ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2017 р. Справа № 909/166/17

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Матуляк П. Я. , секретар судового засідання Юрчак С. Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №4", вул. Пушкіна, 9а, м. Калуш, Калуський район, Івано-Франківська область,77300

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 вул. Писарська, 34, м. Калуш, Калуський район, Івано-Франківська область,77300

про стягнення заборгованості у сумі 6427,05 грн.

за участю:

від позивача: ОСОБА_2, (довіреність № 26 від 22.02.17)

від відповідача: ОСОБА_1, паспорт серії СС 712003 від 12.03.99

ВСТАНОВИВ:

комунальне підприємство "Житлово-експлуатаційна організація №4" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 6427,05 грн.

Позовні вимоги мотивовано невиконанням відповідачем прийнятих на себе договірних зобов"язань та обгрунтовано приписами статей 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", 509, 525, 526, 625, 901, 903 Цивільного та 216 Господарського кодексів України, а також ст.1 Закону України "Про відповідальність суб"єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій".

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, у розмірі 2078,64грн. основного боргу за період з 01.02.2014 по 31.01.17, 2092,66грн. інфляційних втрат, 177,11 грн. 3% річних, 2078,64грн. пені.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов (вх. № 3118/17 від 22.02.17). Зокрема, вказав на закінчення строку дії договору та відсутність доказів надання позивачем послуг та зазначив, що позивач не є стороною спірного договору, а розмір плати за надані послуги, зазначений позивачем у позовній заяві, не відповідає умовам п.2.1.2 договору.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради №376 від 11.10.06 визначено комунальні підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №1, 2, 3, 4, 5, 6" виконавцями послуг з управління будинками, спорудами, а також з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які знаходяться у власності територіальної громади м.Калуша.

01.08.07 між комунальним підприємством "Житлово-експлуатаційна організація №5" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір №96 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання послуг, за умовами якого комунальне підприємство "Житлово-експлуатаційна організація №5" зобов"язалося забезпечувати обслуговування, експлуатацію приміщення загальною площею 61,03 кв.м., що знаходиться по вул.Тихого, 1/22 у м.Калуш, а також утримання прибудинкової території, а відповідач, у свою чергу, - брати участь у відшкодуванні витрат КП "ЖЕО №5" за виконання вказаних робіт.

Згідно з п.2.1.2 даного договору розмір плати за обслуговування прибудинкової території, вивіз твердих побутових відходів залежить від фактичних витрат, які несе КП "ЖЕО №5" по наданню комунальних послуг за діючими розцінками і тарифами, і становить 45,54грн. на місяць. Пунктом 2.1.3 договору визначено обов"язок балансоутримувача інформувати відповідача про зміни витрат на утримання будівлі і тарифу на послуги.

Рішеннями виконавчого комітету Калуської міської ради № 82 від 18.04.14 та т№168 від 14.08.13 встановлено з 15.05.13 загальний розмір тарифу для кожного конкретного будинку згідно з додатками 1 і 2, відповідно до яких та розрахунку економічно обгрунтованих витрат на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території і тарифів розмір плати за обслуговування прибудинкової території, вивіз твердих побутових відходів становить 57,74грн.

Відповідач зобов"язується не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним, вносити плату на рахунок КП "ЖЕО №5" (п.2.2.3 Договору).

Із наявного в матеріалах справи статуту комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №4" вбачається, що комунальне підприємство "Житлово-експлуатаційна організація №4" утворено Калуською міською радою в розпорядчому порядку рішенням від 24.07.02, та після проведення реорганізації відповідно до рішення Калуської міської ради від 21.08.08 №686 є правонаступником КП "Житлово-експлуатаційна організація №5".

Довідкою комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №4" від 02.02.17 підтверджується факт перебування будинку №1 по вул.О.Тихого в м.Калуші на балансі позивача.

В матеріалах справи містяться рахунки - фактури, з яких вбачається факт надання КП "ЖЕО №4" відповідачеві за період 01.02.14 - 31.01.17 послуг, обумовлених спірним договором, на суму 2078,64грн. Однак неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе умов договору призвело до виникнення заборгованості в сумі 5041,00грн., включаючи заборгованість відповідача станом на 01.02.14 у розмірі 2962,75грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи розрахунками заборгованості та економічно обгрунтованих витрат на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території і тарифів.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією №240 від 24.05.16 щодо погашення заборгованості, яка залишена без належного реагування з боку відповідача.

У зв"язку з неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов"язань позивачем на підставі умов договору та норм чинного законодавства нараховано відповідачу 2092,66грн. інфляційних втрат, 177,11грн. 3% річних та 2078,64грн. пеніза період 01.02.14 - 31.01.17.

В матеріалах справи відсутні відомості, які підтвердили б сплату відповідачем вищезазначеної заборгованості.

За змістом ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Наведена правова норма кореспондується зі статтею 509 Цивільного кодексу України, згідно якої зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір. Аналогічні положення закріплено у ст.174 Господарського кодексу України: господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов"язковим для виконання сторонами (ст.ст. 626, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України).

Договір №96 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання послуг є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

Оскільки спірний договір за своєю правовою природою є договором про надання житлово-комунальних послуг, до нього застосовуються положення глави 63 Цивільного кодексу України та Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до ч.1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України).

В силу положень ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Споживач зобов"язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п.5ч.2ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

В силу ст.32 зазначеного закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Рішеннями виконавчого комітету Калуської міської ради № 82 від 18.04.14 та т№168 від 14.08.13 встановлено з 15.05.13 загальний розмір тарифу для кожного конкретного будинку згідно з додатками 1 і 2, відповідно до яких та розрахунку економічно обгрунтованих витрат на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території і тарифів розмір плати за обслуговування прибудинкової території, вивіз твердих побутових відходів становить 57,74грн.

Нормою ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п.2.2.3 спірного договору відповідач зобов"язався не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним, вносити плату на рахунок КП "ЖЕО №5".

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Пунктом 2 ст. 614 ЦК України передбачено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 33 ГПК України покладено обов"язок на кожну зі сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов"язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову. Розподіл обов"язку доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов"язок доказування певних обставин справи покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об"єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, однак судом не приймаються до уваги твердження відповідача про:

- закінчення строку дії договору, - оскільки згідно п.5.4 договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору до закінчення строку його чинності протягом одного місяця він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, а у матеріалах справи такі заяви відсутні;

- відсутність доказів надання позивачем послуг, а також актів приймання-передачі виконаних робіт - оскільки ні умовами спірного договору, ні чинним законодавством не передбачено складання відповідних актів, навпаки - згідно ст.18 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо;

- те, що позивач не є стороною спірного договору, - оскільки це спростовується статутом комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №4" та п.5.5 договору, згідно з яким реорганізація балансоутримувача не визнається підставою для зміни або припинення чинності цього договору і зберігає свою чинність для нового власника приміщення та будівлі;

- розмір плати за надані послуги, зазначений позивачем у позовній заяві, не відповідає умовам п.2.1.2 договору, - оскільки таке твердження спростовується п.2.1.2 договору та рішеннями виконавчого комітету Калуської міської ради № 82 від 18.04.14 та №168 від 14.08.13.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача 2078,64грн. основного боргу за період з 01.02.2014 по 31.01.17 правомірна, обґрунтована, документально підтверджена та підлягає задоволенню.

Приписами ст.611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов"язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Пункт 6 ст.231 ГК України визначає, що штрафні санкції за порушення грошових зобов"язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

В силу п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В силу ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов"язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою, з огляду на положення ст.549 Цивільного кодексу України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 2.2.3 спірного договору сторони погодили, що при несвоєчасному внесенні плати відповідач зобов"язується сплачувати пеню від несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочки.

Частиною 3 ст.1 Закону України "Про відповідальність суб"єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" передбачено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності, за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

У відповідності до зазначеної правової норми позивачем нараховано відповідачу 2078,64грн. пені за період з 01.02.14 по 31.01.17, яку, з огляду на правильність нарахування, судом задоволено.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вимоги частини 1 статті 4-7 Господарського процесуального кодексу України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого позивачем нарахування таких сум, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Судом, на підставі ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, перевірено правильність нарахування позивачем суми інфляційних втрат, яка згідно арифметичного розрахунку, проведеного судом за допомогою ІПС "Законодавство", є більшою, ніж сума, заявлена позивачем до стягнення, однак, з огляду на вимоги позивача у цій частині позовних вимог, суд задовольняє їх у розмірі, заявленому позивачем - 2092,66грн.

Щодо 3% річних, то в розрахунку суду їх розмір менший, ніж у розрахунку позивача, відтак суд задовольняє вимоги щодо стягнення 3% річних за розрахунком суду, який становить 176,94грн.

За таких обставин, позов підлягає до задоволення частково.

Враховуючи приписи ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.124, 129, 129-1 Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 11, 204, 509, 525, 526, 530, 546, 547, 610, 612, 614, 625, 626-629, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 216, 230, 231,232, 343 Господарського кодексу України, Законом України "Про житлово-комунальні послуги", ст.1 Закону України "Про відповідальність суб"єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", ст.ст. 4-7, 33, 34, 43, 49, ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

частково задовольнити позов комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №4" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 6427,05 грн.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1(вул.Писарьска, 34. м.Калуш, РНОКПП НОМЕР_1) на користь комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №4"(вул.Пушкіна, 9А, м.Калуш, ) 2078,64(дві тисячі сімдесят вісім гривень шістдесят чотири копійки) основного боргу за період з 01.02.2014 по 31.01.17, 2092,66(дві тисячі дев"яносто дві гривні шістдесят шість копійок) інфляційних втрат, 176,94 (сто сімдесят шість гривень дев"яносто чотири копійки) 3% річних, 2078,64(дві тисячі сімдесят вісім гривень шістдесят чотири копійки ) пені та 1599,96(одну тисячу п"ятсот дев"яносто дев"ять гривень дев"яносто шість копійок) судового збору).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.03.17

Суддя Матуляк П. Я.