РІШЕННЯ

"13" березня 2017 р.Справа № 921/129/17-г/18

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Охотницької Н.В.

розглянув справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Апрус" вул. Живова, 31, м. Тернопіль, 46008

про cтягнення заборгованості в сумі 305 264, 91 грн, з яких: 246 579,34 грн - заборгованість за поставлений товар, 2 499,69 грн - 3% річних, 23 527,94 грн - пеня, 32 657,94 грн - штраф.

За участі представників сторін:

позивача: не прибув;

відповідача: не прибув;

Технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Суть справи:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Тернопільської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Апрус" про стягнення заборгованості в сумі 305 264, 91 грн, з яких: 246 579,34 грн - заборгованість за поставлений товар, 2 499,69 грн - 3% річних, 23 527,94 грн - пеня, 32 657,94 грн - штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання з оплати за поставлений товар на підставі договору поставки № 00000272 від 09.09.2016, внаслідок чого допустив заборгованість в заявленій до стягнення сумі.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 09.02.2017 порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 20.02.2017. Розгляд даної справи, згідно ухвали від 20.02.2017, судом відкладено на 13.03.2017.

Позивач в призначене на 13.03.2017 судове засідання не прибув, однак в матеріалах справи є заява позивача від 14.02.2017 (вх. №6174 від 17.02.2017), відповідно до якої останній повідомляє, що не має можливості з'явитися особисто або направити представника для участі в судовому засіданні, у зв'язку з чим просить суд розглянути справу без його участі за наявними матеріалами. А також, згідно даної заяви, позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач відзиву на позов не подав, його повноважний представник в судові засідання 20.02.2017 та 13.03.2017 не прибув, про причини неявки суд не повідомив, письмового відзиву на позов не надав, хоча про час і місце слухання був повідомлений в порядку ст. ст. 64, 87 ГПК України.

Тому, враховуючи, що явка представників сторін не визнавалась судом обов'язковою, а наявних матеріалів справи достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення, справа розглядається без участі повноважних представників сторін, відповідно до правил ст. 75 ГПК України, за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши подані докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 1 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

09.09.2016 між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (надалі - постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Апрус" в особі директора Погосяна Артура Навасардовича (надалі - покупець) був укладений договір поставки № 00000272 (надалі - договір), за умовами якого постачальник зобов'язується поставляти та передати у власність покупцю товар, найменування якого обумовлюється сторонами у Специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного договору, а покупець зобов'язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах договору. Поставка товару проводиться партіями в асортименті, кількості, за цінами та в строк, що узгоджується сторонами в письмовій заявці (підпункти 1.1., 1.2. договору).

Підпунктом 3.5. договору передбачено, що розрахунок за кожну партію товару буде здійснюватися шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника через 30 (тридцять) календарних днів з моменту доставки товару покупцю на склад.

У п. п. 4.3. договору сторони обумовили, що право власності на товар переходить до покупця, після його фактичної передачі постачальником, що підтверджується відповідними документами, підписаними повноважним представником покупця. Датою поставки товару вважається дата, що вказана представником покупця на відповідних товаросупроводжувальних документах, наданих постачальником про приймання товару (п.п.4.4. договору).

Також у п. п. 8.4. договору визначено, що за несвоєчасну сплату коштів згідно п.3.5. покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день несвоєчасно повернутих коштів, крім того, якщо про строчка платежу перевищує 30 днів покупець сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 10 % від суми боргу.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2016 року, а в частині розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п.п. 12.1 договору).

Майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями (ч. 1 ст. 179 ГК України).

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, і у відповідності із ст. 11 цього кодексу - однією з підстав виникнення зобов'язань.

Так, між позивачем і відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст. 712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або у інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 691, ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору позивачем було поставлено за період з 13.09.2016 по 04.10.2016 відповідачу товар згідно видаткових накладних: № Б-00053706 від 13.09.2016 на суму 215 192,52 грн, № Б-00053873 від 13.09.2016 на суму 42 298,36 грн та №Б-00057746 від 04.10.2016 на суму 69 088,46 грн, а отже, на загальну суму 326 579,34 грн (їх копії знаходяться в матеріалах справи).

Вказаний товар був отриманий відповідальною особою вантажоодержувача, що підтверджується його підписом в графі про отримання товару в повному обсязі, претензій до кількості та якості немає.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач здійснив часткову оплату за отриманий товар на суму 80 000,00 грн, а саме: 14.11.2016 оплачено 20 000 грн, а також 25.11.2016, 05.12.2016, 19.12.2016, 21.12.2016, 11.01.2016 та 17.01.2017 оплачено ще по 10 000,00 грн.

А тому, станом на час звернення позивача до суду загальний розмір основної заборгованості товариства з обмеженою відповідальністю "Апрус" перед позивачем складає 246 579,34 грн.

Таким чином, всупереч умов договору та вимог діючого законодавства, свої зобов'язання по оплаті вартості поставленого товару відповідач не виконав в повному обсязі, а тому суд визнає позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки в сумі 246 579,34 грн правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього кодексу, інших активів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), у разі чого настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Згідно з ч. 4 статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Так, підпунктом 8.4. договору передбачено, що за несвоєчасну сплату коштів згідно п.3.5. покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день несвоєчасно повернутих коштів, крім того, якщо про строчка платежу перевищує 30 днів покупець сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 10 % від суми боргу.

За домовленістю сторін, що викладена в п.3.5 договору поставки № 00000272 від 09.09.2016, розрахунок за кожну партію товару здійснюється шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника через 30 (тридцять) календарних днів з моменту доставки товару покупцю на склад.

Згідно поданого позивачем розрахунку за неналежне виконання умов договору поставки № 00000272 від 09.09.2016 відповідачу нарахована пеня за період з 14.10.2016 по 31.01.2017 в сумі 23 527,94 грн та штраф за прострочення оплати продукції в сумі 32 657,94 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно поданого позивачем розрахунку відповідачу нараховані 2 499,69 грн - 3% річних за період з 14.10.2016 по 31.01.2017.

Згідно п. 1.12. постанови Пленуму ВГСУ № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 встановлено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок.

Розглянувши та перевіривши з допомогою інформаційно-аналітичного центру "Ліга" представлені розрахунки штрафних санкцій та трьох відсотків річних, встановивши, що період нарахування пені відповідає вимогам ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, а облікова ставка - розміру, визначеному приписами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", беручи до уваги, що сплата боргу мала бути здійснена по кожній партії товару у відповідності до п.3.5. договору починаючи з 14.10.2016 по 31.01.2017 (дата позовної заяви), враховуючи часткову оплату боргу, судом встановлено, що пеня за вказаний період складає 23 470,90 грн, 3% річних - 2 494,63 грн, а тому до задоволення підлягає пеня в сумі 23 470,90 грн - і та 2494,63 грн - 3% річних. При цьому, в частині позовних вимог про стягнення 57,04 грн - пені та 5,06 грн - 3% річних в позові слід відмовити.

Згідно вимог ст. ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

У зв'язку з наведеним, позовні вимоги як обґрунтовано заявлені, не заперечені належними доказами відповідачем у справі, підлягають до задоволення частково в сумі 305 202,81 грн, з яких: 246 579,34 грн - заборгованість за поставлений товар, 2494,63 грн - 3% річних, 23 470,90 грн - пеня, 32 657,94 грн - штраф.

Судові витрати, в силу ст. 49 ГПК України, покладаються судом на сторони у справі пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 1, 2, 4, 12, 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Апрус" вул. Живова, 31, м. Тернопіль ідентифікаційний код 38201423 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1, реєстраційний номер НОМЕР_1:

- 246 579 (двісті сорок шість тисяч п'ятсот сімдесят дев'ять) грн 34 коп. заборгованість за поставлений товар;

- 23 470 (двадцять три тисячі чотириста сімдесят) грн 90 коп. пені;

- 2 494 (дві тисяча чотириста дев'яносто чотири) грн 63 коп. 3% річних;

- 32 657 (тридцять дві тисячі шістсот п'ятдесят сім) грн 94 коп. штрафу;

- 4 578 (чотири тисячі п'ятсот сімдесят вісім) грн 03 коп. судового збору.

3. В частині стягнення 57,04 грн пені та 5,06 грн 3% річних в позові відмовити.

4. Наказ видати стягувачеві після набрання судовим рішенням законної сили.

Сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили протягом десяти днів з дня його підписання 15 березня 2017 року через місцевий господарський суд.

Суддя Н.В. Охотницька