УХВАЛА

10.03.2017Справа № 910/6677/13

За скаргою Приватного підприємства "Приватна фірма "Бронт"

на бездіяльність Державного виконавця Голосіївського районного відділу державної

виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління

юстиції м. Києві

у справі

за позовом Національного об'єднання по племінній справі у тваринництві

"Укрплемоб'єднання"

до Приватного підприємства "Приватна фірма "Бронт"

про стягнення 88 143,50 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники учасників сторін:

від скаржника: ОСОБА_3. (директор)

від позивача: Дерій А.С. (за дов.)

від ВДВС: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням Господарського суду міста Києва № 910/6677/13 від 04.06.2013 позовні вимоги задоволено повністю.

21.06.2013 на виконання рішення № 910/6677/13 від 04.06.2013 було видано наказ.

31.08.2016 через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва від приватної фірми "Бронт" надійшла скарга від 29.08.2016 на бездіяльність начальника Голосіївського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві, бездіяльність державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду м. Києва №04-23/1846 від 31.08.2016, відповідно до п. 4.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, було призначено повторний автоматичний розподіл справи №910/6677/13, в зв'язку з відпусткою судді Ващенко Т.М.

В результаті зазначеного автоматичного розподілу справу №910/6677/13 передано на новий розгляд судді Усатенко І.В.

Ухвалою суду від 06.09.2016 скаргу призначену до розгляду на 06.10.2016.

Ухвалою суду від 06.10.2016 розгляд скарги відкладено на 07.11.2016.

Ухвалою суду від 17.11.2016 провадження по скарзі Приватної фірми "Бронт" на бездіяльність Державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції м. Києві у справі № 910/6677/13 за позовом Національного об'єднання по племінній справі у тваринництві "Укрплемоб'єднання" до Приватної фірми "Бронт" про стягнення 88 143, 50 грн, до набрання законної сили ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.10.2016 за заявою Національного об'єднання по племінній справі у тваринництві "Укрплемоб'єднання" про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання, та видачу дублікату наказу у справі № 910/6677/13 за позовом Національного об'єднання по племінній справі у тваринництві "Укрплемоб'єднання" до Приватної фірми "Бронт" про стягнення 88 143, 50 грн. Зобов'язано сторони негайно повідомити суд про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі та надати належним чином засвідчені копії процесуальних документів на підтвердження.

26.12.2016 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшли докази скасування ухвали Господарського суду м. Києва від 20.10.2016 у справі № 910/6677/13 та постановлення нового рішення, яким у задоволенні заяв Національного об'єднання по племінній справі у тваринництві "Укрплемоб'єднання" про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання та видачу дублікату наказу відмовлено.

Ухвалою суду від 30.01.2017 поновлено провадження у скарзі, скаргу призначено до розгляду на 15.02.2017 та замінено найменування боржника - Приватна фірма "Бронт" на Приватне підприємство "Приватна фірма "Бронт".

Ухвалою суду від 15.02.2017 розгляд скарги відкладено на 02.03.2017.

Ухвалою суду від 02.03.2017 розгляд скарги відкладено на 10.03.2017.

В судове засідання 10.03.2017 представник ВДВС не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду скарги був повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи.

Представники позивача та відповідача (скаржника) в судове засідання з'явилися та надали суду усні пояснення по суті скарги, в яких скаржник скаргу підтримав в повному обсязі, а позивач просив у задоволенні скарги відмовити.

Суд вважає за доцільне розглянути скаргу без участі представника ВДВС, оскільки у відповідності до ч. 2 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання рішення Господарського суду міста Києва № 910/6677/13 від 04.06.2013 був виданий наказ Господарського суду міста Києва № 910/6677/13 від 21.06.2013 про примусове стягнення з Приватної фірми "Бронт" на користь Національного об'єднання по племінній справі у тваринництві "Укрплемоб'єднання" 88 143 (вісімдесят вісім тисяч сто сорок три) грн 60 коп. - заборгованості зі сплати орендної плати, 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн 86 коп. - витрат по сплаті судового збору. Згідно зазначеного в наказі, останній дійсний для пред'явлення до виконання до 21.06.2014.

Вказаний наказ був пред'явлений до виконання до відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві.

Згідно інформації про виконавче провадження отриманої 27.08.2016 з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, роздруківка з якого міститься в матеріалах справи, виконавче провадження № 39098694 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/6677/13 від 21.06.2013 було відкрите за заявою стягувача 29.07.2013.

В строк наданий державним виконавцем на добровільне виконання боржником в добровільному порядку наказ Господарського суду міста Києва № 910/6677/13 від 21.06.2013 виконаний не був. В зв'язку з чим було розпочате примусове виконання наказу, і 19.11.2013 були винесені постанови про арешт коштів боржника та про звернення стягнення на майно. В подальшому, 14.02.2014 було винесено постанову про розшук майна боржника та постанову про зупинення виконавчого провадження.

Оскільки майно боржника не було розшукано протягом року з дня оголошення його в розшук, 12.03.2015 виконавче провадження № 39098694 було поновлено, також 12.03.2015 було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві у відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

В постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві від 12.03.2015 по виконавчому провадженню № 39098694 державним виконавцем було постановлено виконавчий документ - наказ Господарського суду міста Києва № 910/6677/13 від 21.06.2013 повернути стягувачеві, копію постанови направити стягувачу.

Як вбачається із матеріалів скарги, боржник 19.08.2016 та 29.08.2016 звертався до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ територіального управління юстиції у місті Києві із заявами, в яких просив скасувати постанови про арешти коштів та майна боржника від 19.11.2013 та постанову про розшук майна боржника від 14.02.2014 та оформити постанову про завершення (закриття) виконавчого провадження № 39098694, оскільки стягувач не скористався своїм правом на повторне пред'явлення наказу Господарського суду міста Києва № 910/6677/13 від 21.06.2013 до виконання.

Із матеріалів скарги вбачається, що в вересні 2016 року боржник звертався до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ територіального управління юстиції у місті Києві із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження ВП № 39098694 (вх. № 11907 від 09.09.2016).

Також, в вересні 2016 року із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження ВП № 39098694 звертався до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ територіального управління юстиції у місті Києві і стягувач.

Листом вих. № 32594 від 05.10.2016, копія якого наявна в матеріалах скарги, Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ територіального управління юстиції у місті Києві повідомляв боржника, що не в змозі надати на ознайомлення матеріали виконавчого провадження ВП № 39098694, оскільки в архіві відділу відсутні матеріали виконавчого провадження ВП № 39098694. В цьому ж листі орган ВДВС повідомляє скаржника, що за його заявою матеріали виконавчого провадження будуть відновлені.

Крім того, 05.10.2016 Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ територіального управління юстиції у місті Києві було складено акт втрати виконавчого документа, згідно з яким наказ Господарського суду міста Києва № 910/6677/13 від 21.06.2013 було втрачено головним державним виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві Процом В. С.

Стягувачу було видано довідку про втрату виконавчого документа, затверджену В.О. начальника Голосіївського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві 07.03.2017, згідно якої наказ № 910/6677/13 від 21.06.2013 було втрачено. Довідка підписана В.о. начальника відділу Тертичною В.В., та членами комісії: державним виконавцем Маріуцою Т.В., та державним виконавцем Левіцького Т.К.

Доказів із яких би вбачалося скасування Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ територіального управління юстиції у місті Києві постанови про арешти коштів та майна боржника від 19.11.2013 та постанови про розшук майна боржника від 14.02.2014 та оформлення постанови про завершення (закриття) виконавчого провадження № 39098694, оскільки стягувач не скористався своїм правом на повторне пред'явлення наказу Господарського суду міста Києва № 910/6677/13 від 21.06.2013 до виконання, за заявами скаржника від 19.08.2016 та/або 29.08.2016 матеріали скарги не містять.

У скарзі на бездіяльність державного виконавця від 29.08.2016 заявник просить суд згідно ч. 2 ст. 83 та ч. 3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язати посадових осіб Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ територіального управління юстиції у місті Києві - начальника Голосіївського РВДВС ГТУЮ у м. Києві Ярушевську Ірину Ігорівну та державного виконавця Кравчук Аллу Сергіївну винести відповідну постанову, про закінчення виконавчого провадження ВП № 39098694, якою також припинити чинність арешту та розшук майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення, зняти арешт з майна боржника та припинити розшук майна боржника

06.10.2016 скаржник подав пояснення в яких змінив свої вимоги і просив:

визнати виконавче провадження ВП №39098694 як таке, що мало б бути закінченим ще 22.03.2016 та наразі має бути закінчено (закрито).

Згідно ч. 2 ст.83 та ч. 3 ст. 60 Закону України "Про виконаче провадження": зобов"язати посадових осіб Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ територіального управління юстиції у місті Києві - начальника Голосіївського РВДВС ГТУЮ у м. Києві Ярушевську Ірину Ігорівну та державного виконавця Кравчук Аллу Сергіївну винести відповідну постанову, про закінчення виконавчого провадження ВП № 39098694, якою також припинити чинність арешту та розшуку майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення.

Зняти арешт з майна боржника та припинити розшук майна боржника Приватного підприємства Приватної фірми "Бронт".

Суд звертає увагу скаржника, що вимога про визнання виконавчого провадження таким, що має бути закінчено, не являється оскарженням рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби в розумінні статті 121-2 ГПК України, а тому не підлягає задоволенню при розгляді скарги на рішення, дії, бездіяльність державної виконавчої служби.

Звертаючись з вимогою про зобов"язання державних виконавців винести постанову про закінчення виконавчого провадження скаржник не конкретизував, які саме інші заходи примусового виконання рішення мають бути припинені вказаною постановою.

В судовому засіданні заявник просив при розгляді заяви врахувати, що Ярушевська І.І. та Кравчук А.С. не працюють в Голосіївському районному відділі державної виконавчої служби м. Київ територіального управління юстиції у місті Києві, а тому оскаржені дії повинні вчинити посадові особи органу державної виконавчої служби, які на даний час працюють в Голосіївському районному відділі державної виконавчої служби м. Київ територіального управління юстиції у місті Києві.

Подана боржником скарга мотивована тим, що стягувач не скористався своїм правом на повторне поновлення виконавчого провадження згідно ч. 2 ст.12. та ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», і такий виконавчий документ не підлягає повторному виконанню після 22.03.2016, у зв'язку із спливом строку протягом якого наказ може бути пред'явлено до виконання. Таким чином, на думку скаржника, виконавче провадження ВП № 39098694 мало бути закінчено, ще 22.03.2016 та наразі має бути закінчено (закрито), а бездіяльність Голосіївського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві щодо закінчення (закриття) виконавчого провадження ВП № 39098694 є протиправною.

Стягувач проти задоволення скарги заперечує з тих підстав, що він не мав можливості реалізувати своє законне право та повторно поновити виконавче провадження, оскільки Голосіївським РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від 12.03.2015 та наказ Господарського суду міста Києва № 910/6677/13 від 21.06.2013 фактично стягувачеві не надсилалися. При цьому, наказ Господарського суду міста Києва № 910/6677/13 від 21.06.2013 був втрачений державним виконавцем. Також втрачене і виконавче провадження в цілому. За вказаних обставин, на думку стягувача, відсутні підстави для закінчення (закриття) виконавчого провадження ВП № 39098694, оскільки в даному випадку строк для пред'явлення наказу до виконання не сплив.

За приписами ст. 121 - 2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до п. 9.13. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 N 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Як стверджує скаржник, державний виконавець зобов'язаний був відповідно до ч. 1 ст. 30, п. 6 та п. 13, ч. 1 та ч. 3 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» закінчити (закрити) виконавче провадження, про що винести відповідну постанову, оскільки стягувач не скористався своїм правом на повторне поновлення виконавчого провадження згідно ч. 2 ст. 12 та ч. 5 ст. 47 вказаного закону, і такий виконавчий документ не підлягає повторному виконанню після 22.03.2016.

Згідно приписів ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній на той момент редакції) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці) (ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що наказ господарського суду може бути пред'явлений до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. При цьому, вказаний строк встановлюється з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Водночас, статтею 23 Закону України «Про виконавче провадження» внормовано, що строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, пред'явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Як встановлено судом, наказ Господарського суду міста Києва № 910/6677/13 від 21.06.2013 вперше був пред'явлений до виконання в межах строку визначеного ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження». В подальшому, 14.02.2014 виконавче провадження ВП № 39098694, відкрите на виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/6677/13 від 21.06.2013, було зупинене згідно п. 4 ч. 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з винесенням постанови про розшук майна боржника.

Як вбачається з інформації про виконавче провадження №.11.2013 здійснено виконавчу дію: звернення стягнення на майно боржника та винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, а 14.02.2014 оголошено розшук майна боржника, оскільки згідно відповіді УДАІ за боржником зареєстровано автотранспорт в кількості 4 автомобілів: FORD TOURNEO CONNEKT днз. АА9180АО, FORD TOURNEO CONNEKT днз. АА9181АО, FORD TOURNEO CONNEKT днз. АА9176АО, HYUNDAI TUCSON днз. АА9456АР. Винесено Постанову про розшук майна.

Так, згідно п. 4 ч. 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження може бути зупинене у разі оголошення розшуку боржника - фізичної особи, транспортних засобів боржника або розшуку дитини.

Протягом строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не провадяться. Накладений державним виконавцем арешт на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, не знімається. У період зупинення виконавчого провадження державний виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів щодо розшуку боржника (його майна) або перевірки його майнового стану. Після усунення обставин, які стали підставою для зупинення виконавчого провадження, державний виконавець протягом трьох днів з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов'язаний своєю постановою поновити виконавче провадження за власною ініціативою або за заявою стягувача. Копії постанови надсилаються сторонам у триденний строк (ч. 4, 5 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згодом, як підтверджено матеріалами скарги, а саме 12.03.2015 виконавче провадження ВП № 39098694 було поновлено, про що було винесено відповідну постанову, і в той же день 12.03.2015 державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки майно боржника не розшукано протягом року з дня оголошення його в розшук.

Згідно положень п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом (ч. 4 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Враховуючи наведені приписи чинного на той момент законодавства, після винесення державним виконавцем 12.03.2015 постанов про поновлення виконавчого провадження та про повернення виконавчого документа стягувачу по виконавчому провадженню № 39098694, копія постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та оригінал наказу у триденний строк мали бути направлені стягувачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а копія постанови про поновлення виконавчого провадження у триденний строк мала бути направлена стягувачу простою кореспонденцією. Доказів із яких би вбачалося виконання зазначених обов'язків державним виконавцем, матеріали скарги не містять.

Приймаючи до уваги, що наказ № 910/6677/13 Господарського суду міста Києва виданий 21.06.2013 був втрачений державним виконавцем, що підтверджується наявною у матеріалах скарги довідкою, суд дійшов висновку про недотримання державним виконавцем положень ст. 31, 39 та 47 Закону України «Про виконавче провадження» щодо направлення зазначених копій постанов та оригіналу наказу у триденний строк заявнику ні рекомендованим листом з повідомленням про вручення ні простою кореспонденцією. Відповідно державним виконавцем не було доведено до відома сторін, що виконавче провадження ВП № 39098694 було поновлене та що винесена постанова про повернення виконавчого документу. Також, відповідно, стягувачу наказ № 910/6677/13 Господарського суду міста Києва виданий 21.06.2013 фактично повернутий не був, проте був втрачений.

Враховуючи, що виконавче провадження ВП № 39098694 було зупинене, і недотримання державним виконавцем положень ст. 31, 39 та 47 Закону України «Про виконавче провадження» господарській суд дійшов висновку, що стягувач не був повідомлений в законний спосіб про повернення виконавчого документу стягувачеві по ВП № 39098694 (при винесення відповідної постанови від 12.03.2015), виконавчий документ не повернутий від Державної виконавчої служби стягувачу. Водночас, на момент розгляду скарги судом, постанова про повернення виконавчого документу стягувачеві по ВП № 39098694 є чинною, і в судовому порядку не скасовувалася.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону (1); повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону (2); повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону (3).

Статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження» внормовано, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: 1) є письмова заява стягувача; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення; 4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно; 9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (ч. 1, 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» внормовано, що виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» внормовано, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. У випадках, передбачених пунктами 1 - 6, 8, 9, 11 - 13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Отже ст. 30, 47, 48, 49 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені три різні форми завершення виконавчого провадження, в порядку ст. 47, 48 та 49 вказаного закону. Відповідно винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документу стягувачу є формою завершення виконавчого провадження, і відповідно виконавче провадження ВП № 39098694 після винесення постанови про поверненя виконавчого документу стягувачеві від 12.03.2015 є завершеним. А відтак у державного виконавця відсутні підстави визначені законом, для винесення будь - яких постанов по завершеному виконавчому провадженню ВП № 39098694.

Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені наслідки завершення виконавчого провадження. Так, вказаною нормою встановлено, наступне.

У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. У разі закінчення виконавчого провадження внаслідок офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури виконавчі документи можуть бути повторно пред'явлені до виконання у визначені статтею 22 цього Закону строки, якщо у зв'язку із припиненням провадження у справі про банкрутство вимоги, підтверджені такими документами, не були задоволені повністю або частково та не вважаються погашеними (списаними, прощеними) відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Із присів наведеної статті вбачається, що арешт, накладений на майно боржника, знімається та скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення при винесені державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження, тобто тільки при завершенні виконавчого провадження в порядку передбаченому ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону, при завершенні виконавчого провадження в порядку вказаної статті (винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачу) не передбачено зняття арешту, накладеного на майно боржника та скасування інші вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішення.

У разі закінчення виконавчого провадженняя крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій) арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Завершення виконавчого провадження у порядку п. 7 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає зняття арешту та скасування інших заходів примусового виконання, оскільки борг боржником не погашено, виконавчий збір не сплачено.

Як вбачається з інформації про виконавче провадження №.11.2013 здійснено виконавчу дію: винесено постанову про стягнення виконавчого збору з боржника. Зазначена постанова є чинною, та підлягає виконанню.

Заявник просить визнати виконавче провадження ВП №39098694 як таке, що мало б бути закінченим ще 22.03.2016 та наразі має бути закінчено (закрито).

Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає закриття виконавчого провадження, таким чином скарга саме про закриття виконавчого провадження є також необгрунтоуавною нормами діючого законодавства.

При цьому, Закон України «Про виконавче провадження» не містить жодних положень із яких би вбачалося, що державний виконавець при завершенні виконавчого провадження в порядку визначеному ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язаний, після спливу строків, встановлених статтями 22, 23 цього Закону для повторного пред'явлення повернутого виконавчого документу до виконання, винести постанову про закінчення (закриття) виконавчого провадження, припинити чинність арешту, розшуку майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення.

Норми статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачають закінчення виконавчого провадження зі зняттям арешту у випадку повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, а не у випадку повернення виконавчого документа стягувачу.

Аналогічна позиція викладена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 26.11.2014 у справі № 6 - 13362св14.

З огляду на приписи чинного на той момент законодавства (серпень 2016 року), твердження скаржника, що державний виконавець зобов'язаний був відповідно до ч. 1 ст. 30, п. 6 та п. 13, ч. 1 та ч. 3 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» закінчити (закрити) виконавче провадження, про що винести відповідну постанову, оскільки стягувач не скористався своїм правом на повторне поновлення виконавчого провадження згідно ч. 2 ст. 12 та ч. 5 ст. 47 вказаного закону, не відповідає положенням закону на які посилається скаржник, оскільки стягувач був позбавлений права на повторне поновлення виконавчого провадження, таким чином не міг їм скористатись. Відповідно наведені доводи скаржника не визнаються судом правомірними.

Згідно з ч. 3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», на яку посилається, скаржник, з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Доказів порушення державним виконавцем при накладенні арешту на майно та грошові кошти боржника у виконавчому провадженні ВП № 39098694 порядку накладення арешту скаржником суду представлено не було, відтак у суду відсутні підстави для висновку, що арешт з майна боржника мав бути знятий постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, на підставі вказаної норми.

Згідно ч. 2 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження», на яку також посилається скаржник, начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Скаржником не доведено, що дії державного виконавця вчинені ним в рамках виконавчого провадження ВП № 39098694 суперечили вимогам закону, як і не доведено, що державним виконавцем в рамках виконавчого провадження ВП № 39098694 не були проведені обов'язкові згідно Закону України «Про виконавче провадження» дії, зокрема щодо скасування чинності арешту, тощо. Відтак у суду відсутні підстави для висновку, що начальник відділу Голосіївського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві , в даному випадку мав право своєю постановою зобов'язати державного виконавця вчинити (провести) інші виконавчі дії, ніж ті що вже бути проведені, на підставі вказаної норми.

Господарський суд, крім вищевказаного, звертає увагу скаржника, і на нижчевикладене.

Відповідно до перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" скарги на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, подані в установленому законом порядку до набрання чинності цим Законом, розглядаються у строки та порядку, що діяли до набрання чинності цим Законом. Скарга подана заявником 31.08.2016, тобто до набрання чинності Законом України №1404-VIII від 02.02.2016 року (дата набрання чинності 05.10.2016). Таким чином скарга розглядається за приписами Закону, що діяв на дату звернення до суду зі скаргою.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Водночас скаржником не надано суду жодних доказів із яких би вбачалося, що наказ Господарського суду міста Києва № 910/6677/13 від 21.06.2013 виконаний боржником.

Таким чином, з огляду на все вище зазначене суд визнає доводи скаржника неправомірними та спростованими, і відхиляє скаргу.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 86, 1212 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

УХВАЛИВ:

1. Відхилити скаргу Приватного підприємства "Приватна фірма "Бронт" на бездіяльність державного виконавця (вих. б/н від 29.08.2016).

2. Дану ухвалу може бути оскаржено у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

3. Ухвалу направити учасникам судового процесу, які не були присутні в судовому засіданні.

Суддя І.В. Усатенко