номер провадження справи 18/140/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2017 справа № 908/3353/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю КЛІОН (69106, м. Запоріжжя, вул. Скворцова, 236)

до відповідача-1 фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (69083, АДРЕСА_1)

до відповідача-2 товариства з обмеженою відповідальністю Континіум-Трейд (43000, м. Луцьк, пр-т Соборності, буд 43)

про стягнення з ТОВ Континіум-Трейд основного боргу за договором поставки № 239-ПК-14 від 01.11.2014 р. у розмірі 106799,81 грн., 3% річних в розмірі 392,47 грн. та пені у розмірі 3706,12 грн.; та стягнення 1000,00 грн. основного боргу з ФОП ОСОБА_1 та з ТОВ Континіум-Трейд солідарно

Суддя Носівець В.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність б/н від 01.03.2017 р.;

від відповідача-1: не зявився;

від відповідача-2: не зявився

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 15.12.2016 р. звернулось товариство з обмеженою відповідальністю КЛІОН з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та товариства з обмеженою відповідальністю Континіум-Трейд про стягнення з ТОВ Континіум-Трейд 106799,81 грн. основного боргу за договором поставки № 239-ПК-14 від 01.11.2014 р., 392,47 грн. 3% річних та 3706,12 грн. пені; та стягнення 1000,00 грн. основного боргу з ФОП ОСОБА_1 та з ТОВ Континіум-Трейд солідарно на підставі договору поруки від 01.11.2014 р. Підставою для звернення з позовом до суду зазначено несвоєчасне виконання відповідачем-2 грошових зобовязань за договором поставки № 239-ПК-14 від 01.11.2014 р. Позовні вимоги обґрунтовані ст.ст. 526, 527, 530, 549, 612, 629 ЦК України.

Ухвалою суду від 19.12.2016 року порушено провадження у справі № 908/3353/16, присвоєно справі номер провадження 18/140/16, судове засідання призначене на 02 лютого 2017 року, розгляд справи відкладався на 22.02.2017 р. та 02.03.2017 р., строк вирішення спору продовжувався. Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу за наявними у справі документальними доказами та закінчений 02.03.2017 р., судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач у судовому засіданні частково підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позові, надав додаткові письмові пояснення, в яких зазначив, що відповідач-2 ТОВ «Континіум-Трейд» сплатив суму основного боргу у розмірі 94713,05 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 980 від 14.02.2017 р. на суму 26770,07 грн. та № 981 від 14.02.2017 р. на суму 67942,98 грн. Решта основного зобовязання у розмірі 13086,76 грн. виконана відповідачем-2, оскільки частина товару за накладними повернута покупцем. Відповідач-2 14.02.2017 р. частково здійснив оплату штрафних санкцій у розмірі 5,34 грн. У звязку із вищевикладеним, позивач просив суд припинити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу з відповідача-1 фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, оскільки основне зобовязання виконано повністю відповідачем-2; стягнути з відповідача-2 заборгованість зі сплати штрафних санкцій у розмірі: 392,47 грн. 3% річних (сума зменшена до 387,13 грн., у звязку із частковою сплатою відповідачем-2 штрафних санкцій у розмірі 5,34 грн.) та 3706,12 грн. пені.

Представник відповідача-1 у судові засідання 02.02.2017 р., 22.02.2017 р. та 02.03.2017 р. не зявився, про причини неявки суд не повідомив, повноважного представника не направив. Про час і місце судового засідання відповідач-1 попереджений належним чином, в порядку статті 64 ГПК України. Згідно з безкоштовним запитом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є: 69083, АДРЕСА_1. Саме на цю адресу надсилались процесуальні документи. Примірник ухвали про порушення провадження у справі від 19.12.2016 р., який адресовано відповідачу-1, повернуто підприємством поштового звязку на адресу суду з позначкою причини повернення за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 р. № 18 за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Зазначене свідчить, що судом вжиті заходи повідомлення відповідача-1 про порушення провадження у справі, місце та час розгляду справи.

Відповідач-2 у судові засідання 02.02.2017 р., 22.02.2017 р. та 02.03.2017 р. не зявився. На електронну адресу суду 30.01.2017 р. надіслав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив, зазначив, що позивачем не направлено відповідачеві-2 копію позовної заяви та додані до неї документи, вважає, що територіальна підсудність даної справи має визначатися за місцезнаходженням ТОВ «Континіум-Трейд» і правові підстави для задоволення позову відсутні. Відповідач-2 17.02.2017 р. подав до суду клопотання, в якому просив долучити до матеріалів справи платіжні доручення № 980 від 14.02.2017 р. на суму 26770,07 грн. та № 981 від 14.02.2017 р. на суму 67942,98 грн. на підтвердження сплати відповідачем-2 заборгованості за договором поставки № 239-ПК-14 від 01.11.2014 р.

Згідно ст. 75 ГПК України справу розглянуто за наявними матеріалами, які суд визнав достатніми для вирішення спору по суті.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю КЛІОН (постачальник, позивач у справі) та товариство з обмеженою відповідальністю Континіум-Трейд (покупець, відповідач-2 у справі) 01.11.2014 р. уклали договір № 239-ПК-14 (далі договір), згідно п. 2.1 якого постачальник зобовязується поставити і передати у власність покупця товар, а покупець зобовязується прийняти товар і здійснити оплату відповідно до умов цього договору.

Відповідно до положень п. 2.2 договору покупець направляє постачальнику замовлення на підставі Специфікації (яка діє на момент направлення замовлення покупцем), затвердженої сторонам.

Поставка товару здійснюється товарними партіями відповідно до замовлення покупця (п. 6.1 договору).

Як зазначено у п. 6.3 договору фактичною датою поставки товару є дата приймання покупцем товару в місці поставки, яка відповідає даті товарної накладної, підписаної сторонами.

Згідно з п. 7.1 договору перехід права власності на товар та ризику випадкової загибелі чи пошкодження відбувається з моменту підписання уповноваженими представниками сторін накладної, що засвідчує момент передачі товару покупцю.

Відповідно до п. 8.2.1 договору (в редакції додаткової угоди від 11.01.2016 р.) покупець здійснює оплату за поставлений товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в наступні строки: за морожену продукцію протягом 14 календарних днів з моменту поставки; за продукцію, розфасовану в споживче пакування під торговими марками Veladis, Darvin, протягом 21 календарного дня з моменту поставки.

Пунктами 13.1, 13.2 договору встановлено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2015 р., а в частині взаєморозрахунків до повного та належного виконання сторонами своїх зобовязань; строк дії договору вважається автоматично продовженим на 1 рік, якщо від жодної із сторін за місяць до закінчення строку дії договору не надійшла вимога про його припинення.

Доказів припинення договору сторонами не надано, отже суд дійшов висновку, що договір є автоматично продовженим на 1 рік.

На виконання умов Договору № 239-ПК-14 від 01.11.2014 р. постачальник поставив товар відповідно до замовлень покупця, а покупець прийняв товар без зауважень та застережень щодо якості, кількості та супровідних документів до товару, що підтверджується видатковими накладними:

- № 119755 від 28.09.2016 р. на суму 48758,00 грн., із строком оплати по 12.10.2016 р. (оплачено частково у розмірі 2047,51 грн., неоплачено 46710,49 грн.);

- № 119758 від 28.09.2016 р. на суму 5076,72 грн., із строком оплати по 19.10.2016 р. (неоплачено);

- № 124940 від 11.10.2016 р. на суму 24271,22 грн. (неоплачено), з яких:

товар із строком оплати по 25.10.2016 р. на суму 23642,90 грн.;

товар із строком оплати по 01.11.2016 р. на суму 628,32 грн.;

- № 124945 від 11.10.2016 р. на суму 2050,80 грн., із строком оплати по 01.11.2016 р. (неоплачено);

- № 127281 від 18.10.2016 р. на суму 1489,68 грн., із строком оплати по 08.11.2016 р. (неоплачено);

- № 127286 від 18.10.2016 р. на суму 28200,90 грн., із строком оплати по 01.11.2016 р. (неоплачено).

Таким чином, заборгованість відповідача-2 за поставлений товар склала 107799,81 грн.

Позивач 14.11.2016 р. направив відповідачу-2 претензію з вимогою сплатити заборгованість за отриманий ним товар, зокрема, згідно договору поставки № 239-ПК-14 від 01.11.2014 р., яка залишена відповідачем-2 без відповіді.

Відповідач-2 не здійснив оплату за поставлений товар у повному обсязі, що стало підставою для звернення до суду.

Приписами ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилами ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. Цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно ст. 692 ЦК України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобовязання щодо його виконання.

Представлені суду документальні докази свідчать, що відповідач-2 сплатив суму основного боргу у розмірі 94713,05 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 980 від 14.02.2017 р. на суму 26770,07 грн. та № 981 від 14.02.2017 р. на суму 67942,98 грн. (арк. с. 81-82).

Судом також зясовано, що частина товару за попередніми накладними повернута покупцем, що підтверджується накладними (повернення від покупця) № 4166 від 18.11.2016 р. на суму 709,60 грн. та № 4297 від 29.11.2016 р. на суму 12382,50 грн., всього на суму 13092,10 грн.

Отже, решту основного зобовязання у розмірі 13086,76 грн. також виконано відповідачем-2. Частина суми повернення у розмірі 5,34 грн. (13092,10 грн.-13086,76 грн.) є переплатою.

Позивачем подано позовну заяву до господарського суду 15.12.2016 р., про що свідчить відбиток штампу вхідної кореспонденції (вхідний № 3625/09-05), провадження у справі порушено ухвалою суду від 19.12.2016 р. Таким чином, відповідач сплатив заявлену до стягнення суму основного боргу у розмірі 13086,76 грн. до звернення позивача до суду та у розмірі 94713,05 грн. грн. після звернення позивача до суду.

Враховуючи надані позивачем докази погашення основної заборгованості за поставлений товар у розмірі 13086,76 грн., згідно накладних (повернення від покупця) № 4166 від 18.11.2016 р. на суму 709,60 грн. та № 4297 від 29.11.2016 р. на суму 12382,50 грн., суд дійшов висновку про безпідставне заявлення позовних вимог в частині стягнення 13086,76 грн., оскільки на момент звернення з позовом до суду заборгованість в цій сумі була погашена.

Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача 13086,76 грн. основної заборгованості не підлягає задоволенню судом.

Також в ході судового розгляду справи встановлено, що спір, в частині стягнення 94713,05 грн. заборгованості за поставлений товар, врегульовано в добровільному порядку в процесі його розгляду судом. Предмет спору у цій частині відсутній.

Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Вивчивши матеріали справи, надані документальні докази, суд дійшов висновку, що провадження у справі в частині стягнення суми заборгованості за поставлений товар у розмірі 93713,05 грн. з відповідача-2 підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, в звязку з відсутністю предмету спору.

Крім того, судом встановлено, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (поручитель, відповідач-1 у справі) та ТОВ «КЛІОН» (кредитор, позивач у справі) 01.11.2014 р. укладено договір поруки, згідно умов якого поручитель поручається перед кредитором за виконання обовязку ТОВ «Континіум-Трейд» (боржник) за договором, передбаченим ст. 2 цього договору (надалі основний договір, яким є договір поставки № 239-ПК-14 від 01.11.2014 р.).

Згідно п. 1.2 договору поруки у разі порушення боржником обовязку за основним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Пунктом 3.1 договору поруки передбачено, що в період дії основного договору поручитель відповідає за своєчасну оплату боржником заборгованості за поставлені товари по основному договору. Виконання зобовязання за основним договором забезпечується порукою частково у сумі 1000 грн. Відповідальність поручителя обмежується вказаною у даному пункті сумою.

Як встановлено п. 4.1 договору поруки, у разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) боржником обовязку за основним договором, кредитор вправі звернутися із вимогою про виконання умов основного договору як до боржника, так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед кредитором (з урахуванням п. 3.1 даного договору).

Позивач при звернені з позовом до суду просив стягнути солідарно з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та з товариства з обмеженою відповідальністю «Континіум-Трейд» на користь ТОВ «Кліон» частину суми заборгованості по договору поставки в розмірі 1000,00 грн.

Як встановлено судом, сума основного боргу у розмірі 94713,05 грн. (93713,05 грн. + 1000,00 грн.) сплачена відповідачем-2 ТОВ «Континіум-Трейд» у повному обсязі.

Згідно ч. 4 ст. 543 Цивільного кодексу України виконання солідарного обовязку у повному обсязі одним із боржників припиняє обовязок решти солідарних боржників перед кредитором.

У звязку з виконанням солідарного обовязку щодо оплати за поставлений товар у розмірі 1000,00 грн. відповідачем-2, обовязок відповідача-1 перед позивачем у цьому ж розмірі припинився.

Вивчивши матеріали справи, надані документальні докази, суд дійшов висновку, що провадження у справі в частині стягнення з ФОП ОСОБА_1 частини суми заборгованості за поставлений товар у розмірі 1000,00 грн. солідарно з відповідача-2 та відповідача-1 підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, в звязку з відсутністю предмету спору, внаслідок виконання солідарного обовязку відповідачем-2.

За порушення виконання відповідачем грошового зобовязання з оплати поставленого товару позивач, посилаючись на приписи ст. 625 ЦК України, просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 392,47 грн. за період з 13.10.2016 р. по 05.12.2016 р. включно.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

З аналізу зазначеної норми законодавства вбачається, що три проценти річних є платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, тобто три проценти річних не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобовязань. Таким чином, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Річні проценти за своєю правовою природою є складовою частиною боргу та підлягають стягненню разом із сумою основного боргу на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За наявності факту прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, судом встановлено підстави для нарахування відповідачу 3% річних відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Наданий позивачем розрахунок 3% річних суд визнав виконаним вірно, прийняв до уваги пояснення позивача про зарахування суми переплати 5,34 грн. в рахунок погашення нарахованих 3% річних, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача-2 3% річних за вказаний позивачем період задовольняються у сумі 387,13 грн., провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача-2 3% річних у сумі 5,34 грн. підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, в звязку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Вимоги про стягнення пені в розмірі 3706,12 грн. за період з 13.10.2016 р. по 05.12.2016 р. позивач обґрунтовує п. 10.5 договору.

Пунктом. 10.5 договору поставки передбачено, що у разі несвоєчасної оплати покупцем поставленого товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє на момент прострочення, від вартості поставленого, але несплаченого товару, за кожен день прострочення.

За приписами частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною шостою статті 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

З огляду на наведене судом встановлено підстави щодо стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Розрахунок заявленої до стягнення пені, здійснений позивачем, судом перевірено та визнано виконаним вірно, у звязку з чим суд визнав вимоги про стягнення пені за період з 13.10.2016 р. по 05.12.2016 р. у розмірі 3706,12 грн. такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача та відповідача-2 пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розподіл судових витрат внаслідок припинення провадження у справі регулюється Законом України Про судовий збір.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Континіум-Трейд (43000, м. Луцьк, пр-т Соборності, буд 43, ідентифікаційний код 33170637) на користь товариства з обмеженою відповідальністю КЛІОН (69106, м. Запоріжжя, вул. Скворцова, 236, ідентифікаційний код 33134908) 3706,12 грн. (три тисячі сімсот шість грн. 12 коп.) пені, 387,13 грн. (триста вісімдесят сім грн. 13 коп.) 3% річних та 61,40 грн. (шістдесят одну грн. 40 коп.) судового збору. Видати наказ.

3. Провадження у справі в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю Континіум-Трейд 93713,05 грн. основного боргу та 5,34 грн. 3% річних припинити.

4. В частині стягнення 13086,76 грн. основного боргу з товариства з обмеженою відповідальністю Континіум-Трейд в позові відмовити.

5. Провадження у справі в частині стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та товариства з обмеженою відповідальністю Континіум-Трейд 1000,00 грн. основного боргу солідарно припинити.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 15 березня 2017 р.

Суддя В.В. Носівець