ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2017 року Справа № 904/9138/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є.

при секретарі судового засідання: Дон О.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: представник Панченко О. О., довіреність № 21/52-юр від 13.03.2017 року

від відповідача: представник Єршов В.Л., довіреність №5 від 19.09.2016 року; директор підприємства Піндас Г.Г., наказ № 6-К від 26.05.2015 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Електропромислова компанія" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2016 року у справі № 904/9138/16

за позовом Казенного підприємства "Науково-виробничий комплекс "Іскра", м. Запоріжжя

до Приватного акціонерного товариства "Електропромислова компанія", м. Дніпро

про стягнення 297 483, 62 грн.

ВСТАНОВИВ:

Казенне підприємство "Науково-виробничий комплекс "Іскра" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Електропромислова компанія" про стягнення з останнього на свою користь заборгованості у загальній сумі 297 483, 62 грн., з яких:

247 650, 00 грн. - вартість непоставленої продукції;

23 279, 10 грн. - пеня за прострочення поставки;

17 335, 50 грн. - 7% штраф за прострочення поставки понад 30 днів;

7 305, 67 грн. - пеня за несвоєчасне повернення грошових коштів;

1 913, 35 грн. - 3% річних.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2016 року у справі № 904/9138/16 (суддя Бондарєв Е.М.) позов задоволено частково; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Електропромислова компанія" на користь Казенного підприємства "Науково-виробничий комплекс "Іскра" 247 650, 00 грн. вартості непоставленої продукції, 23 279, 10 грн. пені за прострочення поставки, 17 335, 50 грн. 7% штрафу за прострочення поставки понад 30 днів та 4 323, 96 грн. витрат зі сплати судового збору; у решті позовних вимог відмовлено. Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з обставин невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором поставки № 17/94-юр від 06.04.2015 року та специфікацією № 3 від 19.08.2015 року до цього договору з поставки обумовленого сторонами товару - 13 штук кранів ГА-142/1, за який позивачем було сплачено попередню оплату, та обставин неповернення відповідачем позивачу отриманих в якості передоплати коштів у сумі 247 650, 00 грн. за вказаний товар. Пеня за прострочення поставки товару та 7% штрафу за прострочення поставки товару понад 30 днів передбачені п. 7.1. договору. Вимоги позивача про стягнення пені за несвоєчасне повернення грошових коштів не задоволені, оскільки умовами договору передбачено стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язання постачальником, а нарахована на підставі договору сума пені за несвоєчасне повернення грошових коштів за кожен день прострочення невиконаного зобов'язання за своєю правовою природою також є пенею, то таке подвійне стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язання постачальником не узгоджується з приписом статті 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. У вимогах про стягнення 3 % річних за неналежне виконання грошових зобов'язань судом відмовлено, оскільки обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням процентів річних не виникає у випадках повернення суми попередньої оплати; відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, Приватне акціонерне товариство "Електропромислова компанія" подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті рішення у справі норм матеріального права, відповідач просить скасувати це рішення в частині задоволених позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на ті обставини, що між сторонами у справі укладено договір поставки № 17/94-юр від 06.04.2015 року та специфікацію № 3 від 19.08.2015 року до нього. Специфікацією № 3 від 19.08.2015 року сторони узгодили поставу товару на загальну суму з ПДВ 949 540, 80 грн., строк поставки 280 календарних днів з дня фактичного надходження грошових коштів на поточний рахунок постачальника. В ході слухання даної справи між сторонами підписано акт звірки, згідно якого останній платіж позивачем здійснено 21.01.2016 року (платіжне доручення № 615 на суму 17 520, 00 грн.). Тобто, за доводами відповідача, згідно вказаної специфікації відлік строку поставки в 280 календарних днів розпочинається 21.01.2016 року, а не так, як вважає позивач, з 22.09.2015 року.

23.02.2017 року до апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, а 14.03.2017 року - письмові пояснення. Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, письмових пояснень та усних пояснень представника позивача у судових засіданнях апеляційного господарського суду позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує та зазначає, що за умовами спірної специфікації № 3 від 19.08.2015 року відповідач зобов'язався поставити позивачу товар на загальну суму 949 540, 80 грн., у тому числі крани ГА-142/1 - 28 штук на суму 533 400, 00 грн. Позивач сплатив на користь відповідача 100% попередньої оплати погодженої вартості товару за вказаною специфікацією - 949 540, 80 грн. згідно платіжних доручень від 22.09.2015 року. Специфікацією № 3 від 19.08.2015 року передбачено строк поставки товару 280 календарних днів від дня фактичного надходження коштів на поточний рахунок відповідача. Отже, за доводами позивача, відлік строку поставки має починатися з 22.09.2015 року. Доводи відповідача про необхідність відрахування строку поставки з 21.01.2016 року, на думку позивача, є безпідставними. Проте, як зазначає позивач, відповідач поставив позивачу лише 15 штук кранів ГА-142/1, тобто в порушення умов п.п. 1.1., 4.2. договору відповідач не поставив на адресу позивача 13 штук оплачених позивачем кранів ГА-142/1 вартістю 247 650, 00 грн. Також, позивач пояснив, що пеня за прострочення поставки розраховувалась з 28.06.2016 року по 29.09.2016 року (період прострочення склав 94 дні).

У судовому засіданні апеляційного господарського суду 23.02.2017 року розгляд апеляційної скарги відкладено у судове засідання на 14.03.2017 року.

У судовому засіданні 14.03.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.04.2015 року Приватне акціонерне товариство "Електропромислова компанія" (постачальник) та Казенне підприємство "Науково-виробничий комплекс "Іскра" (покупець) уклали договір поставки № 17/94-юр (далі - Договір) (а.с. 10-11, т. 1), за умовами якого (п.1.1.) постачальник зобов'язується передати у власність покупця продукцію (далі - товар) згідно Специфікацій, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар та сплатити його вартість на умовах, передбачених Договором.

Найменування товару, його кількість та якісні показники, термін поставки, ціна товару за одиницю та по позиціям, а також загальна вартість товару, постачання якого буде здійснюватись згідно Договору, вказується в Специфікаціях, які з моменту підписання сторонами складають невід'ємну частину Договору (п. 2.1. Договору).

Згідно з п. 3.1. Договору оплата здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника у вигляді 100% попередньої оплати. За письмовим погодженням сторін можливі інші умови розрахунків, які не суперечать чинному законодавству України (про що вказується в Специфікаціях).

Постачання товару здійснюється на умовах: EXW, згідно ІНКОТЕРМС - 2010 або при інших умовах (про що вказується в Специфікаціях) (п.4.1. Договору).

Відповідно до п.4.2. Договору постачання товару здійснюється протягом 3 - 5 тижнів з дати оплати, або при інших умовах (про що вказується в Специфікаціях). Днем виконання постачальником зобов'язання по поставці товару вважається дата відвантаження товару на склад покупцю (п. 4.3. Договору).

Ціна на товар встановлюється в національній валюті України і вказується в Специфікаціях (п. 5.1. Договору).

Договір набирає сили з дати його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2016 року (п. 10.3. Договору).

19.08.2015 року сторони Договору підписали Специфікацію № 3 до Договору (а.с. 14, т. 1).

Специфікацією № 3 від 19.08.2015 року до Договору сторони узгодили поставку товару на загальну суму без ПДВ - 791 284, 00 грн., ПДВ 20% - 158 256, 80 грн., усього з ПДВ - 949 540, 80 грн., зокрема, поставку кранів ГА-142/1 у кількості 28 штук, за ціною без ПДВ - 15 875, 00 грн., вартістю без ПДВ - 444 500, 00 грн., вартістю з ПДВ - 533 400, 00 грн. Строк поставки - 280 календарних днів від дня фактичного надходження грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

На виконання умов Договору позивач 22.09.2015 року здійснив попередню оплату товару за вказаною специфікацією у загальній сумі 949 540, 80 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 13941, № 13942, № 13943, № 13944 (а.с. 136-139, т. 1), у тому числі, у сумі 533 400, 00 грн. (платіжне доручення № 13941 від 22.09.2015 року) позивач здійснив попередню оплату кранів ГА-142/1 у кількості 28 штук.

Враховуючи умови Специфікації № 3 від 19.08.2015 року та дату оплати у повному обсязі передоплати вартості всього товару, передбаченого цією Специфікацією, відповідач повинен був поставити обумовлений Специфікацією товар по кожній позиції, наведеній у Специфікації, до 27.06.2016 року.

Відповідач здійснив поставку кранів ГА-142/1 у кількості 15 штук на загальну суму 285 750, 00 грн., що підтверджується накладними № 648 від 08.10.2015 року, № 656 від 09.10.2015 року, № 716 від 02.11.2015 року, № 132 від 16.03.2016 року, № 227 від 04.05.2016 року (а.с. 140, 142, 146, 152, 154, т. 1).

В порушення прийнятих на себе за Договором зобов'язань відповідач не поставив позивачу товар у кількості 13 штук (крани ГА-142/1) на загальну суму 247 650, 00 грн. та не повернув попередню оплату у сумі 247 650, 00 грн.

19.07.2016 року (опис вкладення до цінного листа та фіскальний чек - а.с. 17, т. 1) позивач направив відповідачу претензію від 18.07.2016 року № 776/21/186-юр, у якій навів вимогу негайного виконання умов Договору з боку відповідача в повному обсязі шляхом поставки на адресу позивача 13 штук кранів ГА-142/1, а також оплати пені у сумі 5 200, 65 грн., 3% річних у сумі 427, 45 грн. на банківські реквізити позивача; у випадку неможливості здійснення відповідачем поставки кранів ГА-142/1 позивач вимагав, окрім оплати відповідачем пені, 3% річних, повернути на банківські реквізити позивача грошові кошти у сумі 247 650, 00 грн. впродовж 3-х банківських днів з дати отримання претензії (а.с. 16, т. 1).

У відповідь на вказану претензію відповідач листом від 01.08.2016 року № 290 (а.с. 18, т. 1) повідомив позивача про те, що затримка поставки кранів ГА-142/1 у кількості 13 штук пов'язана з тривалим терміном митної процедури та транспортування, а також зазначив, що зобов'язується поставити цю продукцію до 20.08.2016 року.

Листом від 23.08.2016 року № 300 (а.с. 19, т. 1), складеним в доповнення до відповіді на претензію, відповідач повідомив позивача, що залишок кранів ГА-142/1 у кількості 13 штук відповідач оплатив, крани проходять митний контроль, затримка поставки пов'язана з тривалим терміном митної процедури та транспортування; також відповідач зазначив, що зобов'язується здійснити поставку цієї продукції до 15.09.2016 року.

Переглядаючи оскаржуване рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з наступного.

Суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Стаття 526 ЦК України встановлює вимогу щодо виконання зобов'язань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частини перша та друга ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою ст. 665 Цивільного кодексу України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Частиною третьою ст. 612 Цивільного кодексу України передбачено, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до частини першої ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання.

За положеннями частини другої ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно з п. 7.2. Договору, у разі порушення термінів постачання (пункт 4.2.), на вимогу покупця постачальник зобов'язаний повернути грошові кошти протягом 3-х банківських днів.

Як встановлено вище, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань в обумовлений Договором строк не поставив товар у повному обсязі, за який позивачем було сплачено попередню оплату та не повернув позивачу кошти, отримані в якості попередньої оплати за непоставлений товар, незважаючи на відповідну вимогу позивача.

За викладеного, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача попередньої оплати у сумі 247 650, 00 грн.

Частина перша статті 199 Господарського кодексу України передбачає, що виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦК України).

Відповідно до пункту 7.1. Договору за порушення строків поставки постачальник зобов'язаний сплатити покупцю пеню у розмірі 0,1% вартості продукції, з якої допущено прострочення, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів постачальник зобов'язаний додатково сплатити покупцю штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

За приписами частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч. 4 ст.231 Господарського кодексу України).

Штраф та пеня мають подвійну правову природу, які одночасно з тим, що стимулюють сторони дотримуватися умов договору, як спосіб забезпечення, ще й повинні мати компенсаційний характер санкції за порушення господарсько-правових зобов'язань. Норми господарського права не визначають, який саме характер (майновий чи грошовий) носить зобов'язання, при порушенні строків виконання якого до боржника застосовуються штрафні санкції.

Згідно з частиною другою статті 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом, а тому в даному випадку слід керуватися нормами господарського права та частиною першою статті 549 Цивільного кодексу України, що передбачають можливість застосування такого виду господарських санкцій як пеня за прострочення виконання не грошового договірного зобов'язання в розмірі, обумовленому сторонами в договорі згідно норм статті 627 Цивільного кодексу України, яка передбачає свободу договору.

Застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, штрафних санкцій у вигляді пені, штрафу, передбачених частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України, можливо, оскільки суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов'язань встановленням договірної санкції за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань і пеня застосовується за порушення будь-яких господарських зобов'язань, а не тільки за невиконання грошового зобов'язання.

На підставі п. 7.1. Договору позивач розрахував та заявив до стягнення пеню за прострочення поставки з 28.06.2016 року по 29.09.2016 року у сумі 23 279, 10 грн. та 7% штрафу за прострочення поставки понад 30 днів у сумі 17 335, 50 грн.

У зв'язку з тим, що прострочення поставки товару у визначений позивачем період мало місце та становило понад тридцять днів, місцевий господарський суд правомірно задовольнив вказані позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені у сумі 23 279, 10 грн. та штрафу у сумі 17 335, 50 грн.

Також, пунктом 7.2. Договору передбачено, що у разі порушення термінів постачання (пункт 4.2.), на вимогу покупця постачальник зобов'язаний повернути грошові кошти протягом 3-х банківських днів. У разі несвоєчасного повернення грошових коштів сплатити пеню у розмірі 0,05% за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України.

На підставі вказаного пункту Договору позивач розрахував та заявив до стягнення пеню за несвоєчасне повернення грошових коштів у сумі 7 305, 67 грн.

Разом з тим, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача вказаної пені за несвоєчасне повернення грошових коштів, оскільки умовами Договору передбачено стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язання постачальником з поставки товару, а нарахована на підставі Договору сума пені за несвоєчасне повернення грошових коштів за кожен день прострочення невиконаного зобов'язання (період нарахування пені охоплюється періодом нарахування пені за прострочення поставки) за своєю правовою природою також є пенею, тоді як подвійне стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язання постачальником не узгоджується з приписом статті 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Також, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних, заявлених на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, за неналежне виконання грошового зобов'язання, у розмірі 1 913, 35 грн.

За змістом частини другої ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов'язання.

У даному випадку зобов'язання відповідача щодо повернення попередньої оплати не є грошовим зобов'язанням у розумінні вимог ст. 625 Цивільного кодексу України, а є правовим наслідком порушення умов Договору щодо здійснення поставки товару.

Як роз'яснено пунктом 5.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" з подальшими змінами і доповненнями, обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

За приписами частини третьої ст. 693 ЦК України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Однак, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами Договором не встановлено, не визначено такого розміру законом або іншим актом цивільного законодавства.

Отже, враховуючи встановлені обставини справи, наведені положення законодавства, апеляційний господарський суд не вбачає підстав, передбачених статтею 104 ГПК України, для зміни або скасування рішення суду першої інстанції та, відповідно, підстав для задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи відповідача, наведені в обґрунтування вимог апеляційної скарги, зокрема, доводи про внесення позивачем передоплати за товар у повному обсязі лише 21.01.2016 року. Судом встановлено, що повна оплата за спірною специфікацією (попередня оплата) здійснена позивачем 22.09.2015 року; кошти у сумі 17 520, 00 грн., перераховані позивачем відповідачу 21.01.2016 року платіжним дорученням № 615, є такими, що перераховані відповідачу на підставі виставленого відповідачем рахунку № 6 від 11.01.2016 року (а.с. 117, т. 1) в якості оплати товару: лічильник АСЕ6000 0,5s 5-10А у кількості 2 штуки, тобто товару, поставка якого спірним Договором не передбачалась (виконання іншого договору).

Також, апеляційний господарський суд відхиляє доводи відповідача про те, що невиконання ним в передбачений Договором строк у повному обсязі зобов'язання з поставки товару, передбаченого Специфікацією № 3, зумовлене тривалим терміном митної процедури та транспортування цього товару, про що відповідач повідомляв позивача. Наведені відповідачем доводи не спростовують факту прострочення відповідачем договірного зобов'язання з поставки товару, законодавчо встановленого права позивача за таких обставин вимагати повернення попередньої оплати у розмірі вартості непоставленого товару; зміни до Договору щодо строку поставки товару сторонами Договору не вносились.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України відносяться на відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Електропромислова компанія" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2016 року у справі № 904/9138/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2016 року у справі № 904/9138/16 залишити без змін.

Повна постанова складена 20.03.2017 року.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя А.Є. Чередко