ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2017 справа № 913/1169/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: ОСОБА_4 не з"явився не з"явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» м. Сєвєродонецьк, Луганська область
на рішення господарського суду Луганської області
від19.12.2016р.
у справі№ 913/1169/16 (суддя Василенко Т.А.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Луганський завод «Полімер» м. Київ
доТовариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» м. Сєвєродонецьк, Луганська область
простягнення 338 572,09грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Луганський завод «Полімер» м. Київ звернулось до господарського суду Луганської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» м. Сєвєродонецьк, Луганська область інфляційних витрат, що складає 291 099,09грн. за квітень-серпень 2016р. та 3% річних у розмірі 47 473,00грн. за період з 13.04.2016р. по 21.09.2016р. згідно договору поставки №1674-СА від 06.04.2015р., з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 08.12.2016р. б/н.

В обґрунтування зазначених позовних вимог позивач посилався на рішення господарського суду Луганської області від 21.03.2016р. у справі №913/142/16, яким стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» м.Сєвєродонецьк, Луганська область на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганський завод "Полімер" м.Київ заборгованість за поставлений товар у сумі 3267648грн. 00 коп., як підставу звільнення від доказування наявності прострочки виконання грошового зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Луганської області від 19.12.2016р. у справі №913/1169/16 позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» м.Сєвєродонецьк, Луганська область на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганський завод «Полімер» м. Київ інфляційні нарахування в сумі 165 062 грн. 12 коп., 3% річних в сумі 47 473 грн. 00 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 3 191 грн. 92 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Луганської області від 19.12.2016р. у справі №913/1169/16 скасувати.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає неповне зясування обставин, що мають значення для справи та порушення або невірне застосування норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що в позовній заяві розрахунки 3% річних та інфляційних витрат визначені лише періодами без зазначення кількості днів прострочення та сукупного коефіцієнту інфляції.

Крім того, скаржник зазначає про те, що позивачем та судом, при винесенні рішення по справі, неправомірно не було враховано при розрахунку списаних коштів в сумі 87 833,95грн. 30.05.2016р., а також, інших оплат, здійснених в вересні-жовтні 2016р.

Також, відповідач зазначає про те, що судом безпідставно не задоволено його клопотання про відкладення розгляду справи, чим порушив принцип рівності сторін та змагальність судового процесу.

Скаржник також посилається на те, що судом невірно визначений розмір 3% річних та інфляційних нарахувань.

Представник позивача у судове засідання не прибув, причини неприбуття суду не повідомив.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, відзив не направив. Причини неприбуття суду не повідомив.

Судова колегія вважає можливим здійснити розгляд справи у відсутності представників сторін за наявними матеріалами справи, оскільки сторони були повідомлені про день та час судового засідання належним чином відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

З матеріалів справи вбачається, що 06.04.2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Луганський завод «Полімер» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» (покупець) був укладений договір поставки №1674-СА, за умовами якого постачальник зобовязався поставити у власність покупця продукцію і/або обладнання виробничо-технічного призначення, код ГК, в асортименті, кількості, в строки, за ціною і з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в цьому договорі і специфікаціях, що є невідємними частинами цього договору (п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.2 договору покупець зобовязується прийняти і оплатити продукцію, відповідно до умов договору.

Згідно з п.4.1 договору поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за ціною, з якісними характеристиками і в строки, узгоджені сторонами в специфікаціях до цього договору. Під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, однорідної за своїми якісними показниками, яка супроводжується одним документом про якість і/або одним товаросупровідним документом.

Умови поставки продукції DDP, згідно «Інкотермс-2010», з урахуванням умов і застережень, що містяться в цьому договорі і/або відповідних специфікаціях до нього. Узгоджене місце призначення поставки зазначається сторонами у відповідних специфікаціях до договору. Постачальник несе всі витрати, повязані з поставкою продукції, до моменту її поставки в узгоджене місце призначення поставки. У випадках, коли сторонами в специфікаціях обумовлюються інші умови поставки, взаємовідносини сторін будуть регулюватися положеннями, узгодженими сторонами у відповідних специфікаціях до договору (п.4.2 договору).

Відповідно до п.4.7 датою поставки вважається дата, зазначена представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником. При поставці автомобільним транспортом датою поставки вважається дата, зазначена представником покупця на видатковій накладній. При поставці залізничним транспортом датою поставки вважається дата, зазначена в залізничній накладній, що засвідчена про прибуття продукції на залізничну станцію призначення (в узгоджене місце призначення поставки).

Згідно з п.4.8 договору зобовязання постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції в розпорядження покупця в узгоджене місце призначення поставки в належній якості, комплектності, асортименті, кількості, в строки, з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в договорі і специфікаціях до договору. Зобовязання покупця вважаються виконаними з моменту оплати поставленої продукції.

Загальна сума договору визначається загальною сумою всіх специфікацій, що є невідємними частинами цього договору. У випадку відхилення кількості фактично поставленої продукції від узгодженої до поставки кількості, загальна вартість договору, змінюється пропорційно кількості фактично поставленої продукції із розрахунку її ціни, зазначеної у відповідних специфікаціях до договору. Толеранс (відхилення за кількістю) поставка продукції складає 10%, якщо інше не обумовлено сторонами у відповідних специфікаціях до договору. В будь якому випадку, загальна орієнтовна сума договору не повинна перевищувати 38000000 грн. 00 коп. з ПДВ на дату укладення договору. Сума договору може бути збільшена шляхом підписання сторонами відповідної додаткової угоди після отримання дозволу уповноваженого на це органу управління покупця (п.5.1 договору).

Згідно з п.8.1 договору, він вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками сторін. Сторони дійшли згоди, що у випадку належного виконання сторонами своїх зобовязань, загальний строк дії договору з урахуванням строку поставки і оплати встановлюється до 31.12.2016 року включно. У випадку не виконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобовязань за цим договором, строк дії договору продовжується до повного виконання сторонами всіх прийнятих на себе зобовязань.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами підписана як додаток до договору Специфікація від 123.04.2015р.

Договір, додатки та специфікація до нього підписані та засвідчені печатками сторін без заперечень.

Оцінивши зміст спірного договору, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що останній за правовою природою є договором купівлі-продажу (поставки), відносини за яким підпадають під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

Згідно з статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобовязаний виконати свій обовязок та зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Крім того, 06.08.2015 між сторонами договору укладена додаткова угода, за якою права грошових вимог до покупця, які виникають на підставі договору були відступлені постачальником Публічному акціонерному товариству «Перший Український міжнародний банк» (далі фактор) на підставі договору факторингу, який укладений між постачальником і фактором, починаючи з дати набрання законної сили цією додатковою угодою всі платежі по договору здійснюються виключно в безготівковій формі виключно за наступними реквізитами: Отримувач: ТОВ «Луганський завод «Полімер»; код отримувача: 32900322; банк отримувача: ПАО «ПУМБ»; МФО: 334851; рахунок №1388.

В той же час, 20.08.2015 між Публічним акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк» (фактор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Луганський завод «Полімер» (клієнт) був укладений договір факторингу з регресом №Ф-КНА-109, за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобовязується здійснювати факторингове фінансування клієнта за плату на умовах факторингу з регресом (п.1.1 договору факторингу).

Відповідно до п.1.2 договору факторингу ліміт факторингового фінансування за цим договором встановлюється в розмірі 3000000 грн. 00 коп. зі строком дії до 27.06.2016.

До договору факторингу був укладений додаток №2 реєстр №4 від 25.09.2015, відповідно до якого до фактора перейшло право вимоги (включаючи усі види штрафних санкцій (неустойок, штрафів, пені) будь-яких інших платежів, які повинні бути сплачені боржником Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» за договором поставки №1674-СА від 06.04.2015 за поставкою згідно видаткової накладної №9від 28.07.2015, вартість права вимоги за якою складає 474336 грн. 00 коп., а авансовий платіж складає 300000 грн. 00 коп.

На виконання умов договору та специфікації до нього позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 3 741 984 грн. 00 коп., що підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними та товарно-транспортними накладними.

В п.4 специфікації від 23.04.2015 до договору поставки №1674-СА від 06.04.2015 в редакції додаткової угоди №2 від 17.07.2015 сторони передбачили, що розрахунки за продукцію, поставленою за цією специфікацією, здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника: - для продукції, зазначеної в позиції 1 таблиці п.1 цієї специфікації, протягом 5 (пяти) робочих днів з 60 (шістдесятого) календарного дня з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку і за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 договору; - для продукції, зазначеної в позиції 2 таблиці п.1 цієї специфікації, в строк до 30.11.2015 за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця. Умови оплати, обумовлені в цьому пункті специфікації, діють тільки у відношенні продукції, що поставляється за цією специфікацією, і мають пріоритет над відповідними умовами оплати, передбаченими в договорі.

Однак повного розрахунку за поставлений природний газ відповідач не здійснив.

Факт поставки позивачем товару за специфікацією від 23.04.2015р. сторонами не оспорюється та встановлений в рішенні господарського суду Луганської області від 21.03.2016 у справі № 913/142/16 за позовом ТОВ «Луганський завод «Полімер» до ТОВ «ДТЕК «Свердлдовантрацит».

Рішенням господарського Луганської області від 21.03.2016р. у справі №913/142/16, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» м.Сєвєродонецьк, Луганська область на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Луганський завод Полімер м.Київ заборгованість за поставлений товар у сумі 3267648 грн. 00 коп., 3% річних у сумі 36310 грн. 03 коп. за період з 15.08.2015р. по 22.01.2016р., інфляційні втрати в сумі 59798 грн. 50 коп. за період з вересня 2015р. по грудень 2015р., пеню в сумі 163382 грн. 40 коп. з 15.08.2015р. по 22.01.2016р., судовий збір у сумі 52907 грн. 08 коп. В решті позову відмовлено.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин, господарським судом у зазначеній справі встановлено про прострочку виконання грошового зобовязання. При цьому, суд не визначив, що ця прострочка виникла не з вини відповідача.

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду даної справи є стягнення з відповідача інфляційних витрат, що складає 291 099,09грн. за період з квітня по жовтень 2016р. та 3% річних у розмірі 47 473,00грн. за період з 13.04.2016р. по 10.10.2016р.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У звязку з вищевикладеним та здійснивши повний розрахунок 3% річних колегія суддів погоджується з висновком суду щодо задоволення даної вимоги повністю та стягнення з відповідача 3% річних в сумі 47 473,00 за період з 13.04.2016р. по 10.10.2016р.

Щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат колегія суддів зазначає наступне. Згідно до п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат таким вимогам не відповідає.

Таким чином, здійснивши розрахунок інфляційних втрат, колегія суддів зазначає, що дійсний розмір цих витрат складає 35 177,82грн. за загальний період з травня 2016р. по вересень 2016р., враховуючи, що найменший період визначення інфляційних витрат складає місяць та виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, чого господарським судом не враховано.

Так, на суму боргу 3 267 648,00 грн. за період з травня 2016р. по серпень 2016р. відповідно до відомостей, які містяться на офіційному веб-сайті Державної служби статистики України, совокупний індекс інфляції за цей період складав менше одиниці, а тому мала місце дефляція у розмірі - -16 321,89грн.

А на суму боргу 2 861 095,00грн. (з урахуванням здійснених оплат) за вересень 2016р. 51 499,71грн.

Розрахунок, наведений позивачем у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, хоча і ускладнює перевірку його правильності, але містить дату початку нарахування та конкретну кінцеву дату, що надає змогу перевірити його обґрунтованість.

При цьому, як при розрахунку 3% річних так і інфляційних витрат судом враховано погашення заборгованості відповідачем в сумі 544 614,05грн. (платіжне доручення №) та в сумі 174 336,00грн. (платіжне доручення №).

Щодо доводу апелянта про те, що позивачем та судом, при винесенні рішення по справі, неправомірно не було враховано при розрахунку суми позову кошти в сумі 87 833,95грн., які були списані з рахунку відповідача 30.05.2016р. для задоволення вимог стягувача за зведеним виконавчим провадженням №49063121 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» від 06.06.2016р., колегія суддів зазначає наступне.

23.05.2016р. старшим державним виконавцем Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби ОСОБА_5 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №51263072 за наказом №913/142/16, виданим Господарським судом Луганської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганський завод «Полімер» заборгованості за поставлений товар у сумі 3 267 648,00грн., 3% річних у сумі 36 310,03грн., інфляційних витрат в сумі 59 798,50грн., пені в сумі 163 382,40грн. та судового збору у сумі 52 907,08грн.

02.06.2016р. Постановою старшого державного виконавця Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби ОСОБА_5 виконавче провадження №51263072 було приєднано до зведеного виконавчого провадження №49063121, яке веде Сєвєродонецький міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області.

06.06.2016р. старшим державним виконавцем Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_6 було проведено розрахунок стягнутих з боржника сум, які надійшли 30.05.2016р. на депозитний рахунок відділу Сєвєродонецького міського ВДВС ГТУЮ у Луганській області, в розмірі 200 000,00грн., для задоволення вимог стягувачів за зведеним виконавчим провадженням №49063121 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Сердловантрацит».

04.07.2016р. в.о. начальника відділу ОСОБА_7, при здійсненні контролю за діями державного виконавця при примусовому виконанні виконавчого провадження №51263072 встановлено порушення державним виконавцем вимоги п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі чого, керуючись ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження», скасовано документ «Постанова про відкриття виконавчого провадження (з ідентифікатором)» ВП №51263072 від 23.05.2016р. та винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначена постанова сторонами не оскаржена, будь-яких претензій з цього приводу відповідачем в межах виконавчого провадження заявлено не було.

З метою уточнення питання про зарахування коштів в сумі 87 833,95 грн., позивачем був зроблений запит до Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, який міститься в матеріалах справи.

Згідно відповіді вказаної установи від 16.12.2016 №12019/03-50 за підписом в.о. начальника відділу ОСОБА_8 грошові кошти в розмірі 87 833,95 грн. від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК «Свердловантрацит» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганський завод «Полімер» не перераховувалися, а залишились на рахунку з обліку депозитних сум Сєвєродонецького МВ ДВС ГТУЮ в Луганській області.

Враховуючи вищевикладене, підстав вважати, що кошти в сумі 87 833,95 грн., які списані з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК «Свердловантрацит», повинні бути перераховані саме на виконання наказу №913/142/16 від 20.04.2016р. в матеріалах справи відсутні.

Щодо доводу скаржника щодо відмови господарського суду у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, що призвело до порушення його права, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст.22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобовязані добросовісно користуватися належними ім. процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав та охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Як вбачається з приписів ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

При таких обставинах, рішення винесено на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи, є достатніми, не спростовані відповідачем навіть в апеляційній інстанції, тому порушення норм процесуального права не вбачається.

Крім того, відповідач не заперечує проти факту отримання заяви позивача про збільшення позовних вимог за кілька днів до судового засідання, що не позбавило його права висловити заперечення у судовому засіданні 19.12.2016р., до якого представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Свердловантрацит" м. Сєвєродонецьк, Луганська область не з'явився.

Відповідно до ст. 6 Європейську конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною у 1997р., закріплене право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Луганської області від 19.12.2016р. по справі №913/1169/16 підлягає зміні в частині нарахування інфляційних витрат, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» м. Сєвєродонецьк, Луганська область частковому задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» м. Сєвєродонецьк, Луганська область на рішення господарського суду Луганської області від 19.12.2016р. по справі №913/1169/16 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Луганської області від 19.12.2016р. по справі №913/1169/16 змінити, у абзаці 2 п. 2 резолютивної частині рішення словосполучення «інфляційні нарахування в сумі 165 062 грн. 12 коп.» замінити на словосполучення «інфляційні нарахування в сумі 35 177,82грн.».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» (вул. Гоголя, б.24 а, м.Сєвєродонецьк, Луганська областб, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганський завод «Полімер» (бульвар Тараса Шевченко, 10, офіс 2. м. Київ, код ЄДРПОУ 3200322) 1 239,76грн. судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганський завод «Полімер» (бульвар Тараса Шевченко, 10, офіс 2. м. Київ, код ЄДРПОУ 3200322) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» (вул. Гоголя, б.24 а, м.Сєвєродонецьк, Луганська область, ) 4 222,70 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Луганської області видати відповідний наказ.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Н.В. Ломовцева

Судді: О.В. Стойка

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.:

1прим.-Позивачу;

1прим.-Відповідачу;

1прим.-У справу;

1прим.-ДАГС;

1прим.-ГСЛО.