ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2017 р. Справа № 19/49-10

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В. О., суддя Камишева Л.М. , суддя Шевель О. В.

секретар судового засідання Курченко В.А.

сторони не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх.№ 644 С/2) на ухвалу Господарського суду Сумської області від 14.02.2017 у справі № 19/49-10

за заявою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Білопілля Сумської області

до Фермерського господарства «Садко Р.І.», с. Нижня Сироватка Сумської області

про банкрутство,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 14.02.2017 (суддя Яковенко В.В.) у даній справі, заяву ДПІ у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області про заміну у справі сторони її правонаступником задоволено, замінено кредитора у справі № 19/49-10 Сумську об'єднану державну податкову інспекцію ГУ ДФС у Сумській області на Державну податкову інспекцію у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області, відкладено розгляд заяви ліквідатора Чупруна Є.В. від 16.10.2014 № 02-01/19/49-10/1303 про визнання договору недійсним в судове засідання на 02 березня 2017 року на 12 год. 00 хв. Стягнуто з ОСОБА_1 в доход Державного бюджету м. Суми 850,00 грн. штрафу за невиконання вимог ухвал господарського суду Сумської області тощо.

ОСОБА_1 з вказаною ухвалою не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Сумської області від 14.01.2017 в частині накладення на нього штрафу.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 27.02.2017 вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 13.03.2017.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 07.03.2017 відмовлено ОСОБА_1 у проведенні судового засідання 13.03.2017 у режимі відеоконференції.

10.03.2017 від арбітражного керуючого Чупруна Є.В. електронною поштою №413 надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. №2614).

13.03.2017 від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутністю та за відсутності його представників (вх.№2690).

Представники сторін в судове засідання 13.03.2017 не з`явились, про причини неявки, крім апелянта, суд не повідомили, хоча належним чином були сповіщені про час та місце судового розгляду справи.

Враховуючи, що явка сторін обов'язковою судом не визнавалась та враховуючи належне повідомлення учасників даної справи, а також достатність матеріалів справи для об'єктивного, повного та всебічного розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Сумської області від 14.02.2017 у даній справі в частині накладення на нього штрафу, та з огляду на скорочені строкуи розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду у відповідності до статті 102 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи без участі сторін.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Предметом апеляційного перегляду в даному провадженні є ухвала місцевого господарського суду в частині стягнення з особи штрафу за невиконання вимог суду, в порядку п.5 ст. 83 ГПК України.

У частині 1 ст. 106 ГПК України закріплено перелік ухвал, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення місцевого господарського суду. Ухвали про накладення штрафу за невиконання вимог суду перелік не містить.

Разом з тим, відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, (Рішення від 25.12.1997 N 9-зп), кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

У Рішенні від 25.04.2012 №11-рп/2012 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень пункту 20 частини першої статті 106, частини першої статті 111 13 Господарського процесуального кодексу України у взаємозв'язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 Конституції України Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду (п.8 ч.1. ст. 129 Конституції України) гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути забезпечене, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

З урахуванням наведеної правової позиції Конституційного Суду України, колегія суддів зазначає, що відсутність у ч.1 ст.106 ГПК України норми щодо оскарження ухвали про накладення на особу відповідальності за невиконання вимог суду (п.5 ст. 83 ГПК України) не може бути підставою для відмови у прийнятті апеляційної скарги на таку ухвалу, враховуючи відсутність відповідної прямої заборони на таке оскарження.

Що ж до суті апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 12.05.2010 порушено провадження у справі № 19/49-10 про банкрутство Фермерського господарства "Садко Р.І.".

Постановою господарського суду Сумської області від 28.04.2011 року боржника у даній справі визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Чупруна Є.В.

27.10.2014 ліквідатор звернувся до суду в межах даної справи про банкрутство із заявою № 02-01/19/49-10/1303 про визнання недійсним договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну та устаткування до нього від 26.12.2009 і угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010, що укладені між Фермерським господарством "Садко Р.І." та ОСОБА_1.

Вказана заява розглядалась судами першої, апеляційної та касаційної інстанції неодноразово.

При повторному новому розгляді, ухвалою Господарського суду Сумської області від 14.02.2017 заяву ДПІ у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області про заміну у справі сторони її правонаступником задоволено, замінено кредитора у справі № 19/49-10 Сумську об'єднану державну податкову інспекцію ГУ ДФС у Сумській області на Державну податкову інспекцію у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області, відкладено розгляд заяви ліквідатора Чупруна Є.В. від 16.10.2014 № 02-01/19/49-10/1303 про визнання договору недійсним в судове засідання на 02 березня 2017 року на 12 год. 00 хв. Стягнуто з ОСОБА_1 в доход Державного бюджету м. Суми 850,00 грн. штрафу за невиконання вимог ухвал господарського суду Сумської області тощо.

При покладенні на ОСОБА_1 такого виду відповідальності судом, з посиланням на приписи п.5 ст. 83 ГПК України, вказано, що ухвалами Господарського суду Сумської області від 06.06.2016, від 03.08.2016, від 06.01.2017, від 26.01.2017, було неодноразово зобов'язано ОСОБА_1 надати суду оригінали договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну та устаткування до нього від 26.12.2009, угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010.

Проте, ОСОБА_1 без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що невиконання вимог суду перешкоджають встановленню дійсних обставин справи та прийняттю рішення у справі, а тому ухвалив про стягнення з ОСОБА_1 в доход Державного бюджету України 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян штрафу за ухилення від вчинення дій, покладених на сторін господарським судом.

Проте, з такими висновками не погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Так, відповідно до п.5 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право стягувати в дохід Державного бюджету України з винної сторони штраф у розмірі до ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян за ухилення від вчинення дій, покладених господарським судом на сторону.

Отже, положеннями цієї статті передбачається, що штраф накладається судом при прийнятті рішення у справі, оскільки наявність вини будь-якої із сторін у господарському спорі встановлюється судом за результатами дослідження судом всіх обставин справи та оцінки наданих сторонами доказів. Тобто, особа, на яку покладено штраф повинна бути винною, виходячи з обставин, встановлених судом за результатами розгляду справи. Крім того, повинен покладатись на сторону за ухилення від вчинення конкретних дій, які суд зобов'язав виконати сторону.

До того ж, штрафом у господарському процесі є така міра відповідальності, яка спрямована на виконання приписів господарського процесуального законодавства. Тобто, накладення штрафу не виключає обов'язок сторони виконати вимоги суду.

Згідно ст. 49 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» прояв неповаги до суду чи судді з боку осіб, які є учасниками процесу або присутні в судовому засіданні, тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Згідно ст. 185-3 КУпАП неповага до суду, що виразилась у злісному ухиленні від явки в суд свідка, потерпілого, позивача, відповідача або в непідкоренні зазначених осіб та інших громадян розпорядженню головуючого чи в порушенні порядку під час судового засідання, а так само вчинення будь-ким дій, які свідчать про явну зневагу до суду або встановлених у суді правил, - тягнуть за собою накладення штрафу від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З матеріалів справи вбачається, що при розгляді заяви ліквідатора № 02-01/19/49-10/1303 судом першої інстанції на протязі 2014-2016 років за клопотаннями ліквідатора, заявленими в порядку статті 38 ГПК України, неодноразово було зобов'язано ОСОБА_1 надати суду оригінали договору купівлі-продажу зернозбирального комбайну та устаткування до нього від 26.12.2009 і угоди про залік зустрічних грошових вимог від 22.01.2010, що укладені між Фермерським господарством "Садко Р.І." та ОСОБА_1.

Вказані документи ОСОБА_1 впродовж розгляду заяви ліквідатора надані не були.

Як зазначив ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, та про що не заперечив ліквідатор у відзиві на апеляційну скаргу, в судовому засіданні 14.02.2017 за результатами прийняття оскаржуваної ухвали, він надав суду усні пояснення щодо неможливості надати ці документи через їх втрату. Про зазначене він письмово виклав у заяві від 14.02.2017 (а.с. 192 т. 8).

Враховуючи наведені пояснення ОСОБА_1, накладення в даному випадку штрафу не призведе до виконання ОСОБА_1 вимог суду щодо надання оригіналів договорів.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що договір є домовленістю двох або більше сторін. Витребувані договори укладались між боржником у даній справі та ОСОБА_1

У відповідності до приписів статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Натомість, ліквідатор, ні в заяві про визнання недійсними договорів, ні в заяві про зміну підстав про визнання цих договорів недійсними від 16.10.2014 № 02-01/19/49-10/358 не обґрунтував неможливість подання самостійно доказів в обґрунтування підстав при зверненні з такою заявою, а також не навів причини, які б зумовлювали їх ненадання. В матеріалах справи відсутні будь-які пояснення ліквідатора щодо наявності/відсутності у нього або у боржника примірника договору.

Судом першої інстанції вказані обставини також не досліджувались, та залишено поза увагою, що ліквідатором свого обов'язку, передбаченого приписами господарського процесуального законодавства не виконано.

Пунктом 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», роз'яснено, що якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що наслідком неподання сторонами витребуваних судом документів по суті спору є розгляд справи за наявними в ній матеріалами, враховуючи також і те, що з матеріалів справи вбачається, що позивачем (в даному випадку заявником - ліквідатором) без поважних причин не надано відповідних доказів на підтвердження своїх вимог.

При цьому, місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваної ухвали в частині покладення на ОСОБА_1 штрафу не встановлено наявність у останнього вини у порушенні прав боржника (ліквідатора), оскільки розгляд заяви про визнання недійсними договорів судом першої інстанції у цьому судовому засіданні по суті не закінчено.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції не дотримано принцип змагальності сторін при прийнятті оскаржуваної ухвали в частині накладення на ОСОБА_1 штрафу, не з'ясовані всі обставини справи, з урахуванням приписів чинного законодавства та матеріалів справи, а також не в повному обсязі досліджено питання необхідності покладення відповідальності на сторону у такому вигляді.

Зазначене є підставою для скасування ухвали Господарського суду Сумської області від 14.02.2017 у даній справі в частині стягнення з ОСОБА_1 в доход Державного бюджету України штраф у розмірі 850 грн.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 2, ст. 103, п. 1, 4 с. 1 ст. 104 ст. 105, ст. 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Сумської області від 14.02.2017 у справі №19/49-10 скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 в доход Державного бюджету України штраф у розмірі 850 грн.

Повний текст постанови складено 15.03.17

Головуючий суддя Фоміна В. О.

Суддя Камишева Л.М.

Суддя Шевель О. В.