ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2017р. Справа№ 914/3209/16

За позовною заявою: ОСОБА_1 акціонерного товариства Львівобленерго, м.Львів

до відповідача: ОСОБА_1 акціонерного товариства Дрогобицький завод автомобільних кранів, м. Дрогобич, Львівська область

про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 118 880 грн.

Суддя Ділай У.І.

Секретар Климишин Ю.О.

За участі представників:

Від позивача: ОСОБА_2 представник (Довіреність №119-4533/2 від 12.12.2016р.); ОСОБА_3 представник (Довіреність №119-302/2 від 26.01.2017р.)

Від відповідача: не зявився

Права і обовязки передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України розяснено. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не надходило.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини.

Розглядається справа за позовною заявою ОСОБА_1 акціонерного товариства Львівобленерго до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Дрогобицький завод автомобільних кранів про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 118 880 грн.

Ухвалою суду від 20.12.2016р. порушено провадження у справі №914/3209/16 та призначено розгляд справи на 24.01.2017р.

24.01.2017р. на виконання вимог ухвали суду від позивача поступила заява про відсутність у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, справи зі спору між сторонами цієї справи, про цей же предмет і з тих же підстав, а також, що немає рішення цих органів з такого спору.

Представник позивача в судове засідання 24.01.2017р. надав суду для огляду оригінали документів, копії яких долучено до позовної заяви.

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання 24.01.2017р. не забезпечив, вимог ухвали суду не виконав.

Ухвалою суду від 24.01.2017р. розгляд справи відкладено на 07.02.2017р.

07.02.2017р. від представника позивача надійшло до суду клопотання про відкладення розгляду справи та про продовження процесуальних строків, в порядку ст. 69 ГПК України.

Зважаючи на відпустку судді Ділай У.І., 07.02.2017р. судове засідання не відбулося.

Ухвалою суду від 08.02.2017р. призначено розгляд справи на 16.02.2017р.

16.02.2017р. на електронну адресу суду від позивача поступило клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку із неможливістю забезпечити явку повноважного представника в судове засідання, а також в порядку статті 69 ГПК України, позивач просить суд продовжити строк розгляду спору на 15 днів.

Сторони явки повноважного представника в судове засідання 16.02.2017р. не забезпечили, вимог ухвали суду не виконали.

Ухвалою суду від 16.02.2017р. за клопотанням позивача продовжено строк розгляду справи та відкладено судове засідання на 28.02.2017р.

21.02.2017р. від позивача поступило клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку із неможливістю забезпечити явку повноважного представника в судове засідання, а також в порядку статті 69 ГПК України, позивач просить суд продовжити строк розгляду спору на 15 днів.

Представник позивача в судовому засіданні 28.02.2017р. заявив клопотання про відкладення розгляду справи, з метою добровільного врегулювання спору з відповідачем.

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання 28.02.2017р. не забезпечив.

Розглянувши клопотання позивача, суд зазначає, що строк вирішення спору в порядку ст. 69 ГПК України, ухвалою суду від 16.02.2017р. вже продовжено, відтак в цій частині суд клопотання відхилив, а в частині відкладення розгляду справи, з метою добровільного врегулювання спору, суд клопотання позивача задоволив.

Ухвалою суду від 28.02.2017р. розгляд справи відкладено на 07.03.2017р.

06.03.2017р. представником позивача подано лист (вх.№8820/17) про долучення документів до матеріалів справи.

Представники позивача в судовому засіданні 07.03.2017р. підтримали позовні вимоги, однак, не надали суду належного розрахунку пені згідно вимог ст. 232 ГК України.

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання 07.03.2017р. повторно не забезпечив.

У відповідності до ст. 69 ГПК України, спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. Строк вирішення спору завершився 06.03.2017р. Оскільки за час розгляду справи сторонами не було подано клопотання про продовження строку його вирішення, в суду відсутні підстави для подальшого відкладення розгляду справи поза межами двохмісячного строку, встановленого для вирішення спору.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

14.06.2006р. між Відкритим акціонерним товариством Львівобленерго та ОСОБА_1 акціонерним товариством Дрогобицький завод автомобільних кранів укладено договір про постачання електричної енергії № 90149 за умовами якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю зазначеною в додатку №9 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до положень п.2.2.2. договору, постачальник зобовязувався постачати споживачу електроенергію, як різновид товару, в обсягах та відповідно до умов цього договору та додатків до нього.

Згідно п.2.3.3 договору, споживач зобовязувався оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №2 Порядок розрахунків та №9 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії.

14.06.2006р. між постачальником та споживачем було укладено додаток №2 Порядок розрахунків до договору №90149 від 14.06.2006р.

Відповідно до п.2 додатку №2 до договору розрахунковим вважається період з 29 числа попереднього місяця до 28 числа поточного місяця (включно) та прирівнюється до календарного. Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на зазначений у договорі поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії.

Відповідно до п.5 додатку №2 до договору, остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених ПКЕЕ.

Під час визначення суми платежу остаточного розрахунку за поточний розрахунковий період враховуються суми проведеної в попередніх та поточному розрахункових періодах оплати споживання електричної енергії за поточний розрахунковий період.

Відповідно до абз.2 п.7 додатку №2 до договору, тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку.

Відповідно до п.6.33. ПКЕЕ, Методики обчислення плати за перетікання реактивної електроенергії між електропередавальною організацією та її споживачами, погодженої НКРЕ, затвердженої наказом Мінпаливенерго України від 17.01.2002р. №19, було укладено додаток №7б до договору №90059 від 10.05.2007р. Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії. Згідно з п.2.3.4. договору споживач зобов'язується здійснювати оплату за перетікання реактивної електроенергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком №7а (7б).

Відповідач своїх зобов'язань за Договором не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість з оплати активної електричної енергії в розмірі 40 408, 41 грн. та реактивної електричної енергії в розмірі 1 922, 22 грн. за період з серпня 2016р. по вересень 2016р. Заборгованість відповідач не сплатив.

Спір виник внаслідок того, що відповідач не виконав договірних зобов'язань, позивач звернувся до господарського суду Львівської області з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості в 40408,41 грн. боргу за спожиту активну електроенергію, 1922,22 грн. за перетікання реактивної енергії.

Крім того, позивач нарахував відповідачу, керуючись п. 4.2.1 договору 54 944,33грн. пені, а також відповідно до положень ст. 625 ЦК України 16 244,94грн. інфляційних нарахувань та 5360,10грн. 3% річних.

При прийнятті рішення суд виходив із наступного:

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, але при укладенні договору сторони повинні керуватися вимогами Цивільного кодексу України, іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст.26 Закону України Про електроенергетику та Правил користування електричною енергією (далі ПКЕЕ), затверджених Національною комісією регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996р. (в редакції постанови НКРЕ України від 17.10.2005р. №910 із змінами та доповненнями) постачання електричної енергії здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, який укладається між споживачем та постачальником електричної енергії.

Згідно ст.275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Згідно із п. 5.1 ПКЕЕ, договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Відповідно до вимог ст.27 Закону України Про електроенергетику, правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність. Правопорушенням в електроенергетиці є порушення правил користування електричною енергією.

Судом встановлено, що 14.06.2006р. між позивачем і відповідачем укладено договір №90149 про постачання електричної енергії.

Відповідно до п.2.1 договору, під час виконання умов договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобовязуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією.

Згідно п.1.2. ПКЕЕ, засоби обліку - засоби вимірювальної техніки, у тому числі лічильники, трансформатори струму та напруги, кола обліку, які використовуються для визначення обсягу електричної енергії та величини споживання електричної потужності.

Порушуючи умови договору, а саме п. 2.3.3 договору, відповідач не здійснив повної оплати за спожиту електроенергію у встановлені терміни, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 40408,41 грн. Не оплачена відповідачем і сума за перетікання реактивної енергії 1922,22 грн.

Поданими позивачем та долученими до матеріалів справи документами підтверджено, що позивач свої зобов'язання за спірним договором виконав у повному обсязі, а відповідач порушив взяті на себе договірні зобов'язання щодо оплати вартості отриманої електричної енергії.

Відповідач дану обставину не заперечив, не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідач як юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобовязання відповідачем не подано.

Отже, відповідач своїх зобовязань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в судовому засіданні позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобовязань за договором №90149 про постачання електричної енергії від 14.06.2006р. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 40408,41 грн. за спожиту активну електроенергію, 1922,22 грн. за перетікання реактивної енергії.

Перевіривши подану позивачем розрахунок позовних вимог, підстави та правильність нарахування суми інфляційних втрат та 3% річних, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, судом встановлено, що позивачем допущені арифметичні помилки у нарахуванні, які не зменшують суму, що підлягає до стягнення, оскільки за розрахунками суду загальна сума таких проведених нарахувань є більшою, ніж просить стягнути позивач. Враховуючи, що суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог, а позивач не подавав такої заяви, відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача 1788,89грн. інфляційних втрат та 649,00грн. 3% річних підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 54 944,33грн. пені суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

Вимог ухвал суду від 24.01.2017р.,08.02.2017р., 16.02.2017р. у справі №914/3209/16 позивач не виконав та не надав належний розрахунок пені згідно вимог ст. 232 ГК України. Відтак, з огляду неможливості перевірки судом правильності нарахування позивачем пені, за вказаних обставин суд прийшов до висновку залишити без розгляду вимогу позивача про стягнення з відповідача 54 944,33грн. пені.

Судовий збір покладається на відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85, 87, 115, 116 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задоволити частково.

2.Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства Дрогобицький завод автомобільних кранів (82100, Львівська область, м. Дрогобич, вул. Гайдамацька, 22; ідентифікаційний код 00240158) на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства Львівобленерго (79026, м. Львів, вул. Козельницька, 3; ідентифікаційний код 00131587) 40408,41 грн. за спожиту активну електроенергію, 1922,22 грн. за перетікання реактивної енергії, 16244,94грн. інфляційних нарахувань, 5360,10грн. 3% річних та 959,04грн. судового збору.

3.Вимогу про стягнення 54 944,33грн. пені залишити без розгляду.

4.Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Повне рішення складено 13.03.2017р.

Суддя Ділай У.І.