РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2017№910/22447/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/22447/16

за позовом публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд», м. Київ,

до товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Київміськбуд», м. Київ,

про стягнення 201 983,83 грн.,

за участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - Шамрая О.В. (довіреність від 02.03.2017 №б/н).

Публічне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд» (далі - Компанія) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Київміськбуд» (далі - Товариство): 73 763,44 грн. заборгованості, яка виникла у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов ліцензійного договору на використання торговельних марок від 31.01.2014 №б/н (далі - Договір); 68 546,76 грн. пені; 5 035 грн. 3 % річних, а всього 201 983,83 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.12.2016 порушено провадження у справі.

Відповідач 06.03.2017 подав суду відзив на позовну заяву, в якому вказав таке: пунктами 7.1 і 7.2 Договору передбачено необхідність передачі ліцензіаром уповноваженому представнику ліцензіата документації для використання торговельної марки, логотипа, (російською або українською мовами в 1 (одному) примірнику протягом 5 (п'яти) днів з дня підписання Договору), та окремо встановлено, що передача документації підтверджується актом приймання-передачі за підписами уповноважених представників обох сторін; при цьому, пунктом 1.3 Договору встановлено, що саме розуміється під терміном «Документація» у Договорі, а саме: книга фірмового стилю, вимоги до розмірів та зображення фірмового логотипу, шаблони фірмового бланку, фірмового конверту, фірмової папки, фірмової візитівки, шаблон презентації, макет для преси, вимоги до корпоративного шрифту, в тому числі в електронному вигляді; пунктом 1.2 Договору передбачено, яким саме чином ліцензіат має використовувати торговельну марку; тобто положення Договору пов'язують можливість ліцензіата використовувати торговельну марку лише з моментом отримання (за відповідними актами приймання-передачі) визначеної документації від ліцензіара; разом з тим, станом на 06.03.2017 та протягом всієї дії Договору вказану документацію позивач відповідачу так і не передав; вказана обставина доводить те, що відповідач не просто не використовував торговельну марку «Київміськбуд», як це було передбачено положеннями Договору, а й не міг навіть теоретично її використати, за умови непередачі її позивачем.

Представник відповідача у судовому засіданні 06.03.2017 підтримав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, поданому суду 06.03.2017 у письмовому вигляді, проти задоволення позовних вимог заперечив.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання.

Ухвали господарського суду міста Києва від 08.12.2016, від 10.01.2017 і від 06.02.2017 було надіслано позивачу на адресу (01010, м. Київ, вул. Суворова, буд. 4/6), зазначену у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується відмітками канцелярії на звороті таких ухвал та рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень за юридичною адресою позивача.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 06.03.2017 без участі представника позивача за наявними в ній матеріалами (стаття 75 Господарського процесуального кодексу України, далі - ГПК України).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

31.01.2014 Компанією (ліцензіар) і Товариством (ліцензіат) було укладено Договір, за умовами якого:

- ліцензіар є власником свідоцтва України №48737 на словесну торговельну марку (знак для товарів і послуг) «КИЇВМІСЬКБУД», свідоцтва України №48738 на словесну торговельну марку (знак для товарів і послуг) «КИЕВГОРСТРОЙ», свідоцтва України №50833 на словесну торговельну марку (знак для товарів і послуг) «KYIVMISKBUD», свідоцтва України №50834 на словесну торговельну марку (знак для товарів і послуг) «KYIVGORSTROY», свідоцтва України №41226 на комбіновану торговельну марку (знак для товарів та послуг) «КИЇВМІСЬКБУД» (далі - свідоцтва) (пункт 1 преамбули Договору);

- ліцензіат бажає отримати на умовах Договору дозвіл у вигляді невиключної ліцензії на використання торговельної марки (логотип, знак для товарів і послуг) (далі - торговельна марка), на які було ліцензіаром отримані свідоцтва, в цілях виготовлення, використання, ввезення, пропозиції до продажу, продажу і іншого введення в господарський обіг товарів і послуг з використанням торговельної марки, відповідно до переліку класів товарів і послуг, зазначених у свідоцтвах (пункт 2 преамбули Договору);

- використання торговельної марки - це нанесення її на будь-який товар, для якого торговельну марку зареєстровано, упаковку, в якій міститься товар, вивіску, пов'язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням торговельної марки з метою пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення); застосування її під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої торговельна марка зареєстрована; застосування її в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет, у тому числі в доменних іменах; даний перелік випадків можливих для застосування торговельної марки, не є вичерпним (пункт 1.2 Договору);

- документація - це книга фірмового стилю, вимоги до розмірів та зображення фірмового логотипу, шаблони фірмового бланку, фірмового конверту, фірмової папки, фірмової візитівки, шаблон презентації, макет для преси, вимоги до корпоративного шрифту, в тому числі в електронному вигляді (пункт 1.3 Договору);

- ліцензіар надає ліцензіату за винагороду на термін дії Договору невиключну ліцензію на використання торговельної марки щодо усіх товарів і послуг, зазначених у свідоцтвах за класами Міжнародної класифікації товарів і послуг (пункт 2.1 Договору);

- ліцензіат зобов'язаний використовувати торговельну марку, логопат відповідно до положень Договору й отриманої від ліцензіара документації (пункт 4.1 Договору);

- ліцензіат щомісячно сплачує ліцензіару ліцензійний платіж у сумі 50 000 грн. без ПДВ (пункт 6.2 Договору);

- документація для використання торговельної марки, логотипа, передається ліцензіаром уповноваженому представнику ліцензіата російською або українською мовами в 1 (одному) примірнику протягом 5 (п'яти) днів з дня підписання Договору (пункт 7.1 Договору);

- передача документації підтверджується актом приймання-передачі за підписами уповноважених представників обох сторін (пункт 7.2 Договору);

- Договір укладений терміном на п'ять років та набирає чинності через 4 місяці з моменту прийняття Державною службою інтелектуальної власності України (далі - Служба) рішення про внесення до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомостей про видачу ліцензії на використання знака (пункт 13.1 Договору).

Відповідно до частини першої статті 1109 Цивільного кодексу (далі - ЦК України) за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Частиною третьою статті 1109 ЦК України встановлено, що у ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Позивач мотивує позовні вимоги тим, що: пунктом 13.1 Договору встановлено, що Договір набирає чинності через 4 місяці з моменту прийняття Службою рішення про внесення до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомостей про видачу ліцензії на використання знака; відповідне рішення було прийняте Службою 09.04.2014; тому відповідач зобов'язаний був сплатити за використання торговельної марки в серпні 2014 року (з 09.08.2014 по 31.08.2014) - 37 096,77 грн.; 22.09.2014 сторонами було підписано додаткову угоду №1 до Договору, якою дію Договору було зупинено, а тому за використання торговельної марки за вересень 2014 року (з 01.09.2014 по 22.09.2014), ліцензіат повинен був сплатити 36 666,67 грн.; позивачем було виставлено відповідачу рахунок, проте Товариством його не оплачено.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначає про те, що торговельні марки за належними позивачу свідоцтвами України не використовувалися відповідачем, оскільки Компанією не було передано Товариству документації на підставі пунктів 7.1 і 7.2 Договору.

Товариством було надіслано Компанії лист від 02.08.2014 №02-08, в якому відповідач вказав про таке: станом на цей час документація, передбачена пунктом 1.3 Договору, до Товариства не передана, що унеможливлює використання торговельної марки відповідачем у своїй господарській діяльності, як це передбачено положеннями Договору; Товариство у найближчий час не планує використання торговельної марки у зв'язку із важкою фінансовою ситуацією в країні, та вважає за доцільне розглянути питання зупинення дії Договору строком на 6 місяців відповідно до пункту 14.1 Договору; крім того, відповідач просив повідомити Товариство, коли Компанія планує належним чином передати відповідачу документацію, вказану у пунктах 1.3, 7.1 і 7.2 Договору.

Додатковими угодами від 22.09.2014 №1, від 23.03.2015 №2, від 24.09.2015 №3 і від 25.03.2016 №4 дія Договору неодноразово зупинялася.

12.05.2016 позивачем було надіслано відповідачу лист-вимогу від 11.05.2016 №01636/0/2-16 з вимогою погасити заборгованість у сумі 73 763,44 грн.

Відповідачем було надіслано позивачу лист від 01.03.2017 №01-03, в якому Товариство зазначило, що документація, передбачена Договором, до відповідача ніколи не передавалась та відповідні акти приймання-передачі сторонами не підписувались, що свідчить про неможливість використання торговельної марки Товариством у своїй господарській діяльності, як це передбачено положеннями Договору.

Компанія листом від 03.03.2017 №00679/0/2-17 повідомила відповідача про те, що акти приймання-передачі документації для використання торговельної марки, логотипа, передбачені пунктом 7.2 Договору, відсутні, документи не передавались.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Так, пунктом 7.1 Договору передбачено, що документація для використання торговельної марки, логотипа, передається ліцензіаром уповноваженому представнику ліцензіата російською або українською мовами в 1 (одному) примірнику протягом 5 (п'яти) днів з дня підписання Договору.

Передача документації підтверджується актом приймання-передачі за підписами уповноважених представників обох сторін (пункт 7.2 Договору).

Таким чином, оскільки Компанією не було передано визначеної Договором документації, то у Товариство не було прав на використання торговельної марки, належної позивачу.

Крім того, позивачем не подано суду жодного підтвердження використання відповідачем належної Компанії торговельної марки, передбаченими частиною четвертою статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» способами.

Отже, позовні вимоги Компанії є безпідставними, а тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 73 763,44 грн. заборгованості.

Крім суми заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача 68 546,76 грн. пені і 5 035 грн. 3 % річних.

Оскільки вказані вимоги є похідними від первісної вимоги, то вони також не підлягають задоволенню.

За приписами статті 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору у справі слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 44, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.03.2017.

Суддя О. Марченко