ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.03.2017 Справа № 904/263/17

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, м. Дніпро

про визнання таким, що не переривався та продовжує діяти договір оренди земельної ділянки від 15.05.2003р. та зобов'язання поновити договір оренди земельної ділянки

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, дов. №875 від 26.10.2016р.;

від відповідача: Армашова І. М., дов. №9-4-0.6-6076.2-16 від 31.05.2016р.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду з позовом, в якому просить:

- визнати таким, що не переривався та продовжує діяти договір оренди земельної ділянки з земель запасу Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 121,5 га гіллі (яка складається з двох частин 67,7885 га., кадастровий номер НОМЕР_1 та 53,7115 кадастровий номер НОМЕР_2), який було зареєстровано Дмитрівською сільською радою шляхом вчинення запису до книги реєстрації договорів оренди землі від 03.06.2003р. за №17;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області поновити договір оренди земельної ділянки з земель запасу Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 121,5 га гіллі (яка складається з двох частин 67,7885 га., кадастровий номер НОМЕР_1 та 53,7115 кадастровий номер НОМЕР_2), який було зареєстровано Дмитрівською сільською радою шляхом вчинення запису до книги реєстрації договорів оренди землі від 03.06.2003р. за №17, шляхом укладання з орендарем додаткової угоди про поновлення договору оренди землі.

Позовні вимоги обґрунтовує посиланням на приписи ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», та зазначає, що конклюдентні дії позивача, а саме: продовження користування спірною земельною ділянкою та внесення відповідної орендної плати після закінчення строку дії договору оренди, свідчать про його намір скористатися своїм переважним правом на поновлення вказаного договору оренди на новий строк, а відсутність письмового повідомлення про відмову в поновленні договору оренди протягом місяця після закінчення його строку, підтверджує наявність підстав визнання спірного договору оренди земельної ділянки таким, що не переривався та продовжує діяти.

Відповідач позовні вимоги не визнав, у відзиві на позов зазначив, що датою державної реєстрації договору оренди землі від 15.05.2003р., укладеного між Петропавлівською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області (орендодавцем) та ФОП ОСОБА_1 (орендарем) є 03.06.2003р., саме момент засвідчення договору гербовою печаткою Дмитрівської сільської ради та підписом голови Дмитрівської сільської ради ОСОБА_4 Термін дії договору оренди складав 9 років 7 місяців. Отже, строк дії договору закінчився 03.01.2013р. Виходячи із приписів норми ст. 33 Закону України «Про оренду землі» додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення мала бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі мало бути оскаржено в суді. У зв'язку із тим, що додаткова угода до договору оренди землі мала бути укладена сторонами не пізніше 03.02.2013р., відповідач вважає, що саме із цієї дати розпочинається початок перебігу строку позовної давності. За вказаних обставин, відповідач зазначає, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду із заявленими позовними вимогами, у зв'язку із чим просить суд застосувати наслідки порушення позивачем такого строку та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, тому не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання відповідача та вважає за можливе розгляд справи за наявними у справі і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, у судовому засіданні оголошувалася перерви з 02.02.2017р. по 21.02.2017р., з 21.02.2017р. по 16.03.2017р.

В порядку ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

15.05.2003р. на підставі розпорядження голови райдержадміністрації від 03.04.2003р. №152-р-03 між Петропавлівською райдержадміністрацією, як орендодавцем, та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, як орендарем, укладений договір оренди землі, відповідно до п.1. якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку з земель запасу Дмитрівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Об'єктом оренди є земельна ділянка загальною площею 121,5 га, в тому числі: ріллі 121,5 га. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 407 997 грн. без урахування коефіцієнту індексації. Земельна ділянка, яка передається в оренду, не має недоліків, що можуть перешкоджати її ефективному використанню (п.1. договору).

Згідно з п.2.1 договору земельна ділянка передана в оренду з метою сільськогосподарського використання для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Пунктом 2.2 Договору передбачено, що термін його дії 9 років 7 місяців, починаючи з дати його реєстрації. Після закінчення строку договору оренди орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та у розмірі 20 грн. за 1 га в перший рік оренди, всього 2430 грн. за перший рік оренди, наступні роки 83 грн. з гектара всього в розмірі 10 084 грн. 50 коп. (п. 2.3 договору оренди землі).

04.04.2003р. підписаний акт встановлення та погодження меж земельної ділянки приватному підприємцю ОСОБА_1, в якому зазначено, що розміри та місцеположення земельної ділянки показані на викопіюванні, що додається до акту. Крім того, у вказаному акті голова Петропавлівської районної державної адміністрації ОСОБА_5 за участю голови Дмитрівської сільської ради ОСОБА_4 в присутності приватного підприємця ОСОБА_1 передав земельну ділянку загальною площею 121,5 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (а.с.17-19)

Переважне право орендаря на поновлення дії договору оренди земельної ділянки після закінчення строку договору оренди передбачено пунктом 2.2. договору.

При цьому, орендар повинен не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Враховуючи, що договір оренди землі, відповідно до п.2.2. договору, укладено на 9 років 7 місяців починаючи з дати його реєстрації, дія договору закінчилася 03.01.2013 року.

За вимогами ст. 18 Закону України "Про оренду землі" (в редакції станом на 15.05.2003р.) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Статтею 124 Земельного кодексу України (в редакції станом на 15.05.2003р.) визначено, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації; приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Договір оренди земельної ділянки від 15.05.2003р. пройшов державну реєстрацію в порядку, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998р. №2073. Таким чином, датою державної реєстрації вищевказаного договору оренди землі є 03.06.2003р., саме момент засвідчення договору гербовою печаткою Дмитрівської сільської ради та підписом голови Дмитрівської сільської ради ОСОБА_4

28.11.2012р. позивач звернувся до Петропавлівської районної державної адміністрації з листом, яким просив продовжити термін дії договору на новий строк (а.с.20).

Відповідно до витягу з протоколу № 45 засідання комісії з питань регулювання земельних відносин при Петропавлівській адміністрації від 21.12.2012р., розглянувши заяву ОСОБА_1 про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки площею 121,5 га ріллі, укладеного 15.05.2003р. з райдержадміністрацією, на території Дмитрівської сільської ради вирішили: рекомендувати голові райдержадміністрації продовжити ПП ОСОБА_1, на 5 років, договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 121,5 га ріллі на території Дмитрівської сільської ради, за умови виготовлення ПП ОСОБА_1 в місячний термін: акту поновлення меж земельної ділянки з кадастровим планом, за результатами кадастрової зйомки; агрохімічного паспорта земельної ділянки, відповідно до наказу Мінагрополітики від 11.10.2011р. № 536.

31.01.2013р. Петропавлівська районна державна адміністрація направила на адресу приватного підприємця ОСОБА_1 лист-повідомлення (вих. №15/7-298 від 31.01.2013р.), в якому зазначила про розгляд комісією з питань регулювання земельних відносин при Петропавлівській районній державній адміністрації 21.12.2012р. заяв ОСОБА_1 від 28.11.2012р. №15/20-4696, від 07.12.2012р. №15/20-4854, від 07.12.2012р. №15/20-4856 щодо продовження терміну дії договорів оренди земельних ділянок площами 121,5га, 18,0га, 102,672га. Комісія прийняла рішення рекомендувати голові Петропавлівської райдержадміністрації продовжити позивачеві на п'ять років договори оренди земельних ділянок, у тому числі і спірної земельної ділянки площею 121,5га, за умови виготовлення у місячний термін наступних документів: акту поновлення меж земельної ділянки з кадастровим планом, за результатами кадастрової зйомки; Агрохімічного паспорту земельної ділянки, відповідно до наказу Мінагрополітики від 11.10.2011 №536. Також комісія повідомила, що у разу ненадання зазначених документів у строк до 15.02.2013р. Петропавлівська районна державна адміністрація не має наміру продовжувати дію договорів оренди, зазначених в заявах.

Листом від 19.03.2013р. за вих. №15/7-672 Петропавлівська районна державна адміністрація повідомила позивача про зміни, які відбулися в законодавстві, а саме, що питання поновлення договорів оренди земельних ділянок з 01.01.2013р. не відноситься до її компетенції (а.с.22).

Як стверджує позивач, листом від 16.06.2015р. Головне управління Держземагентства у Дніпропетровській області відмовило ФОП ОСОБА_1 у продовженні строку дії договору оренди земельної ділянки у зв'язку з тим, що заява про поновлення договору оренди землі була подана після спливу строку на поновлення, тобто після закінчення строку, на який його було укладено та не наданням проекту додаткової угоди.

Позивач не погодився з відмовою у поновленні строку дії договору оренди земельної ділянки та у квітні 2016 року звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області та до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про поновлення строку дії договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 15.05.2003р., загальною площею 121,5га, яка складається з двох частин 67.7885га, кадастровий номер НОМЕР_1 та 53.7115га, кадастровий номер НОМЕР_2, розташованої на землях Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, укладеного ним з Петропавлівською державною районною адміністрацією на тих самих умовах, викладених в договорі та на той самий строк.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2016р. у справі № 904/3144/16, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.11.2016р., Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні вказаного позову. Приймаючи рішення, господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з відсутності в матеріалах справи доказів укладення сторонами додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки, що є обов'язковою умовою для такого поновлення в порядку, встановленому ч. 6 ст.33 Закону України "Про оренду землі";

Звертаючись повторно до господарського суду із даним позовом, позивач просить суд захистити його право на поновлення договору оренди на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" зважаючи на те, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 до даного часу продовжує користуватись спірною земельною ділянкою, оплачує орендну плату - 3% від вартості земельної ділянки і погоджується укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди з врахуванням змін в законодавстві про розмір орендної плати.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За приписами ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До 2013 року земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності надавалися в оренду за рішенням районних державних адміністрацій (ст. 122 Земельного кодексу України в редакції до 2013р.). Законом України від 06.09.2012р. № 5245-УІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" (який набрав чинності 01.01.2013р.) внесено зміни до Земельного кодексу України відповідно до яких з 01 січня 2013 року повноваження щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності перейшли до Центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів (Держземагентство України). Таким чином, з 1 січня 2013 року від імені та в інтересах держави України право власності земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності здійснював центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів та його територіальні органи, а отже, районні державні адміністрації з 2013 року позбавлені таких повноважень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.14 № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" останній постановив (…) утворити Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру реорганізувавши Державне агентство земельних ресурсів України (…).

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.15 № 5 "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" постановлено утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком 1. Реорганізувати територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком 2 (п. 2). Установити, що територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів, які реорганізуються, продовжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру (п. 3).

Враховуючи наведене, після укладення між Петропавлівською райдержадміністрацією (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар) договору оренди землі та станом на час закінчення терміну, на який його було укладено, відбулись зміни в чинному законодавстві, які регламентують порядок укладення договорів оренди землі із земель державної та комунальної власності.

Як наслідок, через таку зміну законодавчих та інших підзаконних нормативно-правових актів (у т.ч. наведених вище), змінився і орендодавець земельної ділянки за договором оренди землі яким є Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Правовідносини щодо оренди земельних ділянок, які виникли між сторонами, регулюються насамперед Законом України "Про оренду землі", Земельним кодексом України та Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 ст.792 Цивільного кодексу України також встановлено, що відносини по найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Статтею 2 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно із ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Як правові підстави для звернення з позовом позивачем визначені положення ч.6 ст.33 Закону України "Про оренду землі".

Відповідно до ст.31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно з ч.ч.1, 3 Цивільного кодексу України строк, що визначений роками спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Строк, що визначений місяцем, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Враховуючи умови п.2.2 договору оренди землі від 15.05.2003р., датою закінчення дії цього договору є 03.01.2013р.

12.03.2011р. набрав чинності Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 № 3038 -VI, Прикінцевими положеннями якого статтю 33 Закону України "Про оренду землі" викладено у новій редакції і до спірних правовідносин щодо пролонгації (продовження, поновлення) договору має застосовуватися саме та редакція Закону України "Про оренду землі", яка була чинною на момент їх виникнення, тобто, редакція, яка діяла після 12.03.2011р.

Відповідно до приписів частин 1-5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на час закінчення строку дії Договору) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Разом з тим, згідно з ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу (ч. 7 ст. 33 Закону України "Про оренду землі").

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку (ч. 8 ст. 33 Закону України "Про оренду землі").

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді (ч. 9 ст. 33 Закону України "Про оренду землі").

Частини 2-5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" встановлюють процедуру, дотримання якої є необхідним для реалізації переважного права орендаря на поновлення договору оренди землі.

Виходячи з приписів ст. ст. 319, 626 Цивільного кодексу України, слід дійти висновку, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою ст. 33 Закону України "Про оренду землі", можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Таким чином, наведена норма у ч.1 регламентує переважне право орендаря перед іншими особами на укладення договору оренди землі, а в ч.6 - підстави поновлення договору оренди, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди.

Відтак, ст.33 Закону України "Про оренду землі" містить дві різні правові конструкції, а зміст права, підстави та обставини для захисту переважного права орендаря, яке виникає відповідно до частин першої-п'ятої зазначеної статті, не є тотожними змісту та підставам захисту його права, яке виникає за частиною шостою наведеної вище статті.

Для застосування ч. 6 ст.33 Закону України "Про оренду землі" необхідна наявність наступних юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належним чином виконує свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договору оренди.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 25.02.2015 у справі №6-219цс14 та у справі №6-10цс15, у постановах від 18.03.2015 у справі №6-3цс15 та у справі №6-4цс15, постанові від 25.05.2016 у справі №3-312гс16, постанові від 23.03.2016 у справі №6-146цс16.

Пролонгація договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, відбувається автоматично, проте в силу приписів частин 7 - 9 ст.33 Закону України "Про оренду землі" у місячний строк обов'язково має бути укладена додаткова угода, яка засвідчує юридичний факт поновлення договору.

Наведене є підставою для висновку про застосування до обох правових конструкцій поновлення договору оренди землі ч.3 ст.33 Закону України "Про оренду землі", відповідно до якої орендар має надіслати проект додаткової угоди орендодавцеві, і, оскільки про пролонгацію може бути остаточно відомо лише через місяць після закінчення строку дії договору, надіслати у цьому випадку проект про продовження договору на той самий строк і на тих самих умовах після спливу цього місячного строку і відмови у місячний строк укласти відповідну саме ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" додаткову угоду.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України (постанова від 13.04.2016р. по справі №911/3378/15).

Наведеною вище нормою прямо встановлена обов'язковість оформлення додаткової угоди до договору оренди землі для оформлення факту його поновлення. При цьому, додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

За приписами ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 33 Господарського процесуального кодексу).

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено вище, позивач звернувся до орендодавця (райдержадміністрації) з проханням продовжити строк дії договору, однак не дотримався процедури звернення - не надав проекту додаткової угоди. Додаткова угода про поновлення строку дії договору оренди до договору оренди землі від 15.05.2003 станом на час розгляду справи з позивачем не укладена.

Враховуючи, що позивач не надав доказів звернення до відповідача із вимогою продовжити договір на той самий строк і на тих самих умовах, і така додаткова угода не була укладена у строк встановлений у законі (місячний), господарський суд вважає, що позивач не надав належних доказів на підтвердження юридичного факту поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах, як і того факту, що його право на укладення додаткової угоди про пролонгацію договору на підставі ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" є порушеним.

Крім того, позивачем не надано належних і допустимих доказів про оскарження дій орендодавця щодо зволікання та неукладення додаткової угоди про продовження строку дії спірного договору.

Надані позивачем в матеріали справи під час її судового розгляду лист-вимога від 22.10.2016р. та лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі від 22.10.2016р., додатком до якого зазначений проект додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, не приймаються судом в якості належного доказу звернення до орендаря із проектом додаткової угоди в контексті вимог ст. 33 Закону України "Про оренду землі", оскільки вказані дії виконані позивачем поза межами встановленого чинним законодавством строку. А з урахуванням заперечень відповідача щодо отримання зазначеного проекту не підтверджені належними доказами направлення поштою або вручення Головному управлінню Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

За встановлених обставин, у господарського суду відсутні правові підстави для визнання таким, що не переривався та продовжує діяти договір оренди земельної ділянки з земель запасу Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 121,5 га гіллі (яка складається з двох частин 67,7885 га., кадастровий номер НОМЕР_1 та 53,7115 кадастровий номер НОМЕР_2), який було зареєстровано Дмитрівською сільською радою шляхом вчинення запису до книги реєстрації договорів оренди землі від 03.06.2003р. за №17, та, відповідно, для зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області поновити вказаний договір оренди земельної ділянки.

Наведені позивачем в позові доводи, зокрема, посилання на правову позицію у постанові Верховного Суду України від 23.11.2016р. у справі № 6-2540цс16, яка приймалась зі спору, який не є подібними до правовідносин, що мають місце в даній справі, - не можуть слугувати підставою для задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене позовні вимоги є необґрунтованими, не підтвердженими належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо застосування наслідків спливу строку позовної давності, про який заявлено відповідачем у відзиві на позовну заяву, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України унормовано, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до абз.1, 2 п.2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давн6ості у вирішення господарських спорів за змістом частини першої статті 261 ЦК України» позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З урахуванням встановлених обставин та не доведення позивачем належними доказами порушення його прав чи охоронюваних законом інтересів відповідачем, клопотання останнього про застосування до правовідносин позовної давності задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя І.А. Рудь

Повне рішення складено 21.03.2017