ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2017 р.Справа № 916/3630/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Інформполісервіс"

до відповідача: Комунального закладу „Саратська центральна районна лікарня"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1) Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

2) Саратської районної ради

про визнання додаткової угоди недійсною, про усунення перешкод у користуванні майном

Суддя Малярчук І.А.

В судових засіданнях приймали участь представники:

від позивача: Паламарчук О.А., згідно довіреності від 05.01.2017р.

від відповідача: Каланжов В.В., згідно довіреності №54 від 25.01.2017р.

від третьої особи - ФОП ОСОБА_1: ОСОБА_1, згідно паспорту

від третьої особи - Саратської районної ради: Байло А.А., згідно довіреності від 18.07.2016р.

В засіданні 14.03.2017р. приймали участь представники:

від позивача: Паламарчук О.А., згідно довіреності від 05.01.2017р.

від відповідача: Каланжов В.В., згідно довіреності №54 від 25.01.2017р.

від третьої особи - ФОП ОСОБА_1: не з`явився

від третьої особи - Саратської районної ради: Байло А.А., згідно довіреності від 18.07.2016р.

Суть спору: про визнання недійсною додаткової угоди про розірвання договору від 19.09.2016р., укладеної між Комунальним закладом „Саратська центральна районна лікарня" та ТОВ „Інформполісервіс";

про зобов'язання Комунального закладу „Саратська центральна районна лікарня" усунути перешкоди у користуванні орендованим майном - нежилим приміщенням загальною площею 23,64кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, шляхом заборони передачі в оренду будь-яким третім особам даного приміщення до закінчення строку договору оренди - 01.04.2017р.

Позивач підтримує заявлені позовні вимоги, подав пояснення від 14.03.2017р. за вх.№5942/17, нормативне обґрунтування позовної вимоги від 16.02.2017р., за вх.№3946/17, заяву про зміну позовних вимог від 16.02.2017р. за вх.№2-934/17, яку прийнято судом до розгляду по суті.

Первинні позовні вимоги позивача складали: про визнання недійсною додаткової угоди про розірвання договору від 19.09.2016р., укладеної між Комунальним закладом „Саратська центральна районна лікарня" та ТОВ „Інформполісервіс"; про зобов'язання Комунального закладу „Саратська центральна районна лікарня" усунути перешкоди у користуванні орендованим майном - нежилим приміщенням загальною площею 23,64кв.м., за адресою: АДРЕСА_1.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 01.04.2013р. між ТОВ „Інформполісервіс" та КЗ „Саратська ЦРЛ" укладено договір оренди нежилого приміщення №5, згідно якого позивач орендує у відповідача на першому поверсі частину поліклінічного відділення ЦРЛ, загальною площею 23,64кв.м. для розміщення аптечного закладу. При цьому, строк дії договору сторонами визначено до 01.04.2014р. та одночасно передбачено, що у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення цього договору після закінчення строку його дії протягом місяця, договір вважається пролонгованим на той самий строк і на тих самих умовах, у зв'язку з чим позивач вважає договір оренди пролонгованим до 01.04.2017р. 31.05.2016р. листом №60 позивач звернувся до відповідач з проханням переукласти договір оренди на його нову компанію ТОВ „Фармдрайв", або укласти додаткову угоду про заміну орендаря, відповідь на який не отримав. З метою заміни орендаря позивач 19.09.2016р. підписав із орендодавцем додаткову угоду про розірвання договору оренди та акт приймання-передачі без дати, який він вважає нечинним, з підстав того, що приміщення фактично ним не звільнялось, за актом приймання-передачі орендодавцю не поверталось, та в ньому функціонує аптечний заклад позивача. Крім того, позивач вказує, що він сплачував орендну плату за вересень - листопад 2016р. по договору №5 від 01.03.2013р. за рахунками, які надавав відповідач. Листом №96 від 04.11.2016р. позивач відкликав лист №60 про переукладення договору із іншою юридичною особою. Із газети „Час, Люди, Події" від 05.11.2016р. позивачу стало відомо, що на те, приміщення, що ним орендується оголошено конкурс для визначення орендаря, за результатами якого переможцем визнано ФОП ОСОБА_1 Так, дії відповідача позивач вважає незаконними з огляду на те, що він має переважне право на укладання договору оренди на новий строк так як сумлінно виконувало обов'язки орендаря.

Відповідач проти позову заперечує, подав відзив на позов від 28.01.2017р. за вх.№1911/17, де вказує, що ТОВ „Фармдрайв" не є правонаступником ТОВ „Інформполісервіс", у зв'язку з чим були відсутні підстави для переукладання договору оренди №5 від 01.04.2013р. З підстав підписання між сторонами додаткової угоди від 19.09.2016р. про розірвання договору оренди №5, договір оренди припинився, у зв'язку з чим відповідач вважає твердження позивача про те, що договір №5 є діючим, безпідставними. Крім того, відповідач вказує, що надлишково сплачену позивачем орендну плату за частину вересня 2016р. повернуто платнику, подалі рахунків на оплату орендної плати відповідач позивачу не виставляв. Також, відповідач вважає, що, у зв'язку з розірванням сторонами 19.09.2016р. договору оренди №5 від 01.04.2013р., у нього виникло право знову передавати майно в оренду, що і було зроблено шляхом проведення конкурсу, як того вимагає чинне законодавство. Відповідач вказує на відсутність у позивача переважного права на укладання договору оренди на новий строк, так як строк дії договору не закінчувався, а договір оренди було розірвано за згодою сторін.

Ухвалою суду від 26.01.2017р., з врахуванням клопотання відповідача від 26.01.2017р. за вх.№2-447/17, до участі у справі залучено ФОП ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ФОП ОСОБА_1 проти позову позивача заперечує, про що виклав у відзиві від 09.02.2017р. за вх.№3175/17, де вказує, що приймав участь у конкурсі на визначення орендаря спірного майна та переміг у ньому, у зв'язку з чим із ним відповідач уклав договір оренди від 05.12.2016р.

Ухвалою суду від 09.02.2017р., за клопотанням відповідача від 01.02.2017р. за вх.№2-596/17, до участі у справі залучено Саратську районну раду в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Клопотання сторін від 24.01.2017р. за вх.№1679/17, від 08.02.2017р. за вх.№3122/17 про відкладення розгляду справи, від 16.02.2017р. за вх.№3866/17, від 16.02.2017р. за вх.№3932/17, від 16.02.2017р. за вх.№3929/17, від 10.03.2017р. за вх.№5689/17 про долучення документів до справи були судом задоволені.

Ухвалою суду від 16.02.2017р., за клопотанням сторін від 16.02.2017р. за вх.№2-944/17, згідно ч.3 ст.69 ГПК України, строк розгляду справи продовжено до 15.03.2017р.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, оцінивши пояснення представників сторін та їх правові позиції, суд встановив наступне:

01.04.2013р. між КЗ „Саратська ЦРЛ" (орендодавець) та ТОВ „Інформполісервіс" (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення №5, згідно умов якого у порядку та на умовах, визначених договором, орендодавець зобов'язується передати орендарю, а орендар зобов'язується прийняти у строкове платне користування нежитлове приміщення, що знаходиться на першому поверсі будівлі поліклініки відділення орендодавця, за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 23,64кв.м. Приміщення, що орендується, надається орендарю для розміщення аптечного пункту з метою роздрібної торгівлі лікарськими засобами (п.п.1.1., 1.2., 1.3., 2.1. договору).

У відповідності до умов п.п.3.6., 3.8. договору оренди нежитлового приміщення №5 від 01.04.2013р. після закінчення строку оренди або при припиненні (розірванні) цього договору орендар у 5-денний строк повертає орендодавцю майно шляхом підписання сторонами акту приймання-передачі майна. Обов'язок по складанню акта прийому-передачі покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні договору.

Згідно п.п.8.1., 8.4., 8.9.3. договору оренди нежитлового приміщення №5 від 01.04.2013р. цей договір укладається строком на 1 рік, діє з 01.04.2013р. по 01.04.2014р. У разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається пролонгованим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Дія договору припиняється у разі розірвання договору за згодою сторін.

Позивач за договором №5 від 01.04.2013р. набув у фактичне користування майно за актом передачі-приймання не житлового приміщення від 01.04.2013р.

Листом №60 від 31.05.2016р. позивач звернувся до відповідача із повідомленням про його реорганізацію в іншу юридичну особу - ТОВ „Фармдрайв", та проханням переукласти договір оренди №5 від 01.04.2013р., вказаний лист відкликано позивачем листом №96 від 04.11.2016р.

ТОВ „Фармдрайв" листом №46 від 05.07.2016р. повідомило КЗ „Саратська ЦРЛ" про намір орендувати майно у смт. Сарата, вул. Котовського,2.

Додатковою угодою від 19.09.2016р. про розірвання договору, підписаною та скріпленою печатками КЗ „Саратська ЦРЛ" та ТОВ „Інформполісервіс", у зв'язку із реорганізацією орендаря, орендодавець та орендар прийшли до згоди розірвати договір оренди нежитлового приміщення №5 від 01.04.2013р. З моменту вступу в дію цієї додаткової угоди сторони не вважають себе пов'язаними будь-якими правами і зобов'язаннями, що виникли з договору. Зобов'язання сторін за договором, зазначеним у п.1 цієї угоди припиняються з моменту набрання чинності цією угодою. У зв'язку із розірванням договору, жодна із сторін не має претензій до іншої сторони по договору. Орендар зобов'язаний в п'ятиденний термін з дати підписання даної додаткової угоди передати за актом приймання-передачі орендоване нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке розташоване на першому поверсі поліклінічного відділення орендодавця, загальною площею 23,64кв.м. (п.п.1, 2, 3 додаткової угоди).

До матеріалів справи подано акт прийому-передачі об'єкта оренди до договору оренди нежитлового приміщення №5 від 01.04.2013р., підписаний сторонами та скріплений їх печатками, який не містить дати його складання, але засвідчує обставину, що при його підписанні орендар передав, а орендодавець прийняв нежитлове приміщення загальною площею 23,64кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, у задовільному стані, придатному для ведення господарської діяльності.

Крім того, листом №97 від 07.11.2016р. позивач висловив незгоду із проведенням відповідачем конкурсу для визначення орендаря спірного об'єкту нерухомості, відзначаючи, що договір №5 від 01.04.2013р. є діючим.

Із позицією позивача стосовно того, що договір оренди №5 від 01.04.2013р. діє відповідач не погодився у листі №948 від 08.11.2016р.

Відповідачем було виставлено позивачу рахунок-фактуру на оплату орендної плати та комунальних платежів №4 від 17.10.2016р., який позивачем оплачений у повному обсязі згідно платіжних доручень №№949, 950, 951 від 08.11.2016р. Надлишок орендної плати та плати за комунальні послуги повернуто відповідачем позивачу за платіжними дорученнями №1 від 02.12.2016р., №2868 від 05.12.2016р., №2 від 16.12.2016р., №1 від 23.01.2017р.

З метою визначення орендаря на майно, на підставі рішення Саратської районної ради Одеської області №127-VII від 30.09.2016р. „Про надання згоди на передачу в оренду частини вестибулю поліклініки КЗ „Саратська ЦРЛ" для торгівлі лікарськими засобами", відповідачем було проведено конкурс у листопаді 2016р., в підтвердження чого до справи подано Реєстр отриманих пропозицій на конкурс для визначення орендаря майна від 16.11.2016р.

Згідно протоколу №2 засідання конкурсної комісії з проведення конкурсу для визначення орендаря нерухомого майна від 16.11.2016р. ФОП ОСОБА_1 визнано орендарем частини приміщення на першому поверсі вестибуля, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, площею 23,64кв.м.

05.12.2016р. між КЗ „Саратська ЦРЛ" (орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди нежилого приміщення, згідно якого орендодавець на підставі рішення Саратської районної ради Одеської області від 30.09.2016р. №127-VII „Про надання згоди на передачу в оренду частини вестибулю поліклініки КЗ „Саратська ЦРЛ" для торгівлі лікарськими засобами", наказу головного лікаря від 16.11.2016р. №409 „Про затвердження протоколу засідання конкурсної комісії з проведення конкурсу для визначення орендаря майна" передає, а орендар приймає в оренду частину вестибюлю, за номером експлікації 25, до плану будівлі, загальною площею 23,64кв.м., на першому поверсі поліклініки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, для торгівлі лікарськими засобами (п.1.1. договору).

05.12.2016р. між КЗ „Саратська ЦРЛ" та ФОП ОСОБА_1 складено та підписано акт прийняття-передачі нежилого приміщення, обумовленого договором оренди від 05.12.2016р.

Також, ФОП ОСОБА_1 подано до справи квитанції до прибуткового касового ордеру №552 від 06.03.2017р., №384 від 16.02.2017р.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи документи, подані сторонами докази та викладені ними правові позиції, суд вважає заявлені позивачем позовні вимоги щодо визнання недійсною додаткової угоди про розірвання договору від 19.09.2016р., укладеної між Комунальним закладом „Саратська центральна районна лікарня" та ТОВ „Інформполісервіс", зобов'язання КЗ „Саратська центральна районна лікарня" усунути перешкоди у користуванні орендованим майном неправомірними, такими, що не відповідають дійсними обставинам справи з огляду на наступні положення законодавства.

Згідно ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору (ч.ч.1, 2, 3 ст.17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна").

За положеннями ст.26 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об'єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об'єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем. Договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.28 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" орендареві забезпечується захист його права на майно, одержане ним за договором оренди, нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту права власності. Орендар може зажадати повернення орендованого майна з будь-якого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні ним, відшкодування шкоди, завданої майну громадянами і юридичними особами, включаючи орендодавця.

Згідно ч.1 ст.396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

За положеннями ч.ч.1, 2, 3 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Положення ч.1 ст.764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (п. 1 ст.626, ст. 627, п.1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Положеннями ч.ч.1, 2, 3 ст.215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Приписи п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009р. №9 передбачають, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Отже, в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Обґрунтовуючи позовну вимогу про визнання недійсною додаткової угоди від 19.09.2016р., позивач послався на ту обставину, що підписав додаткову угоду, так як був введений відповідачем в оману, оскільки вважав, що розірвавши договір оренди, надасть можливість ТОВ „Фармдрайв" набути прав орендодавця на спірний об'єкт оренди, тоді як подальша передача об'єкту в оренду відбулась за конкурсом, в якому перемогла інша особа.

Маючи намір переукласти договір оренди від 01.04.2013р., позивач збирався реорганізуватись у ТОВ „Фармдрайв", доказів здійснення чого суду не надано, позаяк, у відповідача були відсутні підстави для переукладання договору, так як ТОВ „Фармдрайв" є іншим, відмінним від позивача, самостійним господарюючим суб'єктом.

Матеріали справи не містять доказів введення відповідачем позивача в оману при підписанні додаткової угоди про розірвання договору оренди від 01.04.2013р., також посилання на існування таких доказів сторонами не зроблено.

До додаткової угоди від 19.09.2016р. сторонами підписано та скріплено печаткою акт приймання-передачі, який не містить дати, але в ньому вказано на те, що об'єкт оренди повертається від позивача відповідачу.

Сторони у власних поясненнях вказували на той факт, що спірний об'єкт оренди до цього часу експлуатується позивачем, із чого суд робить висновок, що із підписанням вказаного акту не відбулось фактичне повернення об'єкта оренди, але цей факт не впливає на чинність додаткової угоди від 19.09.2016р.

Посилання позивача на сплату орендної плати на користь відповідача протягом вересня - листопада 2016р. не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи, з огляду на те, що судом вище було встановлено повернення відповідачем позивачу надлишково (понад півмісяця вересня 2016р.) сплаченої суми орендної плати.

Таким чином, суд вбачає, що орендні правовідносини між ТОВ „Інформаполісервіс" та КЗ „Саратська центральна районна лікарня" фактично припинились із підписанням додаткової угоди від 19.09.2016р., однак, наявне порушення товариством обов'язку щодо фактичного повернення об'єкту оренди. З врахуванням викладених обставин, у відповідача було наявним право передавати спірний об'єкт оренди у наступну оренду, але на умовах конкурсу, як того вимагають положення Закону України „Про оренду державного та комунального майна".

Не відповідає дійсності твердження позивача стосовно того, що у нього наявне переважне право на укладання договору оренди на новий строк, так як строк договору оренди від 01.04.2013р. спливає - 01.04.2017р., тоді як додатковою угодою за згодою сторін договір оренди розірвано достроково, до закінчення строку його дії, а положення статті 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна", ч.1 ст.777 ЦК України передбачають право на укладення договору оренди на новий строк лише у разі закінчення строку його дії, а не у випадку його дострокового розірвання.

За таких умов, судом було перевірено всі обставини, на які послався позивач, як на підставу своїх вимог про визнання недійсною додаткової угоди про розірвання договору від 19.09.2016р., укладеної між Комунальним закладом „Саратська центральна районна лікарня" та ТОВ „Інформполісервіс", досліджено чинне законодавство, яке регулює спірні правовідносини, та те, на яке посилався позивач, за результатами чого незнайшли своє підтвердження обставини, що на них вказувало ТОВ „Інформполісервіс", з якими закон пов'язує визнання угод недійсними, а саме, невідповідність змісту умов додаткової угоди вимогам закону, з огляду на що суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги позивача про визнання недійсною додаткової угоди про розірвання договору від 19.09.2016р.

Таким чином, з огляду на те, що згідно додаткової угоди від 19.09.2016р. сторонами розірвано договір оренди нежитлового приміщення №5 від 01.04.2013р., відсутні підстави позивача посилатись на порушення відповідачем його прав, як орендаря, наступною передачею приміщення в оренду ФОП ОСОБА_1 на підставі договору оренди від 05.12.2016р., укладеного за результатами проведеного конкурсу, з підстав чого у задоволенні позовної вимоги позивача про зобов'язання КЗ „Саратська центральна районна лікарня" усунути перешкоди у користуванні орендованим майном - нежилим приміщенням, за адресою: АДРЕСА_1, шляхом заборони передачі в оренду будь-яким третім особам даного приміщення до закінчення строку договору оренди - 01.04.2017р.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК України).

За таких обставин, суд за недоведеністю та необґрунтованістю повністю відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог.

Згідно ст.49 ГПК України судовий збір, сплачений позивачем за розгляд даного позову в сумі 2756грн. відноситься за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82- 85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити ТОВ „Інформполісервіс" у задоволенні позову повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст.85 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 17 березня 2017 р.

Суддя І.А. Малярчук