РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2017Справа № 910/23147/16

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Шкоденко Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про стягнення 156 872, 06 грн.

за участю представників:

від позивача:Волощук П.Ю.- представник за довіреністю № Др-47-1216 від 26.12.2016 р.
від відповідача:Чеботарьова І.Г.- представник за довіреністю № 14-124 від 13.05.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернулось Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" (далі - ПАТ "Запоріжгаз") з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України") про стягнення заборгованості в сумі 156 872, 06 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору № 14-126-ТБ від 30.01.2014 р. щодо своєчасної сплати вартості наданих послуг з транспортування природного газу газорозпорідьними мережами до мережі балансової належності об'єктів відповідача, внаслідок чого у ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" утворилась заборгованість.

У позові ПАТ "Запоріжгаз" просить суд стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у сумі 146 717,23 грн. та 3 % річних у сумі 10 154,83 грн., а всього - 156 872, 06 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив, зазначив, що оскільки він є гарантованим постачальником природного газу, грошові кошти на оплату послуг позивача розподіляються згідно з Алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання гарантованих постачальників природного газу, затверженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (далі - НКРЕ) від 02.08.2012 № 1000, тому нарахування матеріальних втрат за несвоєчану оплату послуг є безпідставним. Також вказав, що при нарахуванні матеріальних втрат позивачем не враховано лист відповідача № 6-186-14 від 31.03.2014 р. щодо зміни призначення платежу. З указаних підстав просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

30.01.2014 р. між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" (газотранспортне підприємство) та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (замовник) укладено договір на розподіл природного газу № 14-126-ТБ.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 03.12.2014 р.) газотранспортне підприємство зобов'язується у 2014 р. та 2015 р. надати замовнику послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами (далі- ГРМ) до межі балансової належності об'єктів замовника або його споживачів відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін, а замовник зобов'язується сплатити вартість послуги в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору.

Договірні обсяги транспортування природного газу замовника ГРМ визначаються в додатку № 1 до договору (п. 3.1 договору).

Пунктом 5.1 договору визначено, що розрахунки за послуги з транспортування природного газу ГРМ здійснюються за тарифом на транспортування природного газу розподільними трубопроводами за 1 000 куб.м., встановленим для газорозподільного підприємства Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Загальна сума договору складається з місячних сум вартості планових обсягів транспортування природного газу ГРМ газорозподільним підприємством замовнику (п. 5.4 договору).

Згідно з п. 5.6 договору у випадку, якщо замовник є гарантованим постачальником, то замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газорозподільного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Остаточний розрахунок за надані у звітньому місяці послуги проводяться замовником до 20 числа місяця, наступного за звітнім, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Відповідно до п. 5.7 договору у разі виникнення в замовника заборгованості з оплати послуг з транспортування природного газу ГРМ сторони за взаємною згодою та у порядку, передбаченому законодавством України, складають графік погашення заборгованості, який є додатком до договору. У разі відсутності графіка погашення заборгованості газорозподільне підприємство має право грошові кошти, отримані від замовника за послуги транспортування природного газу ГРМ в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості замовника з найдавнішим строком її виникнення. Укладення сторонами та дотримання замовником узгодженого графіка погашення заборгованості не звільняє замовника від виконання поточних зобов'язань за договором.

Договір набирає чинності з дня його підписання та скріплення підписів уповноважених представників сторін, з 01.02.2014 р. і діє в частині надання послуг до 31.12.2015 р., а в частині проведення розрахунків - до повного виконання замовником своїх зобов'язань (п. 11.1 договору, в редакції додаткової угоди № 4 від 03.12.2014 р.).

Додатковими угодами до договору сторони погодили обсяги транспортування природного газу замовнику.

У судовому засіданні встановлено, що позивач умови договору виконав у повному обсязі, за період з лютого 2014 р. по грудень 2015 р. надав відповідачу послуги з транспортування газу газорозподільними мережами на загальну суму 23 137 334,80 грн., що підтверджується актами наданих послуг за вказаний період та поясненнями представників сторін.

Разом з тим, відповідач, який є гарантованим постачальником, свої зобов'язання за договором № 14-126-ТБ від 30.01.2014 р. виконав неналежним чином, оплатив надані послуги в сумі 23 137 334,80 грн. з порушенням строку, внаслідок чого позивачем були нараховані інфляційна складова боргу у сумі 146 717,23 грн. та 3 % річних у сумі 10 154,83 грн.

Згідно зі ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням іншої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зважаючи на вищенаведені норми законодавства, вимоги про стягнення інфляційної складової суми боргу та 3 % річних є такими, що заявлені позивачем правомірно.

Стосовно доводів відповідача про особливий порядок розрахунків між сторонами, оскільки ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є гарантованим постачальником природного газу, суд встановив, що відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 705 від 25.07.2012 р. "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" гарантованими постачальниками природного газу є суб'єкти господарювання, що в установленому порядку отримали ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом та провадять діяльність на затвердженій Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, території з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом для споживачів України (крім промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії)ю.

Гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 02.08.2012 № 1000 "Про затвердження Алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання гарантованих постачальників природного газу" вказаний Алгоритм установлює порядок розподілу коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання гарантованого постачальника, що надходять за використаний природний газ від усіх категорій споживачів, а також механізм розрахунку гарантованими постачальниками нормативів перерахування коштів на поточні рахунки газотранспортних, газорозподільних підприємств, гарантованих постачальників та на поточні рахунки із спеціальним режимом використання підприємств, що здійснюють продаж природного газу гарантованим постачальникам.

Разом з цим, суд відхиляє посилання відповідача на положення вказаного Алгоритму, оскільки пунктом 1.2 цього Алгоритму визначено, що його дія не поширюється на відносини, пов'язані з остаточним розрахунком гарантованого постачальника природного газу та його структурних підрозділів із власником природного газу, газотранспортними, газорозподільними підприємствами відповідно до умов укладених договорів, та погашенням заборгованості споживачів за спожитий природний газ.

У даному випадку договором передбачено, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є гарантованим постачальником природного газу, який здійснює розрахунки за надані послуги у відповідності до Алгоритму, проте, в будь-якому випадку відповідач повинен остаточно розрахуватись за надані послуги до 20 числа місяця наступного за звітнім (п. 5.6 договору).

Також судом встановлено, що замовник (ПАТ "НАК "Нафтогаз України") не звертався до позивача з проханням про складення графіку погашення заборгованості, а тому суд вважає, що термін виконання зобов'язання, визначений сторонами до 20 числа місяця, наступного за звітнім, змінений не був.

Крім того, судом відхиляються доводи відповідача про те, що при нарахуванні інфляційних втрат та 3% річних позивачем не враховано лист відповідача № 6-186-14 від 31.03.2014 р. щодо зміни призначення платежу, оскільки, як зазначає позивач та вбачається з розрахунку заборгованості, наявного у матеріалах справи, вказаний лист був отриманий ПАТ "Запоріжгаз" 17.04.2014 р., а відповідні корегування проведені позивачем 22.04.2014 р., що відображено у розрахунку заборгованості.

При перевірці обгрунтованості заявлених до стягнення сум суд взяв до уваги, що при застосуванні індексу інфляції цей індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Лист Верховного Суду України „Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 року № 62-97р, а також п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" від 17.07.2012 року № 01-06/928/2012).

Провівши перерахунок заявленої до стягнення суми матеріальних втрат, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційна складова боргу у сумі 146 717,23 грн. та 3 % річних у сумі 10 154,83 грн., тобто у сумах, заявлених позивачем.

Згідно зі статтею 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.cт. 32-34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення 156 872, 06 грн. задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6; ідентифікаційний код 20077720) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" (69035, м. Запоріжжя, вул. Заводська, буд. 7, ідентифікаційний код 03345716) інфляційну складову боргу у сумі 146 717 (сто сорок шість тисяч сімсот сімнадцять) грн. 23 коп. та 3 % річних у сумі 10 154 (десять тисяч сто п'ятдесят чотири) грн. 83 коп., 2 353 (дві тисячі триста п'ятдесят три) грн. 08 коп. судового збору.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 6 березня 2017 року.

Повний текст рішення підписаний 13 березня 2017 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.