ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року Справа № 915/1609/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Іванової Л.Б. (доповідач), Гольцової Л.А., Губенко Н.М.,
розглянувши касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк"
на рішення та постановуГосподарського суду Миколаївської області від 08.06.2016 Одеського апеляційного господарського суду від 08.11.2016
у справі№ 915/1609/15 Господарського суду Миколаївської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Південьагрохім"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Національний Банк України
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5
простягнення 604057,86 грн.
за участю представників сторін:

позивача: Мединський М.М.

відповідача: Васильєва О.А.

третьої особи-1: не з'явилися

третьої особи-2: ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Південьагрохім" про стягнення заборгованості за кредитним договором від 21.05.2013 № КЮ-ВКЛ-2017554 у розмірі 604067, 86 грн., з яких: 400000, 00 грн. - заборгованість за простроченим кредитом; 83506, 85 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 4175, 34 грн. - 3 % річних від суми простроченого кредиту; 17187, 54 грн. - пеня за несвоєчасне повернення боргу; 82328, 75 грн. заборгованості за простроченим процентам; 859,38 грн. - 3 % річних від суми прострочених процентів; 16000 грн. - штраф.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 08.06.2016 у справі № 915/1609/15 (суддя Фролов В.Д.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 20.12.2016 (колегія суддів у складі: головуючого судді Лисенко В.А., суддів Савицького Я.Ф., Ліпчанської Н.В.), в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 08.06.2016 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20.12.2016 у справі № 915/1609/15, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою до суду, скаржник посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права. Так, скаржник вказує на те, що судами правильно застосовано норми ст.ст. 1, 19, 20 Закону України "Про заставу" та не враховано, що звернення стягнення на предмет застави є виключним правом заставодержателя, а не його обов'язком; порушено ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", якою заборонено під час тимчасової адміністрації задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, яким є ОСОБА_5, та зарахування зустрічних вимог; не надали юридичної оцінки тій обставині, що ОСОБА_5 звернувся до банку із заявою про визнання кредиторських вимог по всім депозитним договорам, в тому числі і тим, які забезпечують виконання зобов'язань у цій справі; а також не враховано ціни позову, яка є більшою за заставну вартість депозитів.

20.02.2017 до Вищого господарського суду України надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "Південьагрохім" на касаційну скаргу, в якому відповідач просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, касаційну скаргу - без задоволення.

Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" 22.02.2017 до суду касаційної інстанції подані додаткові пояснення до касаційної скарги.

Сторони згідно з приписами статті 1114 Господарського процесуального кодексу України були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак третя особа-1 не скористалася передбаченим законом правом на участь у перегляді справи в касаційній інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових актів, вважає касаційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Місцевим та апеляційним господарськими судами під час розгляду справи встановлено, що 21.05.2013 між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (банк, кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Південьагрохім" (позичальник) було укладено договір кредиту № КЮ-ВКЛ-2017554 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов'язується своєчасно повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші зобов'язання за цим Договором.

Відповідно до п. 1.1.1 Кредитного договору (в редакції додаткового договору № 2) надання кредиту здійснюється окремими частинами в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості в сумі 400000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 25,5% річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 09.04.2015 включно, на умовах визначених цим договором.

Згідно із п. 3.3.3 Кредитного договору позичальник зобов'язаний протягом строку використання кредиту сплачувати проценти за користування Кредитом, комісії, в порядку, визначеному цим договором.

Відповідно до п.п. 2.2, 2.2.2 Кредитного договору нарахування та сплата процентів за користування кредитом здійснюється виходячи із розміру процентної ставки, встановленої в п. 1.1.1. цього договору, або встановленої відповідно до п.п. 1.1.3, 1.1.4. цього договору. Сплата процентів здійснюється у валюті кредиту щомісячно, не пізніше 10 (десятого) числа місяця, наступного за звітним, та в день кінцевого терміну повернення заборгованості за кредитом.

Згідно з п. 2 Додаткового договору № 2 сторони домовились, що відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України умови цього Додаткового договору щодо встановлення плати за користування кредитом у розмірі 25,5% річних застосовується з 01.03.2014.

Відповідно до п. 3.3.4. Кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути кредитору у повному обсязі кредит, сплатити проценти та комісії, а також можливі штрафні санкції порядку та терміни, визначені цим Договором.

Пунктом 3.3.9 Кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний протягом дії цього договору, щоквартально, не пізніше двадцятого числа першого місяця кварталу наступного за звітним, надавати кредитору належним чином засвідчені копії: бухгалтерського балансу (форма 1); звіту про фінансові результати (форма 2).

Як визначено п. 4.2 Кредитного договору, у випадку порушення позичальником вимог п. 3.3.1, 3.3.6-3.3.16 цього договору, позичальник сплачує кредитору штраф у розмірі 2 % від максимального ліміту заборгованості, визначеного в п. 1.1.1 цього договору за кожний випадок порушення.

Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору у випадку прострочення позичальником строків сплати процентів, комісій, а також прострочення строків повернення кредиту/траншу, визначених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від простроченої суми за кожний день прострочення. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити в повному обсязі проценти і комісії, передбачені цим Договором.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання умов Кредитного договору позивач (банк) надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 400000 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по особовому рахунку станом на 21.05.2015 та меморіальним ордером № 31985717 від 22.05.2013.

Пунктами 1.3, 1.3.1 Кредитного договору передбачено, що забезпеченням позичальником виконання своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги за цим договором, виступає забезпечення, яке не суперечить вимогам Кредитора та діючого законодавства України, про що укладаються відповідні договори, а саме:

договір застави майнових прав на грошові кошти в сумі 22570,35 грн., що розміщені в АТ "Дельта Банк" згідно з договором № 023-14043-140513 банківського вкладу (депозиту) "7 років разом з Дельта Банком" в гривнях від 14.05.2013, який укладено з ОСОБА_5;

договір застави майнових прав на грошові кошти в сумі 398429,65 грн., що розміщені в АТ "Дельта Банк" згідно договору № 024-14043-140513 банківського вкладу (депозиту) "7 років разом з Дельта Банком" в гривнях від 14.05.2013, який укладено з ОСОБА_5.

Згідно з п. 3.2.4 Кредитного договору кредитор має право звернути стягнення на засоби забезпечення виконання зобов'язань за кредитом та на будь - яке інше майно позичальника у разі невиконання позичальником умов цього договору.

Відповідно до п. 3.2.6, 3.2.6.1 Кредитного договору кредитор має право в останній день визначеного строку погашення заборгованості за кредитом/траншем, зменшення максимального ліміту заборгованості, сплати процентів, комісій, передбачених цим договором, чи у випадку наявності простроченої заборгованості по платежах, передбачених цим договором, а також при настанні випадків дострокового повернення кредиту відповідно до умов цього договору, здійснювати договірне списання з всіх та будь-якого поточного рахунку позичальника, відкритого в АТ "Дельта Банк", МФО 380236, грошових коштів, по мірі їх надходження, для погашення існуючої заборгованості позичальника за кредитом/траншем, нарахованими процентами, комісіями, а також можливої неустойки (пені, штрафів) на підставі меморіальних ордерів, оформлених Кредитором, для задоволення своїх вимог відповідно до умов цього Договору.

При цьому з метою здійснення кредитором права договірного списання, передбаченого у першому абзаці цього пункту договору, позичальник доручає кредитору, а кредитор має право списувати кошти в сумі та валюті з будь-якого поточного рахунку позичальника в національній та/або іноземній валюті, відкритого в АТ "Дельта Банк" МФО 380236 (та з будь-яких інших рахунків, що будуть відкриті позичальником в майбутньому), в наступному порядку: у випадку, якщо валюта коштів, списаних Кредитором з будь-якого рахунку позичальника, відкритого в АТ "Дельта Банк", МФО 380236, співпадає з валютою фактичної заборгованості позичальника за цим договором - в сумі та валюті фактичної заборгованості позичальника за договором.

Як з'ясовано судами першої та апеляційної інстанції, 14.05.2013 між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та ОСОБА_5 було укладено Договори банківського вкладу (депозиту) № 023-14043-140513 на суму 22570,35 грн. та № 024-14043-140513 на суму 398429, 65 грн. з подальшими змінами, внесеними згідно Додаткових договорів від 21.05.2013.

Відповідно до п. 1 депозитних договорів сторони наступним погодилися, що договір банківського вкладу не може бути розірваний достроково з ініціативи вкладника, а кошти за договором банківського вкладу не можуть бути достроково повернені вкладнику повністю або частково, в тому числі і після закінчення строку дії договору банківського вкладу, якщо позичальником як боржником за основним договором не виконані в повному обсязі зобов'язання по розрахунках із банком за основним договором, належне виконання яких забезпечене заставою майнових прав згідно договору застави.

Пунктом 2 депозитних договорів сторони наступним погодилися, що права вимоги за договором банківського вкладу, що належать вкладникові, не можуть бути відступлені третій особі повністю або частково до моменту виконання позичальником як боржником за основним договором належним чином і в повному обсязі його зобов'язання по розрахунках із банком за основним договором, належне виконання яких забезпечене заставою майнових прав згідно договору застави.

Згідно із п. 3 депозитних договорів вкладник доручає банку у порядку, передбаченому чинним законодавством України для договірного списання, списувати з рахунку, відкритого згідно договору банківського вкладу, кошти банківського вкладу при настанні терміну виконання зобов'язань позичальника як боржника за основним договором.

Також 21.05.2013 між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та ОСОБА_5 було укладено договір застави майнових прав № КЮ-ВКЛ-2017554, відповідно до умов якого предметом застави є майнові права на отримання грошових сум у повному обсязі (включаючи право на отримання суми депозитного вкладу), а саме:

- договір № 023-14043-14053 банківського вкладу (депозиту) "7 років разом з Дельта Банком" в гривнях, який укладений між сторонами 04.05.2013, та додаткових угод до нього, залишок якого станом на 21.05.2013 складає 22570,35 грн., пені та штрафів тощо, які існують на дату укладання цього договору або виникнуть у майбутньому у заставодавця, та додаткових угод до нього;

- договір № 024-14043-140513 банківського вкладу (депозиту) "7 років разом з Дельта Банком" в гривнях, який укладений між сторонами 14.05.2013, та додаткових угод до нього, залишок якого станом на 21.05.2013 складає 398429,65 грн., пені та штрафів тощо, які існують на дату укладання цього договору або виникнуть у майбутньому у заставодавця, та додаткових угод до нього.

Заставою за цим Договором забезпечується виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Південьагрохім" зобов'язань за Договором кредиту № КЮ-ВКЛ-2017554 від 21.05.2013 із всіма змінами і доповненнями до нього, який укладений між заставодержателем та позичальником, а саме: повернення суми кредиту в розмірі 400000,00 грн. в строк до 04.04.2014 включно, сплати пені та штрафів (якщо такі будуть) в розмірі, в порядку та в строки, передбачені договором кредиту, відшкодування витрат заставодержателя, понесених у зв'язку із невиконанням позичальником умов договору кредиту, умов цього договору та зверненням стягненням на предмет застави, а також відшкодування інших витрат, передбачених умовами Договору кредиту та цього Договору.

Згідно із п. 1.4, п. 2.1.5, п. 4.2 Договору застави за рахунок предмету застави заставодержатель має право задовольнити свої вимоги за договором кредиту в повному обсязі, що визначається на момент фактичного їх задоволення, включаючи проценти за користування коштами, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання, пені та штрафів, передбачених договором кредиту, понесені витрати на утримання предмету застави, витрати на здійснення забезпеченої заставою вимогою, сплати державного мита та оплату послуг нотаріусів, адвокатів, юристів, а також інші витрати, передбачені договором кредиту та цим договором.

Пунктом 1.7 Договору застави передбачено, що за взаємною згодою сторін цього договору загальна заставна вартість предмету застави становить 421000,00 грн.

Відповідно до п. 2.1.4 Договору застави заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо на момент настання терміну виконання, позичальником та/або заставодавцем будь-якого зобов'язання, забезпеченого заставою згідно з цим договором, або, якщо на момент настання терміну виконання заставодавцем будь-якого зобов'язання, передбаченого цим договором, воно не буде виконано.

Як визначено п. 2.1.6 Договору застави заставодержатель має право у випадку виникнення права звернення стягнення на предмет застави - прийняти його у власність.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється заставодержателем будь-яким способом, який визначається самостійно заставодержателем, та, який передбачений та/або незаборонений цим Договором або чинним законодавством України (п. 4.3 Договору застави).

Згідно із п. 4.4 Договору застави в разі звернення стягнення на предмет застави, реалізація предмета застави, за вибором заставодержателя може проводитися шляхом уступки майнових прав, які є предметом застави, в порядку, який встановлений згідно чинного законодавства.

Пунктом 4.5 Договору застави передбачено, що у випадку, якщо сума коштів, отримана заставодержателем в результаті звернення стягнення на предмет застави, виявиться недостатньою для задоволення у повному обсязі вимог заставодержателя, погашення таких вимог заставодержателя здійснюється у відповідності до чинного законодавства України.

21.05.2013 між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (сторона 1) та ОСОБА_5 (сторона 2) було укладено договори про уступку права вимоги № КЮ-ВКЛ-2017554 № КЮ-ВКЛ-2017554/1, умовами яких передбачено наступне.

Пунктом 1 Договору передбачено, що сторона 2 передає у повному обсязі, а сторона 1 приймає всі права сторони 2, як кредитора за зобов'язаннями, що виникли на підставі Договорів банківського вкладу (депозиту) "7 років разом з Дельта Банком" в гривнях від 14.05.2013, укладеного між Сторонами (надалі - депозитний договір), а саме: право вимоги щодо отримання коштів в повному обсязі відповідно до умов Депозитних договорів (в тому числі, сум депозиту, пені та штрафів, якщо такі будуть, тощо).

Згідно з п. 2 Договорів уступка прав вимоги згідно умов цих договорів здійснюється з метою реалізації майнових прав, що є предметом застави згідно Договорів застави майнових прав № КЮ-ВКЛ-2017554 від 21.05.2013, який був укладений між сторонами в порядку звернення стягнення на предмет застави, що передбачений зазначеним договором застави.

Цей договір укладений під відкладальною обставиною, у зв'язку з чим, права та обов'язки сторін за цим договором настають, за умови набуття стороною 1 права звернення стягнення на майнові права, що є предметом застави за договором застави (п. 3 Договорів).

Відповідно до п. 4 Договорів з моменту набуття сторонами прав та обов'язків за цими договорами, сторона 2 перестає бути стороною депозитного договору, а сторона 1 вступає в депозитний договір, як сторона, що набула всіх прав сторони 2, які той мав на момент передачі таких прав.

Суди попередніх інстанцій також визначили, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 "Про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 про запровадження в ПАТ "Дельта Банк" строком на три місяці з 03.03.2015 по 02.06.2015 включно тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Банку.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08.04.2015 року № 71 змінено строк здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк" з 02.03.2015 по 02.09.2015 включно.

В подальшому виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03.08.2015 № 147 про продовження строку здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк" до 02.10.2015 включно.

Посилаючись на те, що відповідач не виконав зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, станом на 14.08.2015 у відповідача виникла прострочена заборгованість у розмірі: 400000,0 грн. - основна сума заборгованості, 83506,85 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 4175, 34 грн. - 3% річних від суми простроченого кредиту; 82328, 75 грн. - сума заборгованості по простроченим процентам; 17187,54 грн. - пеня за несвоєчасне повернення процентів; 859,38 грн. - 3% річних від суми прострочених процентів; 16000 грн. - штрафу, стягнення якої є предметом позову у цій справі.

Вирішуючи спір по суті та відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється у позасудовий спосіб шляхом відступлення третьою особою (заставодавцем) позивачу права вимоги за договором банківського вкладу (п. 4.4 договору застави); відступлення права вимоги та передача прав кредитора за депозитним договором виникає в момент виникнення у банку (заставодержателя) права звернення стягнення на предмет застави, яке в свою чергу виникає в момент невиконання відповідачем (позичальником) взятих на себе за кредитним договором зобов'язань, тобто 10.04.2015 (п. 2.1.4 договору застави, п. 3 договору про уступку права вимоги); умовами договору про уступку права вимоги не передбачено вчинення сторонами будь-яких дій для підтвердження факту відступлення права вимоги (направлення листів, повідомлень, укладання угод, правочинів тощо); підписанням договору про уступку права вимоги та настанням відкладальної умови заставодержатель набуває право власності на предмет застави, внаслідок чого припиняється саме право застави (п. 3.2 договору застави); банк (заставодержатель) набув право розпорядження вкладним (депозитним) рахунком на правах вкладника за договором банківського вкладу 10.04.2015 без будь-якої додаткової згоди/погодження/розпорядження з боку третьої особи (заставодавця) (п. 4, 6 договору про уступку права вимоги); загальна сума відступленого права вимоги визначається як сума невиконаного відповідачем (позичальником) зобов'язання за кредитним договором, збитків, завданих позивачу (заставодержателю) порушенням умов договору застави, витрат, здійснених позивачем (заставодержателем) у зв'язку з вжиттям заходів захисту предмета застави від посягань з боку третіх осіб, а також витрат, пов'язаних зі зверненням стягнення на предмет застави та штрафних санкцій за Договором застави (п. 5.4.2 договору застави).

Враховуючи наведене, місцевий господарський суд дійшов висновку, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, про те, що позивач відповідно до умов укладених договорів, набув право на депозитний вклад в рахунок погашення заборгованості позичальника за кредитним договором, що призвело до погашення кредиторських вимог банку в межах вартості предмету застави та припинення у зв'язку із цим зобов'язання за кредитним договором.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, на підставі договорів чи інших правочинів.

Згідно із ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Аналогічні норми містить і ст. 67 Господарського кодексу України, якою передбачено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України).

За договором банківського вкладу (депозиту) згідно з ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частиною 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України (у редакції на момент виникнення даного спору) було передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ст.ст. 546, 572, 589 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою, в силу якої кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Зокрема, згідно зі ст. 23 Закону України "Про заставу" при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права; заставодержатель набуває право вимагати в судовому порядку переводу на нього заставленого права в момент виникнення права звернення стягнення на предмет застави.

Як передбачено ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Статтею 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" встановлено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги (п. 3).

За змістом ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. При цьому відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 593 Цивільного кодексу право застави припиняється у разі набуття заставодержателем права власності на предмет застави (п. 4).

Колегія суддів погоджується із правомірними висновками судів попередніх інстанцій, які, врахувавши приписи вищенаведених норм законодавства та надавши оцінку умовам п.п. 2.1.4, 3.2, 4.4, договору застави та п.п. 3, 4 договору про уступку права вимоги, вірно встановили, що укладенням договору про уступку права вимоги сторони погодили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет застави; внаслідок невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором вступив у дію укладений між сторонами договір про уступку права вимоги, у зв'язку із чим до заставодержателя (банку) перейшло право власності на предмет застави, внаслідок чого право застави припинилося; з моменту вступу в дію договору про уступку права вимоги до банку перейшли права вкладника за депозитними договорами і, відповідно, зобов'язання відповідача за кредитним договором припинилися.

При цьому, врахувавши, що позивачем безпідставно нараховані проценти за користування кредитом, пеня та 3% відсотки річні за період з 10.04.2015 про 14.08.2015, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що сума грошових вимог, передбачена договором застави, є достатньою для погашення заборгованості відповідача.

Враховуючи наведене, судова колегія погоджується із висновком судів першої та апеляційної інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції лише перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Оцінка та перевірка обставин справи і доказів не віднесена до повноважень касаційної інстанції.

Викладені у касаційній скарзі доводи скаржника обґрунтованих висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до заперечень щодо здійсненої судами першої та апеляційної інстанції оцінки доказів у справі та доведення інших обставин, ніж ті, що були встановлені судами попередніх інстанцій, в той час як згідно з вимогами ст. 111-7 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на встановлені судами обставини справи та з урахуванням наведених приписів процесуального закону, касаційна інстанція, перевіривши відповідно до ч. 2 ст. 111-5 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні суду першої інстанції та постанові суду апеляційної інстанції, дійшла висновку про відсутність підстав для їх зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.06.2016 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 у справі № 915/1609/15 залишити без змін.

Головуючий суддя: Л. Іванова

судді: Л. Гольцова

Н. Губенко