ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року Справа № 915/50/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства Миколаївобленерго, 54017, вул. Громадянська, 40, м. Миколаїв,

до відповідача: Квартирно-експлуатаційний відділ м.Миколаєва, 54056, пр-т Миру, 62-а, м. Миколаїв,

про стягнення 1840950,52 грн.

Суддя О.Г. Смородінова

Представники сторін:

від позивача: 1) ОСОБА_1, за довіреністю,

2) ОСОБА_2, за довіреністю,

від відповідача: ОСОБА_3, за довіреністю.

Суть спору:

Позивач 24.01.2017 року звернувся до господарського суду з позовною заявою стягнути з відповідача 1840950,52 грн., з яких: заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 1149293,56 грн., пеня в сумі 467834,20 грн., 3% річних в сумі 38959,16 грн., інфляційні нарахування в сумі 184863,60 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі умов договору від 12.01.2016 року № 46/16 про внесення змін та доповнень до договорів про постачання електричної енергії № 42/51 від 07.10.16, № 38/896 від 02.08.16, № 51/371 від 17.05.16, № 48/398 від 11.07.16, № 47/38 від 21.03.16, № 43/56 від 06.01.15, № 40/1014 від 06.01.15, № 40/1010 від 06.01.15, № 40/1009 від 06.01.15, № 40/1008 від 06.01.15, № 56/1559 від 03.12.15, № 56/1558 від 06.01.15, № 56/1557 від 06.01.15, № 56/1556 від 06.01.15, № 56/1555 від 06.01.15, № 56/1554 від 06.01.15, № 56/1553 від 06.01.14, № 56/1552 від 06.01.15, № 56/1551 від 06.01.15, № 42/711 від 06.01.15, № 42/710 від 06.01.15, № 42/709 від 06.01.15, № 42/708 від 06.01.15, № 41/138 від 06.01.15, № 41/204 від 06.01.15, № 41/167 від 06.01.2015, № 55/431 від 06.01.15, № 38/239 від 06.01.15, № 38/238 від 06.01.15, № 44/5635 від 03.11.15, № 44/5623 від 06.01.15, № 44/409 від 06.01.15, № 44/5688 від 06.01.15, № 44/5681 від 06.01.15, № 44/5680 від 06.01.15, № 44/5678 від 06.01.15, № 44/5676 від 06.01.15, № 44/5671 від 06.01.15, № 44/276 від 06.01.15, № 44/5669 від 06.01.15, № 44/1461 від 06.01.15, № 44/5651 від 06.01.15, № 44/1145 від 06.01.15, № 44/5642 від 06.01.15, № 54/19 від 06.01.15, № 23/343 від 06.01.15, № 53/16 від 16.01.15, № 52/22 від 06.01.15, № 50/1156 від 06.01.15, № 50/1155 від 06.01.15, № 50/1154 від 06.01.15, № 50/1153 від 06.01.15, № 49/80 від 06.01.15, № 36/16/2 від 06.01.15, № 49/65 від 06.01.15, № 35/69 від 06.01.15 в частині об'єднання платежів та договірних величин споживання електричної енергії з Додатковою угодою до нього від 23.08.2016; актів прийняття-передавання товарної продукції за листопад 2016 року та з січня по серпень 2016 року; рахунків № 46/16/11/1 від 02.12.2016р., № 46/16/1/1 від 01.02.2016р., № 46/16/2/1 від 02.03.2016р., № 46/16/3/1 від 04.04.2016р., № 46/16/4/1 від 05.05.2016р., № 46/16/5/1 від 02.06.2016р., № 46/16/6/1 від 02.07.2016р., № 46/16/7/1 від 04.08.2016р., № 46/16/8/1 від 02.09.2016р.; платіжних доручень в підтвердження часткової оплати відповідачем заборгованості за отриману від позивача електричну енергію; норм статей 525, 526, 530, 610, 612, 625, 629 Цивільного кодексу України; ст.ст. 193, 275 Господарського кодексу України, та мотивовані тим, що, по-перше, плату за отриману електричну енергію в листопаді 2016р. відповідач здійснив частково, лише у сумі 4578154,82 грн., чим порушив взяті на себе договірні зобовязання; по-друге, в звязку з порушенням термінів оплати рахунків за спожиту активну електричну енергію, позивачем нараховано відповідачеві: пеню за несвоєчасне погашення заборгованості з січня 2016 по серпень 2016, 3% річних від суми заборгованості за період з січня 2016р. по серпень 2016р., інфляційні за період з квітня по липень 2016р.; по-третє, в звязку з порушенням термінів оплати рахунків за перетікання реактивної електроенергії позивач нарахував відповідачу: пеню за несвоєчасне погашення заборгованості з січня 2016 по серпень 2016р.; 3% річних від суми заборгованості за період з січня 2016р. по серпень 2016р.; інфляційні витрати за період з квітня по липень 2016р.

У відзиві від 16.02.2017р. на позов відповідач визнав суму заборгованості з оплати спожитої активної електричної енергії в листопаді 2016 року, щодо здійснених позивачем нарахувань пені та інфляційних не погоджується, оскільки вважає, що позивачем невірно визначені періоди нарахування санкцій та не враховані проведені відповідачем оплати. Також, відповідач просить суд врахувати здійснені відповідачем оплати за отриману електричну енергію та зменшити розмір нарахованої позивачем пені посилаючись на те, що відповідач є державною установою та фінансується з Державного бюджету України.

Позивач в поданих до суду 17.02.2017 року та 07.03.2017 року клопотаннях зазначив, що 26.01.2017 року відповідачем було здійснено часткову оплату заборгованості за активну електричну енергію за листопад 2016 року в сумі 457996,65 грн. та 17.02.2017 року в сумі 1150,00 грн. Позивач вказує, що станом на 06.03.2017 заборгованість відповідача за активну електричну енергію за листопад 2016 року (основний борг) становить 690146,91 грн. На підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України, позивач просить суд припинити провадження у справі в частині стягнення заборгованості за активну електричну енергію в сумі 459146,65 грн. (457996,65 грн. + 1150,00 грн.), оскільки здійснення погашення відповідачем заборгованості відбулося після звернення товариства до суду.

У відповідності до вимог статті 77 ГПК України в судовому засіданні 21.02.2017 року судом оголошувалась перерва до 09.03.2017 року.

09.03.2017 року за результатами розгляду справи суд, на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд -

встановив:

12.01.2016 року ПАТ «Миколаївобленерго», як постачальник, та Квартирно-експлуатаційний відділ м.Миколаїв, як платник, уклали договір від № 46/16 «про внесення змін та доповнень до договорів про постачання електричної енергії № 42/51 від 07.10.16, № 38/896 від 02.08.16, № 51/371 від 17.05.16, № 48/398 від 11.07.16, № 47/38 від 21.03.16, № 43/56 від 06.01.15, № 40/1014 від 06.01.15, № 40/1010 від 06.01.15, № 40/1009 від 06.01.15, № 40/1008 від 06.01.15, № 56/1559 від 03.12.15, № 56/1558 від 06.01.15, № 56/1557 від 06.01.15, № 56/1556 від 06.01.15, № 56/1555 від 06.01.15, № 56/1554 від 06.01.15, № 56/1553 від 06.01.14, № 56/1552 від 06.01.15, № 56/1551 від 06.01.15, № 42/711 від 06.01.15, № 42/710 від 06.01.15, № 42/709 від 06.01.15, № 42/708 від 06.01.15, № 41/138 від 06.01.15, № 41/204 від 06.01.15, № 41/167 від 06.01.2015, № 55/431 від 06.01.15, № 38/239 від 06.01.15, № 38/238 від 06.01.15, № 44/5635 від 03.11.15, № 44/5623 від 06.01.15, № 44/409 від 06.01.15, № 44/5688 від 06.01.15, № 44/5681 від 06.01.15, № 44/5680 від 06.01.15, № 44/5678 від 06.01.15, № 44/5676 від 06.01.15, № 44/5671 від 06.01.15, № 44/276 від 06.01.15, № 44/5669 від 06.01.15, № 44/1461 від 06.01.15, № 44/5651 від 06.01.15, № 44/1145 від 06.01.15, № 44/5642 від 06.01.15, № 54/19 від 06.01.15, № 23/343 від 06.01.15, № 53/16 від 16.01.15, № 52/22 від 06.01.15, № 50/1156 від 06.01.15, № 50/1155 від 06.01.15, № 50/1154 від 06.01.15, № 50/1153 від 06.01.15, № 49/80 від 06.01.15, № 36/16/2 від 06.01.15, № 49/65 від 06.01.15, № 35/69 від 06.01.15 в частині об'єднання платежів та договірних величин споживання електричної енергії» з Додатковою угодою до нього від 23.08.2016 року.

За вказаними договорами, умови яких є однаковими, окрім умов щодо розмірів договірних величин та строків дії договорів, сторони погодили договірні величини споживання електричної енергії та умови оплати за спожиту електроенергію, перетікання реактивної електроенергії, перевищення договірних величин електроспоживання і потужності та інше.

Пунктом 1 договору сторони встановили, що: оплата за електричну енергію, за перетікання реактивної енергії, перевищення договірних величин електроспоживання і потужності та інших рахунків за розрахунковий період проводиться платіжними дорученнями централізовано з поточного банківського рахунку платника. Оплата за електричну енергію, перевищення договірних величин електроспоживання та потужності здійснюється платником шляхом перерахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника, за реактивну енергію та інші рахунки шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника. Оплата за електричну енергію здійснюється платником щомісяця протягом 5-ти операційних днів з виписки рахунків постачальником, які платник зобовязаний отримати 2 числа кожного місяця. Споживач при наявності грошових коштів до 30 числа здійснює плановий платіж у сумі вартості 100% заявленого обсягу споживання електричної енергії поточного розрахункового періоду на поточний рахунок із спеціальним режимом використання. У випадку збігу дати оплати з вихідним чи святковим днем, платник здійснює оплату у найближчий робочий день, що передує вихідному чи святковому дню. «Покази розрахункових засобів обліку відповідно до переліку обєктів споживача і точок комерційного обліку фіксуються споживачем на останній календарний день місяця та оформлюється актом про використану електричну енергію.» Разом з рахунками на оплату за спожиту електроенергію постачальник надає платнику рахунки на здійснення планових платежів за активну, реактивну електроенергію та акт про прийняття-передавання товарної продукції. Підписаний та скріплений мокрою печаткою акт про прийняття-передавання товарної продукції платник зобовязується повернути постачальнику протягом 5-ти робочих днів з дня його отримання або у цей же термін у письмовій формі надати мотивовану відмову від його підписання. У разі неповернення постачальнику підписаного акту про прийняття-передавання товарної продукції у вищезазначений строк, даний акт вважається підписаним платником без зауважень. Факт переходу права власності на спожиту в календарному місяці електричну енергію підтверджується актом про прийняття-передавання товарної продукції.

Пунктом 2 договору сторони визначили, що за внесення платежів з порушенням термінів, передбачених п. 1 договору, платник сплачує постачальнику пеню, 3% річних та індекс інфляції. Сума зазначених нарахувань вказується в окремих розрахункових документах.

У пункті 10 договору сторони дійшли згоди, що даний договір є невід'ємною частиною договорів про постачання електричної енергії, укладених між постачальником і платником та зазначених в таблиці 1 даного договору.

Пунктом 12 договору сторони передбачили, що даний договір набирає чинності з дати підписання та укладається до 31.12.2016 року. Відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України сторони домовились, що умови цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли з 01.01.2016 року.

Предметом даного позову виступають майнові вимоги позивача щодо стягнення з відповідача основного боргу за спожиту активну електричну енергію за листопад 2016 року, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за період з січня 2016 по серпень 2016 в сумі 461843,77 грн., пеню за несвоєчасне погашення заборгованості з оплати рахунків за перетікання реактивної електроенергії з січня 2016 по серпень 2016р. в сумі 5990,43 грн. та грошових нарахувань за ст. 625 Цивільного кодексу України.

Отже, спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями чинного законодавства про постачання.

Так, згідно приписам ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов вищенаведеного договору позивач поставив, а відповідач в листопаді 2016 року прийняв до споживання активну електричну енергію в обсязі 2425123 кВт/год на суму 5727448 грн. 38 коп., що підтверджується актом про прийняття-передавання товарної продукції від 30.11.2016р. (а.с. 61), який підписаний повноважними представниками сторін та скріплений їх печатками.

З метою здійснення відповідачем оплати поставленої електричної енергії позивач виписав відповідачеві рахунок № 46/16/11/1 від 02.12.2016 року на суму 5727448,38 грн., який, згідно платіжних доручень (а.с. 62-68) № 1395 від 16.12.2016 року, № 1396 від 16.12.2016 року, № 1426 від 23.12.2016 року, № 1425 від 23.12.2016 року, № 1467 від 28.12.2016 року, № 1485 від 29.12.2016 року, був оплачений відповідачем частково на суму 4578154,82 грн., що також підтверджується сторонами в наданих в судовому засіданні поясненнях суду.

Будь-яких інших доказів, які б свідчили про повну сплату відповідачем спожитої активної електричної енергії за листопад 2016 року останнім надано не було.

У відповідності до п. 6.11 Правил користування електричною енергією затверджених постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996р., остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії, рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених цими Правилами. Покази розрахункових засобів обліку знімаються представником електропередавальної організації (основного споживача) та підтверджуються споживачем відповідно до договору. За ініціативою однієї із сторін договору у ньому може бути передбачений інший порядок зняття показів розрахункових засобів обліку. Порядок зняття показів розрахункових засобів обліку зазначається у договорі про постачання електричної енергії. У разі послідовного приєднання засобів обліку споживача та субспоживача (субспоживачів) зняття показань розрахункових засобів обліку основного споживача та субспоживача (субспоживачів) має здійснюватись одночасно. Рахунок на оплату електричної енергії, спожитої впродовж звітного розрахункового періоду (остаточний розрахунок), та рахунок на оплату заявленого обсягу споживання електричної енергії на найближчий наступний розрахунковий або плановий період (авансовий платіж або попередня оплата) у разі, коли договором про постачання електричної енергії передбачено виставлення рахунків на авансовий платіж або попередню оплату, надаються постачальником електричної енергії одночасно у порядку, передбаченому договором про постачання електричної енергії. У таких рахунках обов'язково зазначається кінцева дата їх оплати згідно з договором про постачання електричної енергії.

Як вбачається з наданих суду доказів, відповідач оплату згідно рахунку 46/16/11/1 від 02.12.2016 року, за отриману в листопаді 2016 року електричну енергію не здійснив у повному обсязі, чим порушив умови договору, а отже - права та законні інтереси позивача. Тому, борг відповідача перед позивачем станом на день подання позову дійсно складає 1149293,56 грн.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст.ст. 32, 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Суд вважає, що позивач довів належними та допустимими доказами факт прострочення виконання відповідачем взятих на себе грошових зобовязань по оплаті за одержану в листопаді 2016 року електричну енергію за договором.

Відповідач навпаки не надав суду відповідних доказів, які свідчать про відсутність заборгованості перед позивачем по спірним відносинам.

Впродовж розгляду справи судом, позивачем були надані два клопотання № 01/22-1177 від 17.02.2017 року (вх. 2507/17 від 17.02.2017 року) та № 01/22-1584 від 06.03.2017 року в яких останній вказував, що відповідач частково погасив заборгованість за активну електричну енергію за листопад 2016 року - 26.01.2017 року в сумі 457996,65 грн. та 17.02.2017 року відповідач сплатив частково 1150,00 грн., що підтверджується доданими до клопотань платіжними дорученнями № 13 від 26.01.2017 року, № N130H40075 від 17.02.2017 року, та не заперечується як відповідачем у відзиві на позовну заяву так і представником відповідача у судовому засіданні.

Таким чином, станом на 06.03.2017 року борг відповідача за отриману в листопаді 2016 року активну електричну енергію становить 690146,91 грн.

На підставі наведеного, даними клопотаннями позивач, у звязку зі сплатою відповідачем заборгованості у розмірі 459146,65 грн. (457996,65 грн. + 1150,00 грн.) на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України, просить суд припинити провадження у справі в частині стягнення заборгованості за активну електричну енергію в сумі 459146,65 грн. (457996,65 грн. + 1150,00 грн.), оскільки сплата відбулась відповідачем після звернення позивача до суду.

Згідно з п. 4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року, припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, зокрема, у разі відсутності предмету спору.

Пунктом 4.4 вищевказаної постанови Пленуму ВГСУ також встановлено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Приймаючи до уваги, що частина заборгованості була сплачена відповідачем в сумі 459146,65 грн. (457996,65 грн. + 1150,00 грн.), що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями № 13 від 26.01.2017 року та № N130H40075 від 17.02.2017 року, провадження у справі в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 459146,65 грн. підлягає припиненню за відсутністю предмета спору.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основної заборгованості за отриману в листопаді 2016 року активну електричну енергію в сумі 690146,91 грн. (1149293,56 грн. - 459146,65 грн.) є обґрунтованими у відповідності до вимог договору № 46/16 та підлягають задоволенню.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як вище було зазначено, сторони пунктом 1 договору встановили, що оплата за електричну енергію здійснюється платником щомісяця протягом 5-ти операційних днів з виписки рахунків постачальником, які платник зобовязаний отримати 2 числа кожного місяця.

За умовами ж пункту 2 договору сторони дійшли згоди, що за внесення платежів з порушенням термінів, передбачених п. 1 договору, платник сплачує постачальнику пеню, 3% річних та індекс інфляції. Сума зазначених нарахувань указується в окремих розрахункових документах.

За правилами ст. 610, п. 1 ст. 612, п. 1 ст. 624 України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Так, позивач у звязку з порушенням термінів оплати рахунків за спожиту у січні-серпні 2016 року активну електричну енергію нарахував відповідачу пеню за несвоєчасне погашення заборгованості з січня 2016 по серпень 2016 в сумі 461843,77 грн. та пеню за несвоєчасно сплачені рахунки за перетікання реактивної електроенергії за період з січня по серпень 2016 року в сумі 5990,43 грн.

Перевіривши нараховані позивачем до стягнення з боржника розміри пені за прострочення оплати заборгованості та пені за несвоєчасну оплату перетікання реактивної електроенергії, суд вважає їх правомірними та доведеними.

Водночас, у відзиві на позовну заяву відповідач просить суд застосувати положення пункту 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України та зменшити розмір пені за несвоєчасне виконання розрахунків.

Позивач не погоджується з клопотанням відповідача про зменшення пені з підстав викладених в письмових запереченнях від 20.02.2017 року.

У відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із ст.233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Підпунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції визначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи те, що по-перше, відповідач намагається виконувати умови договору шляхом здійснення оплат отриманої за договором електричної енергії з частковим погашенням заборгованості, по-друге, беручи до уваги те, що відповідач є бюджетною установою яка утримується за рахунок фінансування з Державного бюджету України, та оскільки в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем негативних наслідків внаслідок порушення відповідачем свого зобовязання з оплати отриманої електричної енергії, то суд вважає за можливе зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача до 50% від заявленого розміру та стягнути з відповідача пеню в сумі 233917,10 грн.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі статті 625 ЦК України позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційних втрат за період з квітня 2016 року по липень 2016 року в сумі 184863,60 грн. та 3% річних за період з 10.02.2016р. по 12.09.2016р. в сумі 38959,16 грн., розмір яких позивачем заявлений у відповідності до вимог закону, судом перевірений та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Прохання відповідача відмовити позивачу у стягненні трьох процентів річних та інфляційних суперечать як нормам чинного законодавства та і дослідженим обставинам справи.

Таким чином, дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх у відповідності до вимог ст. 43 ГПК України, проаналізувавши вказані обставини з урахуванням норм матеріального права які регулюють спірні відносини, суд дійшов висновків, що позивач у відповідності з вимогами ст.ст. 32, 33 ГПК України обґрунтував належними доказами заявлені позовні вимоги у звязку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 80, 82, 82-1, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Квартирно-експлуатаційний відділ м.Миколаєва (54056, м.Миколаїв, пр-т Миру, 62-а, р/р 0339 в ДКСУ м.Київ, МФО 820172, ) на користь Публічного акціонерного товариства Миколаївобленерго (54017, м.Миколаїв, вул. Громадянська,40, р/р 62 у МОУ АТ «Ощадбанк», МФО 326461, ) заборгованість за спожиту активну електричну енергію в сумі 690146,91 грн., пеню в сумі 233917,10 грн., 3% річних в сумі 38959,16 грн., інфляційних нарахувань в сумі 184863,60 грн. та 27614,26 грн. судових витрат.

3. Припинити провадження у справі в частині стягнення з відповідача боргу за спожиту активну електричну енергію в розмірі 459146,65 грн.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повний текст рішення складено 14.03.2017 року.

Суддя О.Г.Смородінова