ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2017р. Справа № 917/89/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порцелак-Агро", адреса для кореспонденції: вул. Сім'ї Сосніних, 3, м. Київ, 03148

до Виконавчого комітету Остапівської сільської ради Лубенського району Полтавської області, вул. Лесі Українки, 1, с. Остапівка, Лубенський р-н, Полтавська обл., 37543

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1, вул. Панаса Мирного, 35, м. Лубни, 37500

про визнання незаконним та скасування свідоцтва

Суддя Семчук О.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 (директор, наказ № 2-К від 21.03.2016р., паспорт серії МЕ № 777960)

від відповідача: ОСОБА_3 (сільський голова, паспорт серії КО № 386743)

від третьої особи: ОСОБА_4 (довіреність № 423 від 26.04.2016р.)

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Порцелак-Агро" звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Виконавчого комітету Остапівської сільської ради Лубенського району Полтавської області про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.09.2009р., видане Виконавчим комітетом Остапівської сільської ради щодо права власності Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю НИВА (далі - СТОВ "НИВА") на ангар тракторної бригади, розташований в селі Остапівка Лубенського району по вул. Чапаєва, 18 В.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником обєкту нерухомого майна ангару тракторної бригади, дізнався про те, що спірне майно зареєстровано за іншою особою на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що видавалося згідно рішення виконавчого комітету Остапівської сільської ради від 27.03.2007р. Оскільки рішенням Остапівської сільської ради від 24.01.2012р. було скасовано рішення виконавчого комітету Остапівської сільської ради від 27.03.2007р., позивач просить визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 08.09.2009р. щодо права власності СТОВ НИВА на ангар тракторної бригади, розташований в селі Остапівка Лубенського району по вул. Чапаєва, 18 В.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 19.01.2017р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 09.02.2017р.

Ухвалою від 09.02.2017р. за клопотанням ОСОБА_1 від 08.02.2017р. (вх. № 1863) її було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача; розгляд справи відкладено на 23.02.2017р.

17.02.2017р. на адресу суду надійшло клопотання позивача (вх. № 2387) про долучення до матеріалів справи доказів направлення примірника позовної заяви разом із додатками третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 (далі - третя особа).

21.02.2017р. від третьої особи надійшли письмові пояснення з додатками (вх. № 2586). У наданих письмових поясненнях ОСОБА_1 заперечує проти задоволення позову посилаючись на те, що правовстановлюючі документи позивача на спірне нерухоме майно скасовані в судовому порядку, а архівні записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не являються правовстановлюючими документами.

14.03.2017р. від позивача надійшли клопотання вих. № 25 і вих. № 26 від 13.03.2017р. про витребування доказів.

У клопотанні вих. № 25 від 13.03.2017р. (вх. № 3475) позивач просить суд витребувати від Остапівської сільської ради Лубенського району Полтавської області реєстраційну справу щодо права власності на об'єкт нерухомого майна: ангар тракторної бригади, розташованого у с. Остапівка Лубенського району по вул. Чапаєва, 18"В" в рамках винесення свідоцтва від 08.09.2009р.

У клопотанні вих. № 26 від 13.03.2017р. (вх. № 3477) позивач просить суд витребувати від Лубенської міжрайонної прокуратури Полтавської області матеріали перевірки щодо додержання вимог законодавства про приватизацію в діяльності Остапівської сільської ради Лубенського району, за наслідками якої було видано протест № 107-128 вих-12 від 11.01.2012р., а також документи, що підтверджують чинність вищевказаного протесту прокурора або його скасування.

Відповідно до ст. 38 Господарського процесуального кодексу України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування їх господарським судом.

Позивач не обґрунтував на підтвердження яких обставин справи необхідні дані докази. Суд вважає, що докази, які просить витребувати позивач, не мають суттєвого значення для вирішення даної справи, в зв'язку із цим клопотання позивача про витребування доказів задоволенню не підлягають.

В судовому засіданні 14.03.2017р. представник відповідача надав суду копії наступних документів:

- рішення Лубенського міськрайонного суду по справі № 539/1764/16-ц від 06.12.2016р. з супровідним листом № 2/539/818/16 від 12.12.2016р.;

- довідку КП "Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" № 301-Т від 13.03.2017р.;

- копію Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23795576 від 09.09.2009р.;

- копію Свідоцтва про право власності від 08.09.2009р.

Надані відповідачем документи долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 14.03.2017р. позивач позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов, представники відповідача та третьої особи проти позову заперечували, посилаючись на те, що позивач не є власником спірного майна.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) справа розглядається за наявними матеріалами.

В судовому засіданні відповідно до статті 85 ГПК України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши та об'єктивно оцінивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов та які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Законодавець у ч. 1 ст.16 установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначені способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

Так, позивач стверджує, що він є власником обєкту нерухомого майна ангару тракторної бригади, розташованого в селі Остапівка Лубенського району по вул. Чапаєва, 18 В. З Інформаційних довідок, що були отримані з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у грудні 2015 року, він дізнався, що цей об'єкт переписаний на інших осіб. При цьому відчужувачем вказана інша юридична особа, а не позивач, а саме: СТОВ НИВА. Ця юридична особа припинила свою діяльність і запис про нею вилучений із Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Позивач зазначає, що він оскаржив в судовому порядку державну реєстрацію осіб, що зазначені як власники на даний час, а також оскаржив їх правовстановлюючі документи (зокрема правочини, за якими відбулося відчуження майна позивача). Доказів на підтвердження вказаного позивачем не надано.

Як стверджує позивач, у вересні 2016 року він отримав Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з яких вбачається, що СТОВ НИВА двічі реєструвало своє право власності на нерухомість, а саме: у 2007 році та у 2009 році. Підставою виникнення права власності зазначалися Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, кожне з яких видавалося згідно рішень виконавчого комітету Остапівської сільської ради від 27.03.2007р.

На думку позивача свідоцтво про право власності на нерухоме майно: ангар тракторної бригади по вул. Чапаєва, 18 В, що було видане Виконавчим комітетом Остапівської сільської ради Лубенського району Полтавської області 08.09.2009р. суперечить актам цивільного законодавства і порушує його цивільні права та інтереси.

Судом встановлено наступне.

27.03.2007 року виконавчий комітет Остапівської сільської ради Лубенського району Полтавської області прийняв рішення № 14, яким вирішив оформити право власності СТОВ НИВА з видачею свідоцтва про право на власність на нерухоме майно, розташоване в селі Остапівка Лубенського району Полтавської області, а саме: ангар тракторної бригади, розташований в селі Остапівка Лубенського району по вул. Чапаєва, 18 В. Цим же рішенням рекомендовано Лубенському бюро технічної інвентаризації підготувати документи для видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Лубенською міжрайонною прокуратурою, в порядку здійснення правозахисної діяльності, проведено перевірку щодо додержання вимог законодавства про приватизацію в діяльності Остапівської сільської ради Лубенського району. 11.01.2012 року Лубенським міжрайонним прокурором був принесений протест № 107-122 вих-12, з вимогою скасувати рішення виконавчого комітету Остапівської сільської ради №14 Про встановлення права власності на нерухоме майно від 27.03.2007р.

За результатами розгляду протеста прокурора, рішенням шістнадцятої (позачергової) сесії шостого скликання Остапівської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 24 січня 2012 року було скасовано рішення виконавчого комітету Остапівської сільської ради № 14 Про встановлення права власності на нерухоме майно від 27.03.2007 р. Скасованим рішенням засвідчувалося право власності СТОВ НИВА на нерухоме майно, розташоване в селі Остапівка Лубенського району Полтавської області, а саме: ангар тракторної бригади, розташований в селі Остапівка Лубенського району по вул. Чапаєва, 18 В.

Отже, оскільки рішенням Остапівської сільської ради від 24.01.2012р. було скасовано рішення виконавчого комітету Остапівської сільської ради від 27.03.2007р., позивач просить суд визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 08.09.2009р. щодо права власності СТОВ НИВА на ангар тракторної бригади, розташований в селі Остапівка Лубенського району по вул. Чапаєва, 18 В.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Суд при застосуванні норми ст. 328 ЦК України повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у якій передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт чи підлягає це право захисту.

Так, позивач стверджує, що він є власником обєкту нерухомого майна ангару тракторної бригади, розташованого в селі Остапівка Лубенського району по вул. Чапаєва, 18 В. При цьому в позовній заяві позивач не вказав та до позовної заяви не надав доказів підтвердження права власності на вказаний обєкт нерухомості на момент звернення до суду.

Ухвалою суду від 19.01.2017р. зобовязано позивача вказати та надати суду докази на підтвердження права власності ТОВ "Порцелак-Агро" на вищевказане майно.

На виконання ухвали суду позивач у додаткових письмових поясненнях вих. № 13 від 08.02.2017р. повідомив, що факт права власності на нерухоме майно підтверджується витягом № 21840926 від 11.02.2009р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно, згідно якого за ним зареєстровано ангар тракторної бригади, розташований в селі Остапівка Лубенського району по вул. Чапаєва, 18 В на підстав рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації Український правовий союз від 22.01.2009р. по справі № 43/94.

Позивачем надана копія рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Український правовий союз" від 22.01.2009р. по справі № 43/94 та копія ухвали Октябрського районного суду по справі № 6-66/09 про видачу виконавчого документу на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Український правовий союз" від 22.01.2009р. по справі № 43/94.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 19.01.2010р. ( в редакції ухвали про виправлення описки від 12.04.2010р.) у справі № 6-3/10, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 23.06.2010р. скасовано рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації Український правовий союз від 22.01.2009р. у справі № 43/94. Крім цього, ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 02.09.2009р. у справі № 22ц-2242/2009 скасовано ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 30.01.2009р. у справі № 6-66/09 про видачу виконавчих документів та відмовлено ТОВ Порцелак-Агро у задоволенні заяви про видачу виконавчого документу за рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації Український правовий союз від 22.01.2009р. у справі № 43/94.

Поряд з тим, рішенням господарського суду Полтавської області від 25.06.2009р. у справі № 9/97 за позовом СТОВ Нива до Остапівської сільської ради Лубенського району про визнання недійсним рішення та постановою ВГСУ від 15.06.2010р. по справі № 9/97, визнано недійсним рішення девятої сесії пятого скликання Остапівської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 19.04.2007р. Про відміну рішень виконавчого комітету від 27.03.2007р.

Рішенням сьомої сесії сьомого скликання від 18.05.2016р. скасовано рішення шістнадцятої (позачергової) сесії шостого скликання від 24.01.2012р. щодо скасування рішення виконавчого комітету Остапівської сільської ради № 14 "Про встановлення права власності на нерухоме майно " від 27.03.2007р.

Отже, станом на час розгляду справи діє рішення виконавчого комітету Остапівської сільської ради № 14 "Про встановлення права власності на нерухоме майно " від 27.03.2007р.

Таким чином, твердження позивача про те, що він є власником обєкту нерухомого майна ангару тракторної бригади, розташованого в селі Остапівка Лубенського району по вул. Чапаєва, 18В є необгрунтованим та безпідставним.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема їз правочинів. За загальним правилом, рішення суду не є підставою виникнення (набуття) права власності. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, цивільні права можуть виникати із рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства (ст.ст. 335, 376 ЦК України). Окрім того, як було вищезазначено, рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації Український правовий союз від 22.01.2009р. по справі № 43/94 скасовано.

Витяг № 21840926 від 11.02.2009р. на який посилається позивач, про реєстрацію права власності на нерухоме майно, згідно якого за ним зареєстровано ангар тракторної бригади, на підстав рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації Український правовий союз від 22.01.2009р. по справі № 43/94 сам по собі не є правовстановлюючим документом. Посилання позивача на те, що запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно є не скасованим, чинним, а отже підтверджує право власності, є безпідставним.

Згідно зі ст. 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ для обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку. Фактично ці відомості (інформація) є архівною складовою частиною Державного реєстру.

Тому, твердження позивача про те, що саме витяг та наявність в ньому відповідного запису підтверджує його право власності є помилковим.

Реалізуючи передбачене ст. 1 Господарського процесуального кодексу України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими; обов'язком позивача, відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.

Таким чином, твердження позивача про незаконність спірного свідоцтва про право власності за відсутності при цьому порушень прав та інтересів позивача, не є підставою для визнання такого свідоцтва незаконним та його скасування в судовому порядку, оскільки відповідно до приписів ст. 1 Господарського процесуального кодексу України особа звертається до суду саме за захистом своїх порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Виходячи з наведених приписів, позивач, звертаючись до суду з даним позовом, вимагаючи визнати незаконними та скасувати свідоцтво про право власності, зобов'язаний довести, яким чином спірне свідоцтво порушує його права та законні інтереси.

Судом не встановлено те, що позивач є власником вищевказаного нерухомого майна та позивачем не доведено та з матеріалів справи не вбачається, яким чином наявність вказаного свідоцтва на це майно порушує його права та законні інтереси.

За таких обставин позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в позові повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.03.2017 року.

Суддя О.С. Семчук