ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2017 р.Справа № 5024/263/2011
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Таран С.В.

секретар судового засідання Чеголя Є.О.

Представники учасників провадження у судове засідання не з'явились.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області

на ухвалу господарського суду Херсонської області від 01.12.2016

у справі №5024/263/2011

за позовом Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго"

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про стягнення 2706,46 грн.

ВСТАНОВИВ

Рішенням господарського суду Херсонської області від 15.03.2011 р. задоволено позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" (далі - ПАТ "ЕК "Херсонобленерго") до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1.), стягнуто з відповідача на користь позивача 2706,46 грн. основного боргу, 102 грн. витрат по сплаті державного мита та 236 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

21.10.2016 р. ПАТ "ЕК "Херсонобленерго" звернулось до господарського суду Херсонської області з скаргами на дії державного виконавця №07/04-00652 та №07/04-00653.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 01.12.2016 р. (суддя Литвинова В.І.) об'єднано скарги №07/04-00652 від 21.10.2016 р. та №07/04-00653 від 21.10.2016 р. ПАТ "ЕК "Херсонобленерго" в одне провадження, задоволено скарги ПАТ "ЕК "Херсонобленерго" №07/04-00652 від 21.10.2016 та №07/04-00653 від 21.10.2016 на дії Дніпровського районного відділу держаної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, визнано дії державного виконавця Дніпровського районного відділу держаної виконавчої служби м.Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Зик Ольги Вікторівни, які виявилися у винесенні незаконного повідомлення стягувачу про повернення виконавчих документів без прийняття до виконання та повернення судових наказів №5024/263/2011 від 29.03.2011 р. без виконання неправомірними, зобов'язано Дніпровський районний відділ держаної виконавчої служби м.Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області прийняти накази №5024/263/2011 від 29.03.2011 р. до виконання і виконати рішення суду.

В мотивах оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції пославшись на частину 2 Прикінцевих та перехідних положень до Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції з 05.10.2016), ч. 4 ст. 4, абз.1 частини 2 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції з 05.10.2016) зазначив, що заяви позивача про відкриття виконавчих проваджень, до яких додані видані у справі накази, зареєстровані в журналі вхідної кореспонденції відділу ДВС 07.10.2016, після набрання чинності новою редакцією Закону України "Про виконавче провадження", що підтверджується вхідними штемпелями ДВС на заявах позивача. Судом першої інстанції відзначено, що оскільки Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року не містить спеціальних положень щодо порядку примусового виконання наказів, виданих до набрання чинності цим законом, то поширення дії норм вищевказаного закону на правовідносини щодо пред'явлення виконавчого документа до виконання залежить від дати такого пред'явлення. На думку суду, пред'явлення виконавчого документа до виконання через відділення зв'язку в останній день чинності Закону України "Про виконавче провадження" 1999 року розповсюджує дію його норм на правовідносини щодо примусового виконання рішення суду за наказами №5024/263/2011.

Також, місцевим господарським судом зауважено, що норми Закону України "Про виконавче провадження" як діючої редакції, так і попередньої не містять положень про пред'явлення виконавчих документів до виконання безпосередньо в установах державної виконавчої служби.

На підставі наведеного, господарський суд Херсонської області погодився з позицією позивача щодо того, що 04.10.2016 року під час звернення до виконавчої служби (через поштове відділення) він не повинен був додавати до заяв про відкриття виконавчих проваджень підтвердження сплати авансового внеску у зв'язку із чим визнав за можливе задовольнити скарги позивача.

Не погодившись із даною ухвалою до Одеського апеляційного господарського суду звернувся Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Херсонської області від 01.12.2016 року по справі №5024/263/2011 і постановити нову ухвалу, якою визнати дії державного виконавця правомірними та такими, що відповідають чинному законодавству та відмовити представнику ПАТ "ЕК "Херсонобленерго" в поданій скарзі на дії державного виконавця в повному обсязі.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що 05.10.2016 року набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" в новій редакції та згідно п.2 ст.26 даного закону до заяви про примусове виконання стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника юридичної особи, про що було повідомлено через всі офіційні засоби масової інформації.

Як відзначає апелянт, відповідно до п.2 розділу XIII Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець позбавлений можливості вчиняти виконавчі дії за Законом України "Про виконавче провадження" 1999 р. в попередній редакції, оскільки він втратив чинність 05.10.2016 р.

Скаржник зазначає, що відповідно до п.4 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, а відповідно до п. 82 типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади відмітка про надходження документа до установи (організації) проставляється від руки або за допомогою штампа, автоматичного нумератора на лицьовому полі у правому кутку нижнього поля першого аркуша оригіналу документа.

Як стверджує скаржник, 10.10.2016 р. державним виконавцем прийнято рішення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання згідно чинного Закону України "Про виконавче провадження", а саме п.8 ч.4 ст.4 у зв'язку з тим, що стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску.

Апелянт відзначає, що згідно повідомлення про вручення поштових відправлень, останнє зареєстровано Укрпоштою 04.10.2016 р., але лише 07.10.2016 року наказ №5024/263/11 від 29.03.2011 р виданий господарським судом Херсонської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ЕК "Херсонобленерго" заборгованості в сумі 2707,46 грн. та судового збору в сумі 338 грн. надійшов до відділу, про що свідчить відмітка в журналі вхідної кореспонденції за №8816/07952 та за №8815/07952.

Таким чином, скаржник вважає, що державний виконавець з 05.10.2016 року не має права вчиняти виконавчі дії за Законом України "Про виконавче провадження" від 1999 р., так як він витратив чинність, у зв'язку з чим винесення постанови про відкриття виконавчого провадження керуючись Законом України "Про виконавче провадження" від 1999 р., в попередній редакції є, на думку апелянта, неможливим. До того ж, як зазначає апелянт, в прикінцевих та перехідних положеннях Закону України "Про виконавче провадження" не передбачено вчинення будь-яких за законом, що втратив чинність.

До того ж, апелянт відзначає, що згідно Закону України "Про виконавче провадження" ні в попередній редакції, ні в редакції яка діє станом на час розгляду скарги по суті, не встановлена можливість обрахування строків звернення до виконавчої служби, а також інших строків з урахуванням поштового перебігу, як то передбачено ст.51 ГПК України. Зокрема, за твердженням апелянта, за цією статтею, якщо позовну заяву, відзив на позовну заяву про перегляд рішення та інші документи здано на пошту чи телеграф до 24- ї години останнього дня строку, строк не вважається пропущеним, але стосується лише процесуальних дій в межах розгляду цивільних справи в суді, а не в межах здійснення виконавчого провадження, порядок якого регулюється іншими правовим нормами та Законом України "Про виконавче провадження", а тому застосування процесуальної норми ГПК України до виконавчих дій, на думку апелянта, унеможливлене.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 24.02.2017 р. апеляційну скаргу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області на ухвалу господарського суду Херсонської області від 01.12.2016 р. по справі №5024/263/2011 прийнято до провадження та призначено до розгляду колегією суддів у складі головуючого суддів Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Жекова В.І.

Розпорядженням керівника апарату Одеського апеляційного господарського суду №170 від 10.03.2017 р. призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв'язку із перебуванням судді Жекова В.І. у відрядженні.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2017 р. для розгляду апеляційної скарги Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області на ухвалу господарського суду Херсонської області від 01.12.2016 р. по справі №5024/263/2011 визначено колегію суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Таран С.В.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 10.03.2017 р. апеляційну скаргу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області на ухвалу господарського суду Херсонської області від 01.12.2016 р. по справі №5024/263/2011 прийнято до провадження та призначено до розгляду колегією суддів у складі головуючого суддів Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Таран С.В.

У судове засідання від 13.03.2017 представники учасників провадження не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення від 01.03.2017 р.

Враховуючи строки розгляду ухвали господарського суду Херсонської області від 01.12.2016 р. в апеляційній інстанції, передбачені ст. 102 ГПК України, судова колегія вважає, що неявка представників учасників провадження, не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Херсонської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, господарським судом Херсонської області на виконання рішення від 15.03.2011 р. у справі №5024/263/2011 було видано відповідні накази №5024/263/2011 від 29.03.2011 р. про стягнення з відповідача на користь позивача основної заборгованості та судових витрат.

04.10.2016 р. ПАТ "ЕК "Херсонобленерго" було надіслано на адресу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області заяву та оригінали наказів №5024/263/2011 від 29.03.2011 р., що підтверджується копією фіскального чеку та опису вкладення до цінного листа (а.с. 71).

Повідомленням стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання від 10.10.2016 р. державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Зик Ольгою Вікторівною було відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання наказу №5024/263/2011 від 29.03.2011 р. господарського суду Херсонської області про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ПАТ "ЕК "Херсонобленерго" в сумі 102 грн. судового збору та 236 грн. ІТЗ на підставі п.8 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", а саме у зв'язку з ненаданням стягувачем підтвердження сплати авансового внеску.

Повідомленням стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання від 10.10.2016 р. державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Зик Ольгою Вікторівною було відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання наказу №5024/263/2011 від 29.03.2011 р. господарського суду Херсонської області про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ПАТ "ЕК "Херсонобленерго" в сумі 2706,46 грн. на підставі п.8 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", а саме у зв'язку з ненаданням стягувачем підтвердження сплати авансового внеску.

Не погодившись із даними повідомленнями ПАТ "ЕК "Херсонобленерго" звернулось до господарського суду Херсонської області зі скаргами №07/04-00652 та №07/04-00653 на дії державного виконавця в яких просило визнати дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Зик Ольги Вікторівни, які виявилися у винесенні незаконного повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання та повернення судових наказів №5024/263/2011 від 29.03.2011 р. без виконання неправомірними та зобов'язати Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області прийняти накази №5024/263/2011 від 29.03.2011 р. до виконання і виконати рішення суду.

Свої скарги позивач обґрунтував тим, що в повідомленні стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання вказано, що заява про відкриття виконавчого провадження подана 07.10.2016 р., проте, як стверджує ПАТ "ЕК "Херсонобленерго" це не відповідає дійсності, оскільки вищезазначену заяву було подано 04.10.2016 року через відділення ХД УДППЗ "Укрпошта" цінним листом з описом, у той час як п. 8 ч. 4 ст. 4 та ч. 2 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", якими державний виконавець аргументує свою відмову у прийнятті до виконання виконавчого документу, вступив в силу лише 05.10.2016 р., а тому, на думку позивача, вимога Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області від ПАТ "ЕК "Херсонобленерго" сплати авансового внеску є невмотивованою та безпідставною.

Господарським судом Херсонської області вимоги ПАТ "ЕК "Херсонобленерго", що викладені у скаргах визнано обґрунтованими та задоволено останні.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до статті 124 Конституції України (станом на час виникнення спірних правовідносин) правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

За частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 124 Конституції України, з якою кореспондуються положення статті 115 Господарського процесуального кодексу України, встановлено імперативний припис, згідно якого судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

02.06.2016 року був прийнятий Закон України "Про виконавче провадження", який набрав чинності 05.10.2016 року.

Відповідно до частини 2 Прикінцевих та перехідних положень до Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції з 05.10.16) визнано такими, що втратили чинність з дня набрання чинності цим Законом, зокрема, Закон України "Про виконавче провадження" (Відомості Верховної Ради України, 1999 р., № 24, ст. 207 із наступними змінами), крім статті 4, яка втрачає чинність через три місяці з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до абз.1 частини 2 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції з 05.10.16) до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції з 05.10.16) виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо: стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим.

Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України "У справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини 1 статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів)" №1-рп/99 від 09.02.1999 року, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України. Конституція України, закріпивши частиною 1 статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права.

Тобто, щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом'якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього. Відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини 1 статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом'якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте, надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Згідно положень частини 1 статті 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, заява з додатками про відкриття виконавчого провадження була надана позивачем до відділення поштового зв'язку 04.10.2016 року, про що свідчить копія фіскального чеку та опису вкладення у цінний лист від 04.10.2016 року (а.с. 71).

Частиною 2 статті 255 Цивільного кодексу України передбачено, що письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв'язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

З урахуванням наведеного, колегія зауважує, що дата на розрахунковому документі є датою, що підтверджує дату прийняття поштового відправлення. Таким чином, позивач (стягувач) вважається таким, що звернувся до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області із заявою про відкриття виконавчого провадження саме 04.10.2016 року.

Станом на 04.10.2016 року був чинний Закон України "Про виконавче провадження" (№606-XIV від 21.04.1999 року), положеннями якого не передбачено обов'язок стягувача додавати до заяви про примусове виконання квитанцію про сплату авансового внеску.

Положеннями статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (№ 606-XIV від 21.04.1999 року) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (частина 1 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21.04.1999 року).

Згідно з частини 1 статті 6, частин 1, 2 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" (№ 606-XIV від 21.04.1999 року) державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 Закону, зокрема за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Частиною 1 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" (№ 606-XIV від 21.04.1999 року) встановлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Отже, з урахуванням того, що стягувач звернувся до виконавчої служби 04.10.2016 р., до набрання законної сили Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року, вказані правовідносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 року, в редакції, що діяла на час звернення позивача (стягувача) до відділу виконавчої служби, а тому, колегія суддів вважає, що дії державного виконавця щодо винесення повідомлень про повернення виконавчих документів стягувачу від 10.10.2016 року на підставі Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року, який набрав чинності 05.10.2016 року без прийняття до виконання, є неправомірними.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на те, що лише 07.10.2016 року наказ №5024/263/11 від 29.03.2011 р виданий господарським судом Херсонської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ЕК "Херсонобленерго" заборгованості в сумі 2707,46 грн. та судового збору в сумі 338 грн. надійшов до відділу, про що свідчить відмітка в журналі вхідної кореспонденції за №8816/07952 та за №8815/07952, оскільки, момент реєстрації заяви в органах виконавчої служби не є моментом подання відповідної заяви, оскільки заява подана поштою і датою її подання є відбиток штемпелю поштового відділення про дату прийому поштового відправлення до пересилки на поштовому конверті.

Крім того, судова колегія зауважує, що Закон України "Про виконавче провадження" не містить жодних вказівок або обмежень які б стосувались обов'язку стягувача подавати заяву безпосередньо до органів державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 32, 33, 34 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія суддів зазначає, що наведені в апеляційній скарзі порушення допущенні судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження, а мотиви апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

З урахуванням викладеного, апеляційний господарський суд вважає, що оскаржувана ухвала господарського суду Херсонської області від 01.12.2016 підлягає залишенню без змін, а апеляційна Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області без задоволення.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, :

П О С Т А Н О В И Л А:

Ухвалу господарського суду Херсонської області від 01.12.2016 р. у справі №5024/263/2011 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Таран С.В.