ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2017р. Справа№ 914/2917/16

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Горецької З.В. за участю секретаря судового засідання Хороз І.Б., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Компанії Ейендомссельскабет АФ 11/9 2001 ОСОБА_1, ОСОБА_2,

до відповідача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, м.Львів,

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 підприємство Бродівський завод продуктів харчування (80600,Львівська область, Бродівський район, м. Броди, вул. І.Франка, буд.69);

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області,

про визнання відсутніми протирадіаційних сховищ №50703, №50704 та №50705.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_5 представник (довіреність від 24.06.2016 року б/н), ОСОБА_1 представник (довіреність від 24.06.2016 року б/н);

від відповідача: ОСОБА_6 представник (довіреність від 02.12.2015 року №18-11-07795г);

від третьої особи 1: ОСОБА_5 представник (довіреність № 300117/1 від 30.01.2017 р.), ОСОБА_1 представник (довіреність № 300117/1 від 30.01.2017 р.).

від третьої особи 2: ОСОБА_7- представник (посвідчення ЛВУ № 004331)

присутній в судовому засіданні - ОСОБА_8 (довіреність № 209/21-04 від 28.02.17р.)

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Компанією Ейендомссельскабет АФ 11/9 2001 ОСОБА_1, ОСОБА_2, до відповідача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, м.Львів, третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача ОСОБА_3 підприємство Бродівський завод продуктів харчування, третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача ОСОБА_4 управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області про визнання відсутніми протирадіаційних сховищ №50703, №50704 та №50705.

Ухвалою суду від 21.11.2016 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 06.12.2016р. З підстав наведених в ухвалах суду від 06.12.16р. розгляд справи відкладався 20.12.16р., 20.12.16р. на 04.01.17р., 04.01.17р. на 24.01.17р., 24.01.17р. на 14.02.17р., 14.02.17р. на 20.02.17р., 20.02.17р. на 01.03.17р., з 01.03.17 р. на 07.03.17 р. Рух справи відображено в ухвалах суду.

Ухвалою суду від 20.12.16р. залучено третю особу 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 підприємство Бродівський завод продуктів харчування (80600,Львівська область, Бродівський район, м. Броди, вул. І.Франка, буд.69) та третю особу 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області (79008, Львівська область, м. Львів, вул. Підвальна, буд.6).

У звязку з тимчасовою непрацездатністю судді Фартушка Т.Б. та з метою не допущення порушення процесуальних строків розгляду справи № 914/2917/16 призначено повторний автоматизований розподіл даної справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.01.2017 року головуючим суддею у справі № 914/2916/17 призначено суддю Горецьку З.В.

Представники позивача в судове засідання зявилися, позовні вимоги підтримують та просять позовні вимоги задоволити.

13.02.17р. за вх. № 5835/17 в канцелярію господарського суду Львівської області позивачем подано супровідний лист з додатками для долучення до матеріалів справи документів.

14.02.17р. за вх. № 6074/17 в канцелярію господарського суду Львівської області позивачем подано клопотання про витребування від Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області наглядової справи по об"єктах цивільної оборони №50703, №50704 та №50705 у місті Броди Львівської області.

01.03.17р. за вх. № 948/17 в канцелярію господарського суду Львівської області позивачем подано клопотання про продовження строків вирішення спору.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання забезпечив, позовні вимоги позивача заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позову.

Третя особа 1 в судове засідання явку повноважних представників забезпечила, вимоги ухвал суду по справі не виконала, письмові пояснення та витребуванні судом документи не подала.

Третя особа 2 в судове засідання зявилася, подано пояснення на позовну заяву.

03.01.17р. за вх. № 152/17 в канцелярію господарського суду Львівської області третьою особою 2 подано письмове пояснення з додатками для долучення до матеріалів справи документів.

Ухвалою суду від 24.01.17р. суд витребовував з комунального підприємства Львівської обласної ради Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки інвентаризаційні справи нежитлових будівель, що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Броди, вул. Шептицького, буд. 1В, 1Д, 1Е, зокрема, будівлі складів готової продукції під літерами В-1, Г-1, Д-1.

13.02.17р. за вх. № 5756/17 (вих. № 22 від 08.02.17р.) в канцелярію господарського суду Львівської області від комунального підприємства Львівської обласної ради Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки поступив лист, в якому повідомляється, що інвентаризаційні справи нежитлових будівель за адресою м. Броди, вул. Шептицького, 1В, 1Д, 1Е- тимчасово вилучені. В додаток до вищезазначеного листа додано: копію протоколу тимчасового доступу до документів і їх тимчасового вилучення від 16.02.15р. та копію опису документів, які були вилученні на підставі ухвали слідчого судді від 16.02.15р.

Ухвалою від 20.02.17р. суд витребовував від Департаменту з питань цивільного захисту Львівської обласної державної адміністрації (м.Львів, вул. Шевченка, 90) копію наглядової справи на протирадіаційні сховища №50703, №50704 та №50705.

27.02.17р. за вх. № 8023/17 (вих. № 194/20-03 від 27.02.17р.) в канцелярію господарського суду від Департаменту з питань цивільного захисту Львівської обласної державної адміністрації поступив супровідний лист з додатками для долучення до матеріалів справи документів.

Заслухавши пояснення представників сторін, присутніх в судовому засіданні, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання відсутніми протирадіаційних сховищ №50703, №50704 та №50705. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладених 29.01.2015 року між ПП «Бродівський завод продуктів харчування» та компанією «Ейендомссельскабет АФ 11/9 2001 ОСОБА_1» договорів курівлі-продажу, остання набула право власності на нежитлові будівлі, які знаходяться за адресою: Україна, Львівська область, м.Броди, вул.Шептицького, буд.1В, 1Д, 1Е, зокрема, будівлі складів готової продукції під літерами «В»-1, «Г»-1, «Д»-1, та зареєструвала своє право у встановленому законом порядку.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 03.10.2013 року у справі №914/128/13 позов задоволено частково. Провадження у справі щодо вимог до ВАТ «Бродівський консервний завод» припинено. Визнано за державою, від імені якої діє РВ ФДМУ по Львівській області право власності на протирадіаційні сховища площами 464,1 кв.м., 475 кв.м. та 450,6 кв.м., які розташовані (відповідно) у підвальних приміщеннях будівель складів готової продукції під літерами В-1, Г-1, д-1 та знаходяться за адресою Львівська область, м.Броди, вул.І.Франка,69. Зобов»язано ПП «Мідлтрейд» у 30-денний строк повернути державі вказані сховища, шляхом їх передачі за актом РВ ФДМУ по львівській області. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 16.05.2016 року у справі №914/2300/15 позов задоволено частково. Витребувано з незаконного володіння Компанії Ейендомссельскабет АФ 11/9 2001 ОСОБА_1 протирадіаційні сховища №50703 площею 464,1 кв.м., №50704 площею 475 кв.м. та №50705 площею 450,6 кв.м.. які розташовані (відповідно у підвальних приміщеннях будівель складів готової продукції під літерами В-1, Г-1, Д-1 та знаходяться за адресою Львівська область, м.Броди, вул.Шептицького А, буд. 1Д, 1Е, шляхом передачі зазначених об»єктів нерухомості (за актом) РВ ФДМУ по Львівській області. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Позивач стверджує, що із наведених судових рішень, за державою визнано право власності на протирадіаційні сховища, які знаходяться в нежитлових будівлях, власником яких в цілому є позивач. На думку останнього, таке визнання права власності порушує його права, як власника таких будівель, оскільки право власності визнано на об»єкти, які в силу своїх якісних характеристик такими бути не можуть.

Як зазначає позивач, відповідно до ст.1 Кодексу цивільного захисту України, він регулює відносини, пов»язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, та визначає повноваження органів державної влади, ОСОБА_8 міністрів автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, права та обов»язки громадян україни, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності.

За змістом ч.1 ст.32 цього Кодексу, до захисних споруд цивільного захисту належать: 1) сховище герметична споруда для захисту людей, в якій протягом певного часу створюються умови, що виключають вплив на них небезпечних факторів, які виникають внаслідок надзвичайної ситуації, воєнних (бойових) дій та терористичних актів; 2) протирадіаційне укриття негерметична споруда для захисту людей, в якій створюються умови, що виключають вплив на них іонізуючого опромінення у разі радіоактивного забруднення місцевості.

З метою реалдізації положень Законів україни «Про цивільну оборону України» та «Про правові засади цивільного захисту» (втратили чинність у зв»язку із прийняттям Кодексу цивільного захисту України) наказом міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 09.10.2006 року №653 затверджено інструкцію щодо утримання захисних споруд цивільної оборони у мирний час, в якій визначаються якісні вимоги до сховищ та протирадіаційних укриттів, та лише за умови дотримання, передбачених у ній умов і вимог державних норм (стандартів) в галузі будівництва, певний об»єкт може бути визнано захисною спорудою та віднесено до точго чи іншого виду таких споруд.

Позивач стверджує, що лише за умови, що спірні об»єкти відповідають вимогам, які дають можливість їх віднести до захисних споруд, є можливим визнання права власності на них та подальша реєстрація цього права. Сертифікованим спеціалістом було надано висновки про проведення обстеження технічного стану об»єктів, належних позивачу на праві власності, у яких спеціаліст прийшов до переконання, що в таких об»єктах не було влаштовано, та відсутні на дату підготовки висновку протирадіаційні сховища.

Відповідач в судове засідання з»явився, проти позову заперечує, подав пояснення по справі, згідно якого зазначає, що предметом позову є матеріально-правова вимога, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обгрунтування необхідності його захисту. Вимога щодо встановлення або спростування певного факту не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить повноваження щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення. Господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин. Натомість, юридичні факти в господарському процесі становлять предмет доказування у справі та на їх основі суд приймає рішення. У з»язку з тим, відповідач просить суд припинити провадження у справі на підставі п.1 статті 80 ГПК України.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно статті 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання відсутніми у підвальних приміщеннях будівель складів готової продукції під літерами В-1, Г-1, Д-1 суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Слід зазначити, що доведення належними засобами доказування певних обставин по справі Господарським процесуальним кодексом України покладається саме на особу, яка на ці обставини посилається (аналогічної позиції дотримується Вищий господарський суд України в постанові №30/5009/2733/11 від 02.04.2012 ).

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України містять перелік способів захисту особистих немайнових або майнового права та інтересів, якими є: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 13 Конституції України закріплено обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання.

Згідно з ст. 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Зазначені положення Конституції України реалізовані у ст. 15 Цивільного кодексу України, відповідно до якої кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також у статті 20 ГК України, згідно з якою держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов'язку по відновленню порушеного права на порушника.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права саме - заходами, які прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Відповідно до ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також у спорах про визнання недійсними актів з підстав, зазначених у законодавстві, крім: спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України, міждержавних договорів та угод віднесено до відання інших органів; справи про банкрутство; справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції.

В законодавстві України не міститься визначення юридичних фактів, однак із практики застосування термінів, слів та словосполучень у юриспруденції слідує, що юридичними фактами є передбачені законом конкретні обставини, які тягнуть правові наслідки у вигляді виникнення, зміни або припинення правовідносин. Залежно від наявності зв'язку із волею суб'єкта юридичні факти поділяються на події та дії.

Події - це юридично значущі явища, що виникають незалежно від волі людей.

Дії (бездіяльність) - це життєві факти, що є результатом свідомої, пов'язаної з волею діяльності людей, наприклад, правочини, що породжують права і обов'язки; адміністративні акти, які містять приписи зобов'язального характеру; дії, що створюють об'єктивний результат (створення об'єкта інтелектуальної власності). Дії у свою чергу поділяються на правомірні, тобто такі, що відповідають правовим нормам, і неправомірні, які суперечать закону, є правопорушеннями.

Судом встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних або юридичних осіб. Суд встановлює факти, що мають юридичне значення, у випадках неможливості їх посвідчення в іншому порядку.

Рішення суду є правозахисним актом, однак способи захисту повинні кореспондуватись з повноваженнями суду, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вимога про встановлення факту не може бути предметом спору і самостійно розглядатись в окремій справі. Встановлення факту може лише бути елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог.

В силу положень ст. 84 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині вказуються обставини справи, встановлені господарським судом; причини виникнення спору.

Тож, з вищенаведеного випливає, що встановлені господарським судом факти мають бути викладені саме в мотивувальній частині рішення.

Проаналізувавши зміст вимоги суд дійшов висновку, що фактично остання не відповідає встановленим способам захисту прав, а спрямована на встановлення судом певних юридичних фактів, що не віднесено до компетенції господарського суду, який, як орган державної влади, зобов'язаний діяти у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Дана вимога позивача за своєю суттю є вимогою встановлення юридичного факту, який може встановлюватись лише під час вирішення спору про право, а тому вимоги позивача не можуть виступати самостійним предметом спору і відповідно способом захисту (вказану правову позицію викладено в постанові Вищого господарського суду України від 04.03.2010 у справі №6/403). Встановлення цивільного факту може лише бути елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог (правова позиція, викладена в постанові Вищого господарського суду України від 29.03.2011 у справі №3/64).

Враховуючи вищенаведене, дана вимоа не узгоджується із способами захисту прав і інтересів, не призводить до поновлення порушеного права позивача, не відповідає визначеним ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського України способам захисту прав та інтересів.

У постанові Верховного Суду України від 13.07.2004 у справі №10/732, зазначено, що якщо предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способах захисту прав, суд зобов'язаний відмовити у позові.

Крім того, відповідно до ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як встановлено рішенням Господарського суду Львівської області від 16.05.2016 року, що залишене в силі Львівським апеляційним господарським судом 27.02.2016 року, відповідно до паспортів на протирадіаційні сховища №50703, №50704 та №50705, виготовлених Управлінням з питань надзвичайних ситуацій Львівської облдержадміністрації, у будівлях складів наявні сховища загальною площею по 475 кв.м, які розраховані на укриття 950 осіб (кожне), що відповідає даним, зазначеним у протоколі №2 засідання комісії з приватизації майна Бродівського консервного заводу від 14.03.1997 року.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Львівської області від 03.10.2013 року у справі №914/128/13 позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області задоволено частково. Визнано за державою Україна (від імені якої діє Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області) право власності на протирадіаційні сховища площами, відповідно, 464,1 кв. м, 475,0 кв. м та 450,6 кв. м, які розташовані (відповідно) у підвальних приміщеннях будівель складів готової продукції під літерами В-1 (загальною площею 954,8 кв. м), Г-1 (загальною площею 963,5 кв. м) та Д-1 (загальною площею 649,1 кв. м), місцезнаходження яких: Львівська область, місто Броди, вул. Івана Франка, 69. ОСОБА_3 підприємство Мідлтрейд зобовязано у 30-денний строк повернути державі Україна (від імені якої діє Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області) витребувані протирадіаційні сховища площами, відповідно, 464,1 кв. м, 475,0 кв. м та 450,6 кв. м, які розташовані (відповідно) у підвальних приміщеннях будівель складів готової продукції під літерами В-1, Г-1, Д-1 (місцезнаходження яких: Львівська область, місто Броди, вул. Івана Франка, 69), шляхом передачі зазначених обєктів нерухомості (за актом) Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Львівській області. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення суду першої інстанції залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 09.12.2013 року.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_3 підприємство Мідлтрейд не виконало судове рішення від 03.10.2013 року у справі №914/128/13 в частині повернення державі Україна витребувані протирадіаційні сховища.

Разом з тим, фактичні обставини та матеріали справи свідчать про те, що 6 серпня 2014 року (після набранням судового рішення у справі №914/128/13 законної сили) ПП Мідлтрейд відчужило придбане ним майно ПП Бродівський завод продуктів харчування на підставі договору купівлі продажу, в тому числі склади готової продукції під літерами В-1, Г-1, Д-1.

29 січня 2015 року ПП Бродівський завод продуктів харчування уклало з Компанією ЕЙЕНДОМССЕЛЬСКАБЕТ АФ 11/9 2001 ОСОБА_1 договори купівлі продажу №59 та №67 від 29.01.2015р., відповідно до яких, Компанія ЕЙЕНДОМССЕЛЬСКАБЕТ АФ 11/9 2001 ОСОБА_1 набула права власності на придбане майно, в тому числі і на склади готової продукції під літерами В-1, Г-1, Д-1.

Матеріали справи свідчать про те, що на балансі Бродівського консервного заводу, який, у ході приватизації, перетворено у Відкрите акціонерне товариство „Бродівський консервний завод (Наказ Регіонального відділення ФДМУ по Львівській області №420 від 26.03.1997), перебували протирадіаційні сховища, які, однак, не увійшли до складу цілісного майнового комплексу, переданого у власність Відповідачу-1, і, відповідно, залишились у власності держави Україна.

Зазначене підтверджується даними, внесеними до Протоколу №2 від 14.03.1997 комісії з приватизації майна Заводу, у якому вказано, зокрема, про зменшення вартості ЦМК на вартість бомбосховищ (обєктів, що не підлягають приватизації). Акт оцінки вартості ЦМК Заводу затверджено Наказом Регіонального відділення ФДМУ по Львівській області №370 від 19.03.1997.

У жодному документі, що стосується приватизації цілісного майнового комплексу Заводу, не зазначено необхідних ідентифікаційних даних протирадіаційних сховищ: у Протоколі №2 від 14.03.1997 зазначено лише, що ємкість таких обєктів (№№1-3) складає 950 осіб.

Разом з тим, у Переліку нерухомого майна, яке знаходиться у місті Броди по вул. Івана Франка, 69, та яке передано у власність Відповідачу-1, зазначено три склади готової продукції без жодної їх ідентифікації, а також без зазначення факту розташування у вказаних будівлях протирадіаційних сховищ.

Водночас, як свідчать матеріали справи, у 2000 році (після приватизації ЦМК Заводу) Управлінням з питань надзвичайних ситуацій Львівської облдержадміністрації виготовлено Паспорти на протирадіаційні сховища №№50703, 50704, 50705, згідно з даними яких, у будівлях складів наявні сховища загальною площею по 475,0м2, які розраховані на укриття 950 осіб (кожне).

Тобто, дані про ємкість сховищ, зазначені у Паспортах сховищ, відповідають даним, зазначеним у Протоколі від 14.03.1997 комісії з приватизації майна Заводу.

Відтак, оскільки у склад цілісного майнового комплексу Заводу входило три склади готової продукції, а Паспорти сховищ підтверджують наявність протирадіаційних обєктів саме у складах (що належали Відповідачу-1), то опосередковані дані, зазначені у Паспортах на протирадіаційні сховища, зумовлюють висновок про знаходження спірних протирадіаційних сховищ саме у будівлях складів готової продукції під літерами В-1, Г-1, Д-1. Протилежного суду не доведено.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що позивачем представлено не достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Компанії Ейендомссельскабет АФ 11/9 2001 ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській областіза участю третьої особи - 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача - ОСОБА_3 підприємство Бродівський завод продуктів харчування та за участю третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - ОСОБА_4 управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області про визнання відсутніми протирадіаційних сховищ №50703, №50704 та №50705 не є обґрунтованими та не підлягають до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на позивача, оскільки спір виник з його вини.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 43, 33, 43, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 09.03.2017 р.

Суддя Горецька З. В.