КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2017 р. Справа№ 910/21037/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Алданової С.О.

при секретарі Мурашко М.С.

за участю представників

від позивача: Лазарук К.В. за дов. № 24 від 03.01.2017р.

Бабенко Ю.В. за дов. № 26 від 03.01.2017р.

від відповідача: Кузьменко Ю.С. за дов. № 18-0009/60158 від 19.07.2016р.

від третьої особи: 1) не з»явились

2) не з»явились

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський

акціонерний банк"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 24.01.2017 року

у справі № 910/21037/16 (суддя Курдельчука І.Д.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський

акціонерний банк", м. Київ, в особі Уповноваженої особи

Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію

публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський

акціонерний банк" Славкіної Марини Анатоліївни, м. Київ

до Національного банку України, м. Київ,

треті особи, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк

"Фінансова ініціатива", м. Київ,

про визнання припиненими правовідносин, визнання

припиненим договору та усунення перешкод у користуванні

майном

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіної Марини Анатоліївни (далі - Банк) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Національного банку України (далі - НБУ) про визнання припиненими правовідносин, визнання припиненим договору та усунення перешкод у користуванні майном.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.01.2017р. у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2017р. у справі № 910/21037/16 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2017р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" у справі № 910/21037/16 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 14.03.2017р.

13.03.2017р. через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду представником Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було подано письмові пояснення на апеляційну скаргу.

Встановлено, що в судове засідання 14.03.2017р. представники третьої особи -1, 2 не з'явились. Причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників третьої особи -1, 2.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив суд апеляційну скаргу задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував та просив суд відмовити в її задоволенні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

04.06.2014 Банком і НБУ було укладено кредитний договір № 12/09/6 (далі - Кредитний договір), в забезпечення зобов'язань за яким було укладено Договір, відповідно до умов якого:

- Договір забезпечує вимоги іпотекодержателя (НБУ), що випливають з: Кредитного договору та будь-яких додаткових правочинів (договорів, угод, до нього, додатків та доповнень до нього), які можуть бути укладені після укладення цього договору (у тому числі, щодо продовження строку користування кредитними коштами, збільшення суми кредиту, процентів за користування тощо), з: повернення кредиту в сумах та строками повернення, що обумовлені Кредитним договором; сплаті процентів за користування кредитом, штрафних санкцій у розмірі та порядку, передбаченому Кредитним договором (пункт 1 Договору);

- іпотекою за Договором також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки, якщо витрати на страхування предмета іпотеки зроблені іпотекодержателем; збитків, завданих порушенням умов Договору та Кредитного договору (пункт 3 Договору);

- в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку належне йому на праві власності таке нерухоме майно (далі - предмет іпотеки), а саме:

будівлю, що складається з будівлі контори цеху № 20 (літера 2Н-2) загальною площею 3 213,4 кв.м., будівлі корпусу № 34 (літера 4М-1) загальною площею 4 285,5 кв.м., будівлі корпусу № 40 (літера Ю-1-2-3) загальною площею 2 279,3 кв.м., будівлі складу механічно-штамповочних заготовок (літера 4Д-1-3) загальною площею 1 455,5 кв.м., будівлі водокачки (літера 2Л-1) загальною площею 1 828,6 кв.м., будівлі корпусу 7 (літера 2Р-1) загальною площею 8 231,2 кв.м., будівлі побутових приміщень корпусу (літера 2О-3) загальною площею 1 000,2 кв.м., що розташована за адресою: м. Донецьк, вул. Жмури, б. 1, реєстраційним номером об'єкту нерухомого майна . Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі рішення Господарського суду Донецької області від 12.09.2011 № 28/229пн. Право власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності 132222, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.02.2013 № 447554;

будівлю, будівля східної прохідної літ. Д-1 загальною площею 285,2 кв.м., що розташована за адресою: м. Донецьк, вул. Жмури, б. 1н, реєстраційним номером об'єкту нерухомого майна . Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі рішення Господарського суду Донецької області від 12.09.2011 № 28/238. Право власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності 134805, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.02.2013 № 457555;

будівлю, будівлю корпусу6-6 бис цех 1, літ. С-1.3 загальною площею 19 027,1 кв.м., що розташована за адресою: м. Донецьк, вул. Жмури, б. 1И, реєстраційним номером об'єкту нерухомого майна . Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі рішення Господарського суду Донецької області від 12.09.2011 № 28/229пн. Право власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності 134805, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.02.2013 № 458252;

будівлю, будівля складу штампованих заготівель літ. Л-1 загальною площею 2 312,3 кв.м., що розташована за адресою: м. Донецьк, вул. Жмури, б. 1м, реєстраційним номером об'єкту нерухомого майна . Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі рішення Господарського суду Донецької області від 12.09.2011 № 28/229пн. Право власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності 135128, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.02.2013 № 458772;

будівлю, нежитлова будівля побутових приміщень корпусу 6-6 біс, літ. 2М-3 загальною площею 2 979,8 кв.м., що розташована за адресою: м. Донецьк, вул. Жмури, б. 1К, реєстраційним номером об'єкту нерухомого майна . Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі рішення Господарського суду Донецької області від 12.09.2011 № 28/229пн. Право власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності 134890, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.02.2013 № 457936;

будівлю, будівля їдальні на 300 місць№ 77, літ. Ж-3 загальною площею 2 552,7 кв.м., що розташована за адресою: м. Донецьк, вул. Жмури, б. 13, реєстраційним номером об'єкту нерухомого майна . Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі рішення Господарського суду Донецької області від 12.09.2011 № 28/228. Право власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності 225816, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.02.2013 № 786560 (підпункти 5.1 - 5.6 пункту 5 Договору);

- іпотекодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань за Кредитним договором у випадку ліквідації юридичної особи іпотекодавця та/або позичальника (підпункт 14.8.2 пункту 14 Договору);

- звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених умовами Договору, відповідно до статті 33 та розділу V Закону України "Про іпотеку" на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із пунктом 23 Договору (пункт 19 Договору);

- термін дії Договору - до повного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, зазначеними в пункті 1 Договору, та всіма додатковими договорами до них. Ця іпотека припиняється у разі: припинення Кредитного договору; закінчення строку дії Договору за згодою сторін; реалізації предмета іпотеки відповідно до Договору; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; з інших підстав, передбачених законодавством України та Договором (пункт 24 Договору).

Договір підписано уповноваженими особами, у встановленому порядку не оспорений, не розірваний, не визнаний недійсним та є обов'язковим для виконання сторонами.

На думку позивача, правовідносини за Договором та сам правочин мають бути визнані припиненими на підставі частини першої статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон), оскільки НБУ як іпотекодержатель не звернувся у встановлений Законом строк з вимогами за Договором, а тому такі зобов'язання є погашеними.

На підставі постанови правління НБУ від 20.11.2014 № 733 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 20.11.2014 № 123 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "ВіЕйБі Банк", згідно з яким з 21.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в Банку.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 24.11.2014 № 128 повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в Банку передано Славкіній Марині Анатоліївні.

На підставі постанови правління НБУ від 19.03.2015 № 188 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 20.03.2015 № 63 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації відповідача та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Банку Славкіну М.А. строком на один рік з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 22.02.2016 № 213 продовжено строк здійснення процедури ліквідації Банку та повноваження ліквідатора позивача Славкіної М.А. строком на два роки до 19.03.2018 включно.

Частиною другою статті 45 Закону передбачено, що Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

26.03.2015 в газеті "Голос України" № 54 (6058) було опубліковано оголошення про ліквідацію позивача.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 46 Закону з дня початку процедури ліквідації банку строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

Згідно з частиною п'ятою статті 45 Закону протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку.

Частиною першою статті 49 Закону Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Відповідно до статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання, якщо іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше.

Щодо доводів позивача про те, що у зв'язку з ліквідацією іпотекодавця відповідач набув право звернення на предмет іпотеки, проте НБУ не звернувся до Банку із заявою про визнання його кредитором та його вимоги, що випливають з Договору, у затвердженому реєстрі акцептованих вимог кредиторів Банку (протокол від 18.06.2015 № 133/15) відсутні, а тому є погашеними в порядку 49 Закону та як наслідок, правовідносини позивача та відповідача за Договором є припиненими слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 575 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотекодавецем є особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Майновий поручитель це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника.

Згідно зі статтею 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель (іпотекодавець) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Статтею 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору, що за своєю правовою природою є іпотечним договором, підстави припинення якого врегульовано спеціальним законом - Законом України "Про іпотеку".

Відповідно до статті 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Закон України "Про іпотеку" не містить норми, що передбачає припинення іпотеки у разі відсутності письмової вимоги про визнання кредитором іпотекодавця, який знаходиться в процесі ліквідації.

Відповідно до ч.1 статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зі змісту Договору, а саме підпункту 14.8.2 пункту 14 вбачається, що іпотекодаржатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань за кредитним договором у випадку ліквідації юридичної особи іпотекодавця та/або позичальника.

Крім того, у статті 33 Закону України "Про іпотеку" також передбачено, що у разі ліквідації іпотекодавця, набуття права іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 статті 52 Закону майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом.

У разі продажу Фондом заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя у розмірі не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов'язанням разом з нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такого майна. Решта коштів включається до ліквідаційної маси банку.

Отже, ні Договір, ані норми чинного законодавства України не містять такої підстави припинення іпотеки, яка визначена Банком у позові.

Матеріали справи не містять доказів того, що основне зобов'язання (за Кредитним договором) є погашеним чи припиненим, а тому й відсутні правові підстави для припинення правовідносин, які виникли у сторін з метою забезпечення виконання вказаного зобов'язання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги про визнання припиненими правовідносин за Договором та визнання припиненими Договору не підлягають задоволенню.

Щодо вимог про усунення перешкоду користуванні майно шляхом скасування записів про обтяження речового права забороною відчуження, то вони не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимоги про визнання припиненою іпотеки.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2017р. у справі № 910/21037/16 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає, а отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2017р. у справі № 910/21037/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/21037/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

С.О. Алданова