ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2017 р.Справа № 922/200/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго", м. Київ
до Державний проектно-вишукувальний та науково-дослідний інститут "Укренергомережпроект", м. Харків
про стягнення 515 330,86 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2 за довіреністю №31 від 27.01.2017

відповідача - ОСОБА_3 за довіреністю від 30.01.2017

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Національна енергетична компанія Укренерго (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Державного проектно - вишукувального та науково - дослідного інституту Укренергомережпроект (відповідач) 403 994,06 грн. - пені та 111 336,80 грн. - штрафу.

В обґрунтування своїх вимог, позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором №40-15 від 12.08.2015.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. № 6000 від 21.02.2017) в якому проти позову заперечує, вказує, що роботи згідно договору були виконані відповідачем та просить суд зменшити розмір штрафних санкцій.

Розгляд справи було відкладено на 10 березня 2017 року.

02 березня 2017 року відповідачем були подані, через канцелярію суду, додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву (вх. №7301).

Позивачем, також, були надані додаткові пояснення по справі (вх. № 78174 від 10.03.2017).

Надані сторонами пояснення були досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Представник позивача, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував, вказував на те, що штрафні санкції, які були нараховані позивачем, складає майже 100% від вартості виконаних робіт.

Норми ст. 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, в судові засідання з'являлися повноважні представники сторін які надавали письмові пояснення та заперечення, докази на підтвердження власних правових позицій, внаслідок чого справа може бути розглянута за результатами повного та всебічного розгляду спору.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

12.08.2015р. між Позивачем та Відповідачем було укладено договір на виконання проектної роботи №40-15 (надалі - Договір), за умовами п.1.1 якого: Проектувальник зобов'язується відповідно до Завдання на проектування «Розробка проектної документації на встановлення резервної фази автотрансформатора типу АОДЦТН-417000/750/500/15,75. Заміна автотрансформатора АТ-2 ф.В на резервну фазу ПС 750 кВ «Донбаська» інв. № новий», яке є Додатком №1 до Договору (далі - Завдання на проектування), інших умов Договору (щодо обсягів, порядку, строків, якості) та згідно з вимогами чинного законодавства України розробити, оформити проектну документацію, замовити проведення державною експертною організацією державної експертизи проектної документації та здійснювати супровід її проведення для отримання позитивного відгуку державної експертної організації за результатами проведеної експертизи (надалі - Експертний звіт) і передати у власність Замовнику розроблену проектну документацію разом з Експертним звітом (надалі - проектна робота), а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити Проектувальнику проектну роботу на умовах Договору.

Відповідно до пункту 2.2. Договору (в редакції Додаткової угоди № 4 від 20.05.2016), вартість проектних робіт стадія «Проект» та проведення державної експертизи з отриманням Експертного звіту (з позитивним відгуком) становить 318 105,12 грн., в тому числі ПДВ (20%) 53 017,52 грн., вартість проектних робіт стадії «Робоча документація» становить 477 157,68 грн.. в тому числі ПДВ (20%) 79 526,28 грн.

Відповідно до п.3.1 Договору (в редакції додаткової угоди №4 від 20.05.2016р.) Проектувальник виконує роботу протягом 2015-2016 рр. стадіями, а саме:

1 - стадія - «Проект» та проведення експертизи строк виконання 15.06.2016р.;

2 - стадія - стадія «Робоча документація» - строк виконання до 30.06.2016р.

Згідно з п. 3.22 Договору, Договір діє по 11.08.2016р.

Як вказує позивач в своїй позовній заяві, та що не було спростовано відповідачем належними та допустимими доказами під час розгляду справи, І стадію «Проект» Відповідач виконав лише 06.09.2016. що підтверджується Актами приймання виконаної проектної роботи від 06.09.2016 №№ 35/06-16, 35/06-16-1, 35/06-16-2.

II стадію «Робоча документація» Відповідач виконав лише 20.10.2016, що підтверджується Актом приймання виконаної проектної роботи від 20.10.2016 № 52/09-16.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам спору, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 525, ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Штрафними санкціями у Еосподарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Еосподарського кодексу України).

Згідно з частинами 1. Зет. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

У відповідності до ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума. її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 4.1. Договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену законами та Договором.

Пунктом 4.2.1 визначено, що у разі порушення встановленого умовами Договору строку виконання зобов'язань Проектувальник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,5% (нуль цілих п'ять десятих відсотка) ціни прострочених зобов'язань, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 14% (чотирнадцяти відсотків) від вказаної ціни.

Пунктом 3.23 передбачено, що закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення його умов.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, нарахування штрафних санкцій здійснено відповідачем вірно, судом перевірено їх розрахунок.

Водночас, відповідач у своєму відзиві на позов та в усних пояснення його представника, просить суд прийняти до уваги те, що відповідач є державним підприємством, фінансується за рахунок коштів бюджету, має скрутний фінансовий стан, виконання ним свого зобовязання перед позивачем, зменшити розмір заявлених позивачем штрафних санкцій.

З врахуванням досліджених у справі обставин, суд прийшов до висновку про зменшення розміру заявленої до стягнення пені, з огляду на таке.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Застосовуючи припис, який міститься в п.3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, суд враховує вказівку, що міститься в п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського Суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України", в якому зазначається, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Окрім того, у п. 7 оглядового листа Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку ВГСУ) від 29.04.2013р. №01-06/767/2013 вказано: положеннями частини першої статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій.

Приймаючи рішення про зменшення розміру штрафних санкцій, суд взяв до уваги наступні обставини:

- відповідач є державним підприємством;

- фінансується за рахунок коштів бюджету;

- має скрутний фінансовий стан;

- незначну кількість днів прострочення виконання основного зобовязання та в подальшому виконання передбачених робіт;

- недоведення позивачем понесення збитків від прострочення зобовязання відповідачем.

Поряд з цим, визначаючись щодо зменшення, суд також враховує обовязковість виконання зобовязань, баланс інтересів сторін. Крім того і те, що відповідач в повному обсязі виконав свої обовязки, хоч і не встановлені договором строки.

З огляду на викладене, суд, користуючись правом, наданим йому ст. 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського процесуального кодексу України та ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, зменшує штрафні санкції на 70,0% та стягує з відповідача 121198,21 грн. пені та 33401,04 грн. штрафу.

Як визначає ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

З огляду на вищевикладене, заявлені позивачем до стягнення позовні вимоги підлягають задоволенню судом частково.

Також суд враховує п. 4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" в якій вказується, що у разі, коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1, 4, 12, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» (61050, Харківська область, м. Харків, вул. Червоношкільна набережна, буд. 2, код за ) на користь Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, м. Київ. вул. Симона Петлюри, 25, код за ) 121198,21 грн. пені, 33401,04 грн. штрафу та 7729,96 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 15.03.2017 р.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Суддя ОСОБА_1