КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2017 р. Справа№ 910/22477/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Кропивної Л.В.

за участю представників сторін

від позивача: Олішевський І.П. (дов. № 05-78 від 27.12.2016 р.); Поліщук А.А. (дов. № 05-80 від 27.12.2016 р.);

від відповідача: Ключка О.В. (дов. № 3-243110/994 від 16.02.2017 р.);

від третьої особи: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Росава"

на рішення господарського суду міста Києва від 24.01.2017 року .

у справі № 910/22477/16 (суддя: Шкурдова Л.М.)

за позовом приватного акціонерного товариства "Росава"

до публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Прогресгруп"

про визнання поруки припиненою.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 р. приватне акціонерне товариство "Росава" (позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про визнання припиненою поруки за договором поруки № 324 від 27.02.2015 р., договором поруки № 325 від 27.02.2015 р., договором поруки № 345 від 26.06.2015 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.12.2016 р. залучено до участі у справі третю особу, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «Прогресгруп»

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.01.2017 р. у справі № 910/22477/16 в задоволенні позову приватного акціонерного товариства "Росава" відмовлено повністю.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що оскільки закон пов'язує припинення поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності на це згоди поручителя та зумовленим такою зміною основного зобов'язання збільшенням обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного зобов'язання, забезпеченого порукою, приймаючи до уваги, що строк повернення процентів за користування кредитними коштами відстрочено в межах загального строку повернення кредитних коштів, при цьому період нарахування процентів за користування кредитними коштами не збільшувався, а відтак відстрочення загального строку повернення процентів за користування кредитними коштами не призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя за договорами поруки №324 від 27.02.2015 року, №325 від 27.02.2015 року, №345 від 26.06.2015 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, приватне акціонерне товариство "Росава" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 24.01.2017 р. у справі № 910/22477/16 та прийняти нове рішення, яким позов позивача задовольнити повністю.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, грубому порушенні та неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначив, що в судовому засіданні 24.01.2017 р. представник третьої особи був відсутній, а судом жодним чином не встановлено причини його неявки та належність його повідомлення про дату та час розгляду даної справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2017 р. апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Росава" прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження у справі № 910/22477/16.

14.03.2017 р. через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить повністю відмовити апелянту в задоволенні апеляційної скарги, а рішення господарського суду міста Києва по справі № 910/22477/16 від 24.01.2017 р. залишити без змін.

В судовому засіданні 14.03.2017 р. представник позивача просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва від 24.01.2017 р. - скасувати.

В судовому засіданні 14.03.2017 р. представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 24.01.2017 р. - без змін.

Представник третьої особи у судове засідання 14.03.2017 р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники сторін були повідомлені належним чином (том 2, а.с. 43-45).

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (Інформаційний лист Вищого господарського суду від 13.08.2008 р. № 01-8/482 із змінами станом на 29.06.2010 року „Про деякі питання застосування норми Господарського процесуального кодексу України").

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представника третьої особи за наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 14 грудня 2005 року між товариством з обмеженою діяльністю "Торговий дім заводу "Прогрес", найменування якого змінено на товариство з обмеженою відповідальністю "Прогресгруп" (позичальник, третя особа) та публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (банк, відповідач) було укладено договір про відновлювальну кредитну лінію №1027-01-05 від 14.12.15 року (далі - кредитний договір, том 1, а.с. 19).

Згідно з п. 1.1.1. кредитного договору (в редакції Додаткової угоди від 18.06.2015 р. до кредитного договору, том 1, а.с. 182), надання кредитних коштів здійснюється окремими частинами (траншами) на умовах, визначених кредитним договором в межах мультивалютної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості в сумі 249 660 861,76 грн., з врахуванням Графіку зниження ліміту кредитної лінії зі сплатою за користування кредитними коштами процентів.

Відповідно до п. 2.5. кредитного договору (в редакції додаткової угоди від 19.02.2015 р. до Кредитного договору) позичальник зобов'язаний повернути отримані кредитні кошти Банку в валютах заборгованості по кожному траншу в строк до 26.02.2016 р. включно шляхом перерахування коштів на відповідні рахунки згідно Графіку погашення кредитної лінії.

Пунктом 3.1. кредитного договору (в редакції додаткової угоди 24.06.2015 р. до кредитного договору, том 1, а.с. 183) встановлена процентна ставка за користування кредитними коштами окремо по кожному траншу та дата закінчення дії процентної ставки, яка не перевищує дати повернення кредиту, вказаного в п. 2.5. кредитного договору.

Згідно з п. 3.3. кредитного договору, в редакції додаткової угоди від 18.12.2006 р. до кредитного договору, розрахунок процентів проводиться за період користування кожним траншем з моменту списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника, до моменту повернення кредитних коштів по позичковий рахунок позичальника. Розрахунок процентів за день видачі проводиться як за повний день, а за день повернення не проводиться. Розрахунок процентів по заборгованості в гривні проводиться по методу "факт/365" ("факт/366" в високосному році, по заборгованості в інших валютах - по методу "факт / 360").

Відповідно по п. 3.4. кредитного договору в редакції додаткової угоди від 26.02.2015 р. нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно. Позичальник сплачує проценти в строк з 26 до 30 (31) числа кожного місяця. У вказаний строк сплачуються проценти за користування кредитними коштами з 26 числа попереднього місяця до 25 числа (включно) поточного місяця. Позичальник сплачує проценти за користування кредитними коштами, які нараховані по 25 лютого включно, в строк до 31 березня 2015 року включно.

27 лютого 2015р. в забезпечення виконання зобов'язань ТОВ "ІІрогресГруп" за кредитним договором між банком (кредитор), приватним акціонерним товариством "Росава" (поручитель) та ТОВ "ІІрогресГруп" (боржник) укладено договір поруки № 324 від 27.02.2015 року (надалі - Договір поруки №324; том 1, а.с. 188).

Згідно з п.1.1. договору поруки № 324 (в редакції додаткової угоди від 22 червня 2015 року до договору поруки а.с. 190 том 1) поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань в розмірі 28 974 113,51 грн. по договору про мультивалютну кредитну лінію № 1027м-01-05 від 14.12.2015 року, укладений між кредитором та позичальником, про надання позичальнику кредиту в розмірі 249 660 861,76 грн., за сплатою відсотків за користування кредитними коштами, виходячи з відсоткових ставок, вказаних в п. 3.1. кредитного договору.

Відповідно до п.1.3. договору поруки № 324, поручитель свідчить, що він ознайомлений з кредитним договором і згоден з його умовами.

Згідно з п. 2.1 договору поруки № 324, у випадку невиконання боржником зобов'язань по кредитному договору, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до п. 2.2. Договору поруки №324, поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, в т.ч. по основному боргу, оплаті щомісячних процентів і підвищених відсотків, оплаті комісійної винагороди, оплати неустойки по основному боргу і відсоткам, а також по відшкодуванню всіх збитків.

Згідно з п. 4.4. договору поруки № 324 внесення змін і доповнень до кредитного договору, внаслідок якого збільшується обсяг відповідальності поручителя, не допускається без погодження з поручителем.

27 лютого 2015р. в забезпечення виконання зобов'язань ТОВ "ПрогресГруп" за кредитним договором між банком (кредитор), приватним акціонерним товариством "Росава" (поручитель) та ТОВ "ПрогресГруп" (боржник) укладено договір поруки № 325 від 27.02.2015 року (надалі - Договір поруки № 325, том 1, а.с. 191).

Згідно з п.1.1. Договору поруки №325 (в редакції додаткової угоди від 26 червня 2015 року до Договору поруки а.с. 194 том 1) поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань в розмірі 299 784,71 доларів США за договором про мультивалютну кредитну лінію № 1027м-01-05 від 14.12.2015 року, укладеним між кредитором та позичальником, про надання позичальнику кредиту в розмірі 249 660 861,76 грн., за сплатою відсотків за користування кредитними коштами, виходячи з відсоткових ставок, вказаних в п. 3.1. кредитного договору.

Відповідно до п.1.3. договору поруки № 325 поручитель свідчить, що він ознайомлений з Кредитним договором і згоден з його умовами.

Згідно з п. 2.1 договору поруку №325 у випадку невиконання боржником зобов'язань по кредитному договору, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до п. 2.2. договору поруки № 325 поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, в т.ч. по основному боргу, оплаті щомісячних процентів і підвищених відсотків, оплаті комісійної винагороди, оплаті неустойки по основному боргу і відсоткам, а також по відшкодуванню всіх збитків.

Згідно з п. 4.4. договору поруки № 324 внесення змін і доповнень до кредитного договору, внаслідок якого збільшується обсяг відповідальності поручителя, не допускається без погодження з поручителем.

26 червня 2015р. в забезпечення виконання зобов'язань ТОВ "ПрогресГруп" за Кредитним договором між банком (кредитор), приватним акціонерним товариством "Росава" (поручитель) та ТОВ "ПрогресГруп" (боржник) укладено договір поруки №345 від 26.06.2015 року (надалі - Договір поруки № 345, том 1, а.с. 195).

Згідно з п.1.1. договору поруки №345 поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань в розмірі 2 588 723,00 Євро за договором про мультивалютну кредитну лінію № 1027м-01-05 від 14.12.2015 року, укладеним між кредитором та позичальником, про надання позичальнику кредиту в розмірі 249 660 861,76 грн., за сплатою відсотків за користування кредитними коштами, виходячи з відсоткових ставок, вказаних в п. 3.1. кредитного договору.

Відповідно до п.1.3. договору поруки №345 поручитель свідчить, що він ознайомлений з Кредитним договором і згоден з його умовами.

Згідно з п.2.1 договору поруки №345 у випадку невиконання боржником зобов'язань по кредитному договору, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до п.2.2. договору поруки №345 поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, в т.ч. по основному боргу, оплаті щомісячних процентів і підвищених відсотків, оплаті комісійної винагороди, оплаті неустойки по основному боргу і відсоткам, а також по відшкодуванню всіх збитків.

Згідно з п. 4.4. договору поруки № 324 внесення змін і доповнень до кредитного договору, внаслідок якого збільшується обсяг відповідальності поручителя, не допускається без погодження з поручителем.

Як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи, в подальшому в п. 3.4. кредитного договору додатковими угодами від 02.06.2015 року, від 02.07.2015 року, від 04.08.2015 року, від 01.09.2015 року вносились зміни, а саме зазначеними додатковими угодами передбачено, що нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно. Позичальник сплачує проценти в строк з 26 до 30 (31) числа кожного місяця. У вказаний строк сплачуються проценти за користування кредитними коштами з 26 числа попереднього місяця до 25 числа (включно) поточного місяця. Позичальник сплачує проценти за користування кредитними коштами, нараховані по 25 березня включно, в строк до 31 грудня 2015 року включно.

Згідно з п.3.4. кредитного договору в редакції додаткової угоди від 02.06.2015 року позичальник сплачує проценти за користування кредитними коштами, нараховані за період з 26.03.2015 року по 25.05.2015 року включно, в строк до 31 липня 2015 року включно.

Відповідно до п.3.4. кредитного договору в редакції додаткової угоди від 02.07.2015 позичальник сплачує проценти за користування кредитними коштами, нараховані за період з 26.03.2015 року по 25.06.2015 року включно, в строк до 31 липня 2015 року включно.

Згідно з п. 3.4. кредитного договору в редакції додаткової угоди від 04.08.2015 року позичальник сплачує проценти за користування кредитними коштами, нараховані за період з 26.03.2015 року по 25.07.2015 року включно, в строк до 30 вересня 2015 року включно.

Відповідно по п. 3.4. кредитного договору в редакції додаткової угоди та від 01.09.2015 року позичальник сплачує проценти за користування кредитними коштами, нараховані за період з 26.03.2015 року по 25.08.2015 року включно, в строк до 30 вересня 2015 року включно.

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами, обґрунтовуючи їх тим, що додатковими угодами від 02.07.2015 року, від 04.08.2015 року, від 01.09.2015 року до кредитного договору збільшувався період нарахування процентів за користування кредитними коштами, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя за кредитним договором, в зв'язку зі збільшенням строку повернення кредиту. Позивач зазначив, що період нарахування процентів за користування кредитними коштами збільшувався без згоди на те поручителя - ПрАТ «Росава».

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що при внесенні змін до кредитного договору , шляхом укладання додаткових угод від 02.07.2015 року, від 04.08.2015 року, від 01.09.2015 року, збільшення відповідальності поручителя не відбулось, оскільки строк повернення процентів за користування кредитними коштами відстрочено в межах загального строку повернення кредитних коштів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Згідно із ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Статтею 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Вимогами ст. 1056-1 Цивільного кодексу України унормовано, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів за договором позики відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до спливу встановленого договором строку виконання основного зобов'язання має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов'язань - способи або види забезпечення виконання зобов'язань.

Водночас, нормами статті 546 Цивільного кодексу України, визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вже зазначалось, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", приватним акціонерним товариством "Росава" та ТОВ "ПрогресГруп" були укладені договори поруки № 324 від 27.02.2015 року, № 325 від 27.02.2015 року, № 345 від 26.06.2015 року.

Відповідно до п. 1.3 договорів поруки, поручитель свідчить, що він ознайомлений з кредитним договором та згоден з його умовами.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, відповідно до п. 2.5. кредитного договору в редакції додаткової угоди від 19.02.2015 р. до кредитного договору, позичальник зобов'язаний повернути отримані кредитні кошти банку в валютах грантів в строк до 26.02.2016 р. шляхом перерахування коштів на відповідний рахунку відповідно до Графіку погашення кредитної лінії.

Пунктом 3.1. кредитного договору (в редакції додаткової угоди 24.06.2015 р. до кредитного договору) встановлено процентну ставку за користування кредитними коштами окремо по кожному траншу та дату закінчення дії процентної ставки, строк якої не перевищує строку, вказаному в п. 2.5. кредитного договору, а саме строку повернення кредитних коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, порука припиняється за дії двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання; ці зміни призвели, або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо (постанова Верховного Суду України від 24.06.2015 у справі № 6-701цс15).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, умовами додаткових угод від 02.07.2015 р., 04.08.2015 р., 01.09.2015 р. до кредитного договору було відстрочено лише строк сплати процентів за користування кредитними коштами до 31.07.2015 року та до 30.09.2015 року, в межах загального строку повернення кредитних коштів, який визначений п.2.5. кредитного (в редакції додаткової угоди від 19.02.2015 року а.с. 175 том 1) договору, та в межах строку нарахування процентної ставки, визначеної п. 3.1. договору ( в редакції додаткової угоди від 24 червня 2015 року а.с. 183 том 1), без збільшення періоду нарахування процентів за користування кредитними коштами, що не призвело до збільшення періоду нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки строк сплати процентів за користування кредитними коштами відстрочено в межах загального строку повернення кредитних коштів та нарахування процентів, то період нарахування процентів за користування кредитними коштами не збільшувався, а відтак відстрочення загального строку повернення процентів за користування кредитними коштами не призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя за договорами поруки №324 від 27.02.2015 року, №325 від 27.02.2015 року, №345 від 26.06.2015 року та не є підставою для застосування наслідків, передбачених ч.1 ст. 559 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що позивачем не наведено конкретних обставин, які б свідчили про збільшення обсягу його відповідальності за відсутності його згоди, а тому позовні вимоги в частині визнання поруки за договором поруки № 324 від 27.02.2015 р., договором поруки № 325 від 27.02.2015 р., договором поруки № 345 від 26.06.2015 р. припиненою задоволенню не підлягають.

Щодо тверджень позивача про те, що в судовому засіданні 24.01.2017 р. представник третьої особи був відсутній, а судом першої інстанції жодним чином не встановлено причини його неявки та належність його повідомлення про дату та час розгляду даної справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Згідно з 3.9.2. зазначеної постанови встановлено, що неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

Як вбачається з матеріалів справи, третю особу було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (том 1, а.с. 2).

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали, наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 24.01.2017 року у справі № 910/22477/16, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Росава" на рішення господарського суду міста Києва від 24.01.2017 року у справі № 910/22477/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 24.01.2017 року у справі № 910/22477/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/22477/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

Л.В. Кропивна