УХВАЛА

09.03.2017Справа № 910/23901/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес"

до Приватного акціонерного товариства "Агрофірма "Троянда"

про визнання недійсними нікчемних правочинів та стягнення грошових коштів

та

за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства "Агрофірма "Троянда"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес"

про визнання зобов'язань припиненими

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача (за первісним позовом): Степаненко О.М. - за довіреністю

від відповідача (за первісним позовом): Іщенко Г.М. - за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2016 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" (позивач) до акціонерного товариства "Агрофірма "Троянда" (відповідач) про визнання недійсними нікчемних правочинів та стягнення грошових коштів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2016 року суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/23901/16. Розгляд справи призначено на 18.01.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2016 року вжито заходи до забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2017 року розгляд справи відкладено на 13.02.2017 року.

18.01.2017 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника Приватного акціонерного товариства "Агрофірма "Троянда" надійшла зустрічна позовна заява.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2017 року зустрічну позовну заяву прийнято для спільного розгляду з первісним позовом та призначено до розгляду разом з первісним позовом на 13.02.2017 року.

У судовому засіданні, призначеному на 13.02.2017 року, судом оголошено перерву до 01.03.2017 року.

У судовому засіданні, призначеному на 01.03.2017 року, судом оголошено перерву до 09.03.2017 року.

У судове засідання, призначене на 09.03.2017 року, з'явились представники сторін, надали усні пояснення, відповіли на запитання суду.

Представником Приватного акціонерного товариства "Агрофірма "Троянда" в судовому засіданні заявлено усне клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

Розглянувши в судовому засіданні усне клопотання Приватного акціонерного товариства "Агрофірма "Троянда" про скасування заходів забезпечення позову, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з огляду на наступне.

В обґрунтування заявленого клопотання відповідач (за первісним позовом) вказував на відсутність доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування заходу забезпечення позову у вигляді арешту на нерухоме майно, та вважає заходи необґрунтованими та такими, що незаконно обмежують права інших осіб, а також надав інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, згідно яких одинадцять квартир належать фізичним особам.

Відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з власної ініціативи має право вжити, передбачених статтею 67 цього Кодексу, заходів до забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно зі ст. 67 Кодексу, позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У пункті 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26 грудня 2011 року №16 судам роз'яснено, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Пунктом 3 зазначеної постанови визначено, що умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 10 ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору суддя вчиняє в необхідних випадках такі дії по підготовці справи до розгляду, зокрема, вирішує питання про вжиття заходів до забезпечення позову.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26 грудня 2011 року № 16 господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Так, суд зазначає, що під час розгляду клопотання позивача про вжиття заходів до забезпечення позову судом було встановлено, що позивач у визначеному законом порядку належним чином довів пов'язаність заявлених до вжиття заходів забезпечення позову з предметом позовних вимог та наявність достатніх підстав вважати, що невжиття таких заходів, у разі задоволення позовних вимог, значно утруднить або зробить неможливим виконання такого рішення.

Також, було встановлено, що заходи забезпечення позову співвідноситься з предметом позову, а отже існує конкретний зв'язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, а тому вжиті судом заходи до забезпечення позову спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову. Застосування заходів до забезпечення позову не порушує жодних прав та охоронюваних законом інтересів відповідачів у справі чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу, не є задоволенням заявлених позовних вимог, а лише запроваджує тимчасові обмеження, існування яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 68 Господарського процесуального кодексу України питання про скасування забезпечення позову вирішується господарським судом, що розглядає справу, із зазначенням про це в рішенні чи ухвалі.

У п. 10 постанови пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" зазначено, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, господарський суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Так, на даний час спір у справі № 910/23901/16 Господарським судом міста Києва ще по суті не вирішено, а доказів, що обставини, які зумовили застосування заходів до забезпечення позову, усунуті, суду представлено не було.

Крім того, згідно з вимогами статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина 2 статті 34 ГПК України).

Дослідивши зібрані у матеріалах справи докази, суд вважає, що відповідачем належним чином не доведено наявність підстав, що зумовлюють скасування вжитих заходів до забезпечення позову саме в розумінні ст. 68 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, що потреба у забезпеченні позову відпала або змінились певні обставини, що стали підставою для вжиття таких заходів.

При цьому суд відмічає, що посилання відповідача на відсутність правових підстав для накладення арешту на квартири, які відчужені ним на користь фізичних осіб, може бути предметом розгляду в суді апеляційної інстанції при перегляді відповідної ухвали про вжиття заходів до забезпечення позову, проте виходить за межі повноважень суду першої інстанції в аспекті можливості скасувати в порядку ст. 68 Господарського процесуального кодексу України лише вжиті заходи до забезпечення позову з підстав зміни обставин справи за відсутності при цьому повноважень щодо перегляду самої ухвали.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні даного клопотання.

Керуючись ст. ст. 68, 86 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Приватному акціонерному товариству "Агрофірма "Троянда" в задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

Суддя Ю.В. Цюкало