Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "13" березня 2017 р. Справа № 906/109/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представника позивача: ОСОБА_1, довіреність від 07.03.2017.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроконс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирщина-Агро"

про стягнення 355635,53 грн.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 355635,53 грн. заборгованості, з яких: 253532,16 грн. - основний борг, 6886,44 грн. інфляційні, 22171,89 грн. - відсотки за користування коштами, 50706,43 грн. - штраф та 22338,61 грн.- пеня.

Ухвалою від 31.01.2017 суд порушив провадження у справі та признав розгляд справи на 13.03.2017.

10.03.2017 р. до суду надіслано заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої позивач просить стягнути з відповідача 354782,70 грн. заборгованості, з яких: 253532,16 грн. - основний борг, 6886,44 грн. інфляційні, 21782,91 грн. - відсотки за користування коштами, 50706,43 грн. - штраф та 21921,85 грн.- пеня.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК Україні позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Згідно з п.3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Таким чином, оскільки подана позивачем заява, не суперечить приписам ч.4 ст. 22 ГПК України, а також правам та інтересам сторін, суд приймає останню до розгляду.

Спір вирішується в межах зменшених позовних вимог

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог..

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направиви. Письмового відзиву на позовні вимоги не надав. Про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 43, 44).

В порядку ст. 75 ГПК Українри, спір вирішується за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

07.09.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агроконс" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирщина-Агро" (покупець, відповідач) укладено договір поставки № 16/36 з додатком № 1 (а.с. 12-16).

Відповідно до п. 1.1. договору, в строки, визначені договором, постачальник зобов'язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (товар), а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його вартість , сплативши за нього визначену договором грошову суму.

Згідно п. 1.2 договору, найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки покупцю та базис поставки, порядок та термін оплати товару, інші умови, визначені в додатках до Договору, які є невід'ємною його частиною. Фактична номенклатура, асортимент та кількість по задоволеним постачальником замовленням визначаються згідно видаткових накладних.

За умовами п. 2.1 договору, ціна договору становить загальну вартість товару, що передається за цим Договором згідно видаткових накладних. Ціна товару встановлюється у гривнях і відображається в Додатках до Договору.

Відповідно до п. 2.7 договору, покупець проводить розрахунки з постачальником на умовах внесення оплати вартості товару, визначеної у вигляді авансової частини та відстроченого платежу в розмірах, вказаних в Додатках до Договору із врахуванням вимог п.п. 2.2-2.4 Договору та тих, що передбачені у Додатках до Договору, шляхом перерахування коштів в національній валюті на банківський рахунок постачальника.

За умовами Додатку №1 від 07.09.2016 до договору № 16/36 від 07.09.2016 відповідачу мав бути поставлений товар - Ачіба к.е. гербіцид на загальну суму 253532,16 грн. з відстрочкою платежу до 01.10.2016 (а.с. 16).

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачу вищевказаний товар, що підтверджується видатковою накладною № 97 від 09.09.2016 (а.с. 17).

Відповідач в порушення умов договору поставлений позивачем товар у строки, встановлені договором не оплатив, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 253532,16 грн.

Відповідно до п. 8.2 договору, у випадку порушення умов даного договору, постачальник має право притягнутити покупця до відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті встановлені Договором терміни вартості (ціни) товару. За порушення даних умов договору покупець:

- сплачує за кожен день прострочення на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення , від суми боргу, за кожен день прострочення (п. 8.2.1);

- сплачує штраф в розмірі 20% від несплаченої суми, яка склалася на наступний день після прострочення виконання грошового зобов'язання (п. 8.2.2);

- сплачує на користь постачальника 28 (двадцять вісім) відсотків річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення (ч.2 ст. 625 ЦК України).

Пунктом 8.3 договору, сторони керуючись ст. 259 ЦК України дійшли згоди про збільшення строку позовної давності по всім зобов'язанням (сплаті заборгованості, пені, штрафу, відсотків та індексу інфляції), що виникли на підставі цього Договору до 3 років. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань здійснюється без застосування ч.6 ст. 232 ГК України.

На підставі вищезазначених пунктів договору позивачем заявлено до стягнення з відповідача 22338,61 грн. пені, 22171,89 грн. 28 % річних та 50706,43 грн. штрафу.

Крім того, на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України позивачем заявлено до стягнення з відповідача 6886,44 грн. інфляційних.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки № 16/36 від 07.09.2016

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, матеріалами справи підтверджується факт поставки відповідачу товару на загальну суму 253532,16 грн., що вказує на належне виконання зобов'язання з боку позивача.

Відповідач факт отримання товару на зазначену суму 253532,16 грн. не оспорив, відтак у останнього виник кореспондуючий обов'язок щодо оплати отриманого товару.

Нормою ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, у додатку №1 до Договору поставки № 16/36 від 07.09.2016 сторони погодили, що остаточний розрахунок за придбаний товар має бути здійснений до 01.10.2016.

Доказів погашення заборгованості перед позивачем у вказаній сумі матеріали справи не містять. Станом на день звернення з позовом до суду та на день вирішення спору в суді, заборгованість відповідача не змінилась та становить 253532,16 грн.

За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 253532,16 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 21921,85 грн. пені, то суд зазначає про наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов'язання, зокрема, сплату неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 даного Закону України визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вбачається з розрахунку (а.с. 57), який додано до заяви про зменшення позовних вимог, позивачем пеню заявлено за період з 04.10.2016 по 23.01.2017 за 111 днів на суму заборгованості 253532,16 грн., яка в сукупності склала 21921,85 грн.

Перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що позивачем допущено арифметичну помилку. За таких обставин суд здійснив власний розрахунок пені, виходячи з вихідних даних позивача , яка за 111 днів становить 21873,64 грн.

Отже вимога про стягнення пені є обґрунтованою та підлягає задоволенню в сумі 21873,64 грн.

В частині стягнення 48,21 грн. пені (21921,85 грн. - 21873,64 грн.) суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Крім того, в порядку п.8.2.2 Договору позивачем заявлено до стягнення штраф в розмірі 50706,43грн.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

З розрахунку, наданого позивачем (а.с. 5), вбачається, що штраф нараховано в розмірі 20% від несплаченої суми, яка склалась після прострочення виконання грошового зобов'язання, який склав 50706,44 грн.

Перевіривши вказаний розрахунок суд дійшов висновку, що вимога про стягнення штрафу є правомірною та такою, що підлягає задоволенню в сумі 50706,44 грн.

Стосовно вимог позивача про стягнення на його користь з відповідача 22171,89 грн. 28 % річних та 6886,44 грн. інфляційних, то суд зазначає про наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, умовами договору поставки сторонами погоджено розмір річних на рівні 28%, що не суперечить нормам ст. 625 ЦК України.

З розрахунку позивача (а.с. 56), який додано до заяви про зменшення позовних вимог, вбачається, що нарахування річних здійснено за період з 04.10.2016 по 23.01.2017 на суму заборгованості 253532,00 грн., які склали 21782,91 грн.

Перевіривши розрахунок, суд встановив, що позивачем також допущена арифметична помилка. За розрахунком, який здійснив суд, розмір річних становить 21735,63 грн.

Таким чином, вимога про стягнення 28% річних є обґрунтованою, заявленою відповідно до вимог чинного законодавства та такою, що підлягає задоволенню в сумі 21735,63 грн. В частині стягнення 47,28 грн. 28 % річних (21782,91 грн. - 21735,63 грн.) суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Перевіривши розрахунок інфляційних (а.с.56), судом встановлено, що інфляційні нарахування позивачем заявлено за період з листопада 2016 по грудень 2016 року на суму заборгованості 253532,16 грн., які склали 6886,44 грн. Розрахунок позивача є правомірним та арифметично вірним.

Відтак вимога про стягнення інфляційних підлягає задоволенню в сумі 6886,44 грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими згідно з вимогами чинного законодавства, підтвердженими належними та допустимими доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають частковому задоволенню на загальну суму 354734,3 грн., з яких: 253532,16 грн. основний борг; 21873,64 грн. пеня; 21735,63 грн. 28% річних; 6886,44 грн. інфляційні; 50706,43грн. штраф.

В частині стягнення 49,34 грн. пені, 48,35грн. 28% річних суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирщина-Агро" (12411, Житомирська область, Житомирський район, м. Дубовець, вул. Залізнична, буд. 1-Б, )

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроконс" (23000, Вінницька область, Барський район, м. Бар, вул. Пролетарська, буд. 39 Л, )

- 253532,16 грн. основного боргу;

- 21873,64 грн. пені;

- 21735,63 грн. 28% річних;

- 6886,44 грн. інфляційних;

- 50706,43грн. штрафу;

- 5321,01 грн. судового збору.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 17.03.17

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2- позивачу (рек. з повід)

3- відповідачу (рек. з повід)