загальних норм ст. 104, 107 ЦК України, що вбачається з п. 2 Перехідних та прикінцевих положень цього Закону. Зазначена норма не покладає факт правонаступництва створеного ПАТ "Українська залізниця" за правами і обов'язками визначених підприємств Укрзалізниці в залежність від обов'язкового попереднього припинення зазначених підприємств, в тому числі і ДП "Донецька залізниця".

Крім того, у Постанові Верховного Суду України від 08.02.2017 у справі № 3-1586гс16 та у Постанові Верховного Суду України від 08.02.2017 у справі № 3-1417гс16 судом зазначено, що аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що спеціальним Законом № 4442-VI (Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування») визначено пріоритет у застосуванні його норм, а саме: утворення товариства залізничного транспорту загального користування відбувається за рішенням Кабінету Міністрів України, який, крім іншого, виконує функції загальних зборів Товариства.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" Товариство утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття (далі - підприємства залізничного транспорту).

Відповідно до ч. 9 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" одночасно з прийняттям рішення про утворення Товариства Кабінет Міністрів України формує комісію з утворення Товариства, до складу якої входять представники Кабінету Міністрів України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, Державної адміністрації залізничного транспорту України, Фонду державного майна України, центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики, профспілок, що діють у галузі.

Комісія у чотиримісячний строк з дня затвердження її складу подає центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, для затвердження у місячний строк зведений передавальний акт, зведений акт оцінки майна залізничного транспорту загального користування, а також проект статуту Товариства для подання Кабінетові Міністрів України. Зведені передавальний акт та акт оцінки складаються на основі узагальнених даних передавальних актів та актів оцінки, складених стосовно цілісного майнового комплексу кожного підприємства залізничного транспорту. Розмір статутного капіталу Товариства визначається під час його утворення згідно із зведеним актом оцінки майна залізничного транспорту загального користування.

За змістом пунктів 4 і 5 постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", проведенню реорганізації (злиття) має передувати проведення інвентаризації майна підприємств, що реорганізуються (зливаються), та складання актів інвентаризації майна, після чого мають складатися та затверджуватися передавальні акти майна та зведені акти майна, що вносяться до статутного капіталу Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця".

Таким чином, системний аналіз ч.ч. 3, 9 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та послідовність дій зі створення ПАТ "Українська залізниця", визначеної Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200, дає підстави вважати, що злиття підприємств, на базі яких мало створюватися ПАТ "Українська залізниця" (у тому числі: складання відповідних передавальних актів та формування статутного фонду) мало хронологічно передувати державній реєстрації їх правонаступника (ПАТ "Українська залізниця"), тобто, моменту набуття ним статусу суб'єкта правовідносин у розумінні ст.ст. 91, 92 ЦК України.

У Постанові Верховного Суду України від 08.02.2017 у справі № 3-1586гс16 та у Постанові Верховного Суду України від 08.02.2017 у справі № 3-1417гс16 зазначено, що із комплексного аналізу зазначених норм права та установлених судом дійсних обставин справи можна дійти висновку, що спеціальним Законом № 4442-VI визначено особливості утворення ПАТ «Українська залізниця», на виконання якого Кабінет Міністрів України прийняв відповідні нормативно-правові акти та діяв не тільки як вищий орган у системі органів виконавчої влади, а й як особа, яка здійснює на підставі цього Закону від імені держави функції вищого органу управління Товариством.

Зважаючи на викладене, питання правонаступництва ПАТ «Українська залізниця» стосовно ДП «Донецька залізниця» визначається спеціальним законом та прийнятими на його виконання постановами № 200 та № 604, які пов'язують перехід прав і обов'язків ДП «Донецька залізниця» до ПАТ «Українська залізниця» з інвентаризацією, складанням передавального акта та внесенням майна до статутного капіталу правонаступника.

Так, суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 № 604 "Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції" передбачено, що майно (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до пункту 5 Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200, а відображається в балансі (крім зобов'язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до пункту 2 цієї постанови.

При цьому, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 №604 "Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції", проведення інвентаризації та оцінки майна (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, має бути здійснено після завершення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, а також завершення проведення антитерористичної операції, після чого мають бути подані пропозиції щодо зміни статутного капіталу Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця".

При цьому, суд зазначає, що неодноразово ухвалами від 26.12.2016, від 20.01.2017, від 07.02.2017 та від 21.02.2017 зобов'язував відповідачів надати суду копію передавального акту майна (прав та обов'язків) від "Державного підприємства "Донецька залізниця" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", складеного у зв'язку із реорганізацією.

Однак, відповідачі копію вказаного передавального акту суду не надали.

При цьому, у відзиві на позовну заяву відповідач 1 зазначив, що між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" та Державним підприємством "Донецька залізниця" відсутній передавальний акт, який підтверджує перехід від третьої особи до позивача всіх прав, активів, боргів і зобов'язань третьої особи.

Суд зазначає, що Державне підприємство "Донецька залізниця" знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції, процедура його реорганізації і передача всіх прав і обов'язків до ПАТ "Українська залізниця" призупинена до завершення проведення антитерористичної операції, дані про складання та затвердження передавальних актів для передачі всіх прав, активів, боргів і зобов'язань від Державного підприємства "Донецька залізниця" до ПАТ "Українська залізниця" відсутні, з огляду на що суд дійшов висновку, що Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" не стало правонаступником всіх прав, активів, боргів і зобов'язань Державного підприємства "Донецька залізниця".

При цьому, як встановлено судом, станом на дату перевезення вантажу у вагоні № 67908616 (09.10.2015) між позивачем та відповідачем 2 було укладено Договір № 117а про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги від 18.11.2014.

При цьому, 18.01.2017 позивачем долучено до матеріалів справи копію Договору № ДФ/10020 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» та Приватним акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь» 28.12.2015.

Доказів наявності чинного договору про організацію перевезень вантажу саме з Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" на дату здійснення перевезення за накладною № 49016991 від 09.10.2015, та, відповідно, здійснення перевезення саме відповідачем 1, - позивачем суду не надано.

Так само, позивачем не надано суду доказів внесення змін до Договору № 117а про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги від 18.11.2014, зокрема копій відповідних додаткових угод, якими б вносились зміни до вказаного договору щодо особи, яка надає послуги за договором (з ДП «Донецька залізниця» на ПАТ «Українська залізниця»).

При цьому, суд зазначає, що відповідно до наказу ПАТ «Українська залізниця» № 512-Ц/од від 30.11.2015 «Про деякі питання щодо реорганізації підприємств, установ залізничного транспорту» датою початку господарської діяльності ПАТ «Українська залізниця» є 01.12.2015, та до цього часу відповідач не здійснював господарську діяльність.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що перевезення вантажу у вагоні № 67908616 за залізничною накладною № 49016991 від 09.10.2015 здійснювалось не Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця», та відповідач 1 не несе відповідальності за нестачу вантажу у вказаному вагоні, яка виникла при його перевезенні, оскільки, як встановлено судом, перевезення вантажу у вказаному вагоні здійснювало саме Державне підприємство «Донецька залізниця».

При цьому, позовні вимоги позивача до відповідача 1 (Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця») обґрунтовані тим, що відповідач 1 є правонаступником відповідача 2 - Державного підприємства «Донецька залізниця», та подане позивачем до суду 17.06.2016 клопотання про залучення до участі у справі іншого відповідача (Державного підприємства «Донецька залізниця») обґрунтоване тим, що саме відповідач 2 здійснював перевезення у вагоні № 67908616 за залізничною накладною № 49016991 від 09.10.2015, у зв'язку з чим позивач просив суд солідарно стягнути з відповідачів грошові кошти у сумі 6318 грн. 93 коп.

Втім, суд зазначає, що відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Однак, суд зазначає, що враховуючи заявлені предмет та підстави позову, беручи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи, відповідач 1 не є зобов'язаною стороною у спірних правовідносинах, так як дана особа не завдавала збитків позивачу та не є правонаступником відповідача 2, а отже відсутні і підстави для стягнення з відповідача 1 грошових коштів у розмірі 6318 грн. 93 коп., як з солідарного боржника.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, за відсутності належних та допустимих в розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказів переходу в порядку правонаступництва обов'язків Державного підприємства "Донецька залізниця" до Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" та, відповідно, порушення прав позивача Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця", позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 6318 грн. 93 коп. збитків не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, відповідно до п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Як встановлено судом, постановою Вищого господарського суду України від 12.12.2016 у справі № 910/7752/16 рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2016 у справі № 910/7752/16 скасовано; справу № 910/7752/16 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Судом встановлено, що за подання даної позовної заяви до Господарського суду міста Києва позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1378 грн. 00 коп. (платіжне доручення № від 18.04.2016), за подання апеляційної скарги до Київського апеляційного господарського суду - судовий збір у розмірі 1515 грн. 80 коп. (платіжне доручення № від 28.07.2016) та за подання касаційної скарги до Вищого господарського суду України - судовий збір у розмірі 1653 грн. 60 коп. (платіжне доручення № від 27.10.2016).

За таких обставин, з огляду на те, що у позові позивача до відповідача 1 відмовлено, а позов позивача до відповідача 2 задоволено (за результатами нового розгляду справи), а також факт сплати відповідачем судового збору за розгляд апеляційної скарги та касаційної скарги у даній справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для розподілу судових витрат, сплачених позивачем за розгляд апеляційної та касаційної скарг у даній справі, а саме щодо покладення судових витрат на позивача та відповідача 2 пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У позові Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» відмовити.

2. Позов Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» до Державного підприємства «Донецька залізниця» задовольнити у повному обсязі.

3. Стягнути з Державного підприємства «Донецька залізниця» (83000, Донецька обл., м. Донецьк, вул. Артема, 68; ідентифікаційний код: 01074957) на користь Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (87500, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Лепорського, буд. 1; ідентифікаційний код: 00191158) грошові кошти у розмірі 6318 (шість тисяч триста вісімнадцять) грн. 93 коп., судовий збір за подання позову до суду у розмірі 689 (шістсот вісімдесят дев'ять) грн. 00 коп., судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 757 (сімсот п'ятдесят сім) грн. 90 коп. та судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 826 (вісімсот двадцять шість) грн. 80 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 16.03.2017

Суддя І.М. Отрош