РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2017Справа №910/23236/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

про стягнення грошових коштів

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: Чала І.М. (представник за довіреністю)

від відповідача: Мельніченко О.Д. (представник за довіреністю)

В судовому засіданні 20 лютого 2017 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", 19.12.2016 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № 08-03-18/14052 від 12.12.2016 року до відповідача, Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування", про стягнення грошових коштів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2016 року порушено провадження у справі № 910/23236/16 та призначено розгляд справи на 25.01.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.01.2017 року розгляд справи відкладено на 20.02.2017 року.

В судовому засіданні 20.02.2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав та дав пояснення по суті спору. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог та дав пояснення по суті спору.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

14 січня 2014 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" (страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту НОМЕР_4 (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи).

Об'єктом договору є транспортний засіб "Toyota Auris", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Вказаний транспортний засіб відповідач прийняв на страхування, на випадок пошкодження внаслідок страхового випадку, зокрема, внаслідок ДТП (п. 7.2. договору).

Відповідний страховий випадок настав 07.04.2014 року ОСОБА_4, керуючи автобусом «Богдан А- 09202», д.н.з. НОМЕР_2, що належить ТОВ "Євробус Полтава", рухаючись в м. Полтава по вул. Калініна від вул. 23 Вересня в напрямку регульованого перехрестя з вул. Алмазна виїхав на вищевказане перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофору, при цьому не дотримавшись безпечної дистанції, скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_5, який рухався попереду в попутному напрямку та виконував маневр розвороту на перехресті.

Ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 12.06.2014 року ОСОБА_4 було визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України і звільнено від кримінальної відповідальності, в зв'язку з примиренням з потерпілим.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ТОВ «Євробус Полтава» була застрахована в ПАТ HACK «Оранта», відповідно до поліса НОМЕР_5.

Страхова сума (ліміт відповідальності страховика) за полісом НОМЕР_5 за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000,00 грн. на одного потерпілого.

Відповідач, в порядку суброгації звернувся до позивача із заявою №11325/26/ЦВ від 25.12.2014 р. про відшкодування в порядку регресу суми страхового відшкодування в розмірі 26 893,15 грн.

11.02.2015 року позивачем було сплачено на користь відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 26 383,15 грн., що підтверджується платіжним дорученням №7135 від 11.02.2015 року.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 12.03.2015 року у справі №554/16259/14-ц (2/554/329/2015) стягнуто на користь ОСОБА_5: з відповідача в Hаціональної Aкціонерної Cтрахової Kомпанії "Оранта" гроші в сумі 74 120 гривень 99 копійок, як відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров'я, 3695 гривні 39, як відшкодування заподіяної моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження; з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Євробус Полтава" гроші в сумі 6304 гривень 45 і за моральну шкоду пов'язану з ушкодженням здоров'я та 5000 гривень моральної шкоди заподіяну майну; стягнуто на користь ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7: з відповідача в Hаціональної Aкціонерної Cтрахової Kомпанії "Оранта" гроші в сумі 10 гривень 66 копійок, як відшкодування заподіяної моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров'я; з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Євробус Полтава" гроші в сумі 4989 гривень 34 копійки за моральну шкоду пов'язану з ушкодженням; стягнуто на користь ОСОБА_8: з відповідача в Hаціональної Aкціонерної Cтрахової Kомпанії "Оранта" гроші в сумі 50 000 гривень 00 копійок, як відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, завданої внаслідок ушкодження майна; з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Євробус Полтава" на користь ОСОБА_8 гроші в сумі 232 834 гривень 41 копійок за матеріальну шкоду пов'язану з ушкодженням майна та 5000 гривень моральної шкоди за шкоду заподіяну майну; стягнуто з Національної акціонерної страхової компанії "Оранта", Товариства з обмеженою відповідальністю "Євробус Полтава" на користь держави судовий збір у розмірі 3654 грн. солідарно.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.05.2016 року касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_7, ОСОБА_8 задоволено, а касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» задоволено частково, рішення апеляційного суду Полтавської області від 09 листопада 2015 року скасовано, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 березня 2015 року залишено в силі.

Позивач зазначає, що на виконання рішення суду, відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження № 51777217 від 27.07.2016 року перерахував суму страхового відшкодування в розмірі 50 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №38200 від 01.08.2016 року.

Як вказує позивач, з набранням законної сили рішенням суду про стягнення з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь потерпілої особи - ОСОБА_3 страхового відшкодування у розмірі всього ліміту відповідальності підстава для отримання від ПАТ «HACK «Оранта» в порядку суброгації страхового відшкодування у розмірі 26 383,15 грн. за пошкодження транспортного засобу «Toyota Auris», д.р.н. НОМЕР_1 при настанні страхового випадку 07.04.2014 року у відповідача відпала.

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з претензією від 26.08.2016 року №08-03-12/9831 про повернення грошових коштів в сумі 26 383,15 грн., яка була отримана уповноваженою особою відповідача 13.09.2016 року, що підтверджується поштовим повідомлення про вручення поштового відправлення.

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що підстава, відповідно до якої відповідач набув право вимоги стягнення коштів в порядку суброгації у розмірі 26 383,15 грн. саме до позивача відпала з виплатою всього ліміту відповідальності перед потерпілою особою, а відповідач не позбавлений права звернутись до особи, відповідальної за збиток ТОВ «Євробус Полтава» з вимогою про сплату 26 383,15 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечив, посилаючись на їх необґрунтованість та недоведеність, в силу положень норм чинного законодавства.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до п. 9.1. ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Пунктом 9.2. ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Згідно з п. 9.4. ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В статті 387 Цивільного кодексу України визначено, що власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Згідно статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Згідно із частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Як зазначає Верховний Суду України в листі від 19.07.2011 року, перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. При суброгації нового зобов'язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого.

Хоч і регрес, і суброгація виникають на підставі закону, проте вказані підстави є різними. Так суброгація виникає, зокрема, на підстав ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», а регрес, зокрема, на підставі ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Між поняттями суброгації та регресу існують відмінності. За суброгації відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов'язанні (зміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов'язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. При регресі одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

Регрес у страхуванні виникає стосовно вузького кола осіб, тоді як суброгація застосовуються щодо будь-якої особи, відповідальної за настання страхового випадку. При суброгації перебіг строку позовної давності починається з моменту виникнення страхового випадку. При регресі - з моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування, тобто зазнав збитків.

Відповідно до положень статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат й у межах загального строку позовної давності, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки.

За цією нормою страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати у момент заподіяння шкоди, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності, оскільки відповідно до статті 262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. При цьому строк позовної давності у страховому зобов'язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку.

У спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому строк позовної давності у страховому зобов'язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду України №6-112цс13 від 25.12.2013.

Матеріалами справи підтверджено, що 11.02.2015 року позивачем було сплачено на користь відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 26 383,15 грн., що підтверджується платіжним дорученням №7135 від 11.02.2015 року.

Так, ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 12.06.2014 року ОСОБА_4 було визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України і звільнено від кримінальної відповідальності, в зв'язку з примиренням з потерпілим.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 12.03.2015 року у справі №554/16259/14-ц (2/554/329/2015) стягнуто на користь ОСОБА_5: з відповідача в Hаціональної Aкціонерної Cтрахової Kомпанії "Оранта" гроші в сумі 74 120 гривень 99 копійок, як відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров'я, 3695 гривні 39, як відшкодування заподіяної моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження; з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Євробус Полтава" гроші в сумі 6304 гривень 45 і за моральну шкоду пов'язану з ушкодженням здоров'я та 5000 гривень моральної шкоди заподіяну майну; стягнуто на користь ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7: з відповідача в Hаціональної Aкціонерної Cтрахової Kомпанії "Оранта" гроші в сумі 10 гривень 66 копійок, як відшкодування заподіяної моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров'я; з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Євробус Полтава" гроші в сумі 4989 гривень 34 копійки за моральну шкоду пов'язану з ушкодженням; стягнуто на користь ОСОБА_8: з відповідача в Hаціональної Aкціонерної Cтрахової Kомпанії "Оранта" гроші в сумі 50 000 гривень 00 копійок, як відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, завданої внаслідок ушкодження майна; з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Євробус Полтава" на користь ОСОБА_8 гроші в сумі 232 834 гривень 41 копійок за матеріальну шкоду пов'язану з ушкодженням майна та 5000 гривень моральної шкоди за шкоду заподіяну майну; стягнуто з Національної акціонерної страхової компанії "Оранта", Товариства з обмеженою відповідальністю "Євробус Полтава" на користь держави судовий збір у розмірі 3654 грн. солідарно.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.05.2016 року касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_7, ОСОБА_8 задоволено, а касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» задоволено частково, рішення апеляційного суду Полтавської області від 09 листопада 2015 року скасовано, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 березня 2015 року залишено в силі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання рішення суду, відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження № 51777217 від 27.07.2016 року перерахував суму страхового відшкодування в розмірі 50 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №38200 від 01.08.2016 року.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з претензією від 26.08.2016 року №08-03-12/9831 про повернення грошових коштів в сумі 26 383,15 грн., яка була отримана уповноваженою особою відповідача 13.09.2016 року, що підтверджується поштовим повідомлення про вручення поштового відправлення. Втім, відповідач залишив вказану претензію без відповіді та задоволення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Аналогічна положення знайшли своє відображення в пункті 2.6 Постанови № 18, згідно якої не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що встановлені в рішенні Октябрського районного суду м. Полтава від 12.03.2015 року у справі №554/16259/14-ц (2/554/329/2015), залишеного в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.05.2016 року обставини є преюдиційними і повторного доказування не потребують.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до рекомендацій Вищого господарського суду України, викладені у п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.12 р. "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати позивачу суми виплаченого страхового відшкодування в добровільному порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджуються та відповідачем не спростовані, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 26 383,15 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 940,72 грн. суд зазначає наступне.

Як зазначає позивач, оскільки між сторонами у справі відсутні договірні правовідносини, нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 940,72 грн. ним було здійснено на підставі ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Пунктом 5.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» передбачено, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Також слід зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

Таким чином, дія ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України про право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, не поширюється на спірні правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди.

За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 940,72 грн. задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

За приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи викладене, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню в сумі 26 383,15 грн.

При цьому, доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, не приймаються судом до уваги, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1330,56 грн. відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (, адреса: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (, адреса: 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-д) грошові кошти - 26 383,15 грн. (двадцять шість тисяч триста вісімдесят три гривні 15 копійок) та судовий збір - 1330,56 грн. (одна тисяча триста тридцять гривень 56 копійок). Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 10.03.2017 року.

Суддя Ю.В.Цюкало