ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2017 р. Справа № 909/39/17

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шіляк М. А., секретар судового засідання Феденько Н. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: ОСОБА_1 міського центру зайнятості - виконавчої дирекції

Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування

України на випадок безробіття

вул. Набережна ім. В.Стефаника, 34 б, м. Івано-Франківськ, 76010

до відповідача: ОСОБА_2 будівництва, житлово-комунального господарства,

містобудування та архітектури ОСОБА_1 обласної

державної адміністрації

вул. Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ, 76004

до відповідача: ОСОБА_1 обласної державної адміністрації

вул. Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ, 76004

про стягнення заборгованості в сумі 3 513,88 грн.

За участю:

від позивача: ОСОБА_3 - юрисконсульт, (довіреність № 229-01/16-17 від 24.01.2017р.);

від відповідача ОСОБА_2 будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури ОСОБА_1 обласної державної адміністрації: ОСОБА_4 - юрисконсульт, (довіреність № 544/01-04 від 18.05.2016 р.);

від відповідача ОСОБА_1 обласної державної адміністрації: ОСОБА_5 - представник, (довіреність вих. № 36/0/2-17/01-075 від 16.01.2017 р.).

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Івано-Франківської області подано позов ОСОБА_1 міським центром зайнятості - виконавчою дирекцією Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття до ОСОБА_2 будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури ОСОБА_1 обласної державної адміністрації та ОСОБА_1 обласної державної адміністрації про стягнення заборгованості в сумі 3 513,88 грн.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 05.01.2017 р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено розгляд справи.

Ухвалами Господарського суду Івано-Франківської області від 31.01.2017р. та 14.02.2017 р. відкладено розгляд справи в судових засіданнях на 14.02.2017 р. та 01.03.2017р. відповідно.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 01.03.2017 р. продовжено строк розгляду спору та відкладено розгляд справи в судовому засіданні на 13.03.2017 р.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги викладені в позовній заяві підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити. В обґрунтування позову зазначено, що правонаступником у трудових правовідносинах гр. ОСОБА_6 та Управління капітального будівництва обласної державної адміністрації являється ОСОБА_2 будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури ОСОБА_1 обласної державної адміністрації. ОСОБА_2 будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури ОСОБА_1 обласної державної адміністрації виконано рішення суду щодо виплати гр. ОСОБА_6 заробітної плати за час вимушеного прогулу з 14.01.2003 р. по 01.08.2005 р. в сумі 26 283,77 грн, що підтверджується листом ОСОБА_2 будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури ОСОБА_1 обласної державної адміністрації від 15.05.2014 р. № 513/02-25, також виконано рішення Івано-Франківського адміністративного суду від 25.06.2013 р. у справі № 2а-3201/12/0970 яким зобов'язано подати до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську корегуючу та скасовуючу звітність до попередньо поданої звітності відносно даних персоніфікованої облікової картки реєстру застрахованих осіб ОСОБА_6 з врахуванням виплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу в період з 14.01.2003 р. по 01.08.2005 р. та з 01.08.2005 р. по 19.10.2005 р. (виконавче провадження № 45652384). Відповідно до п. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури ОСОБА_1 обласної державної адміністрації проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позов, просив суд застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування заперечень зазначено, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.04.2014 р., яка залишена в силі Постановою Верховного Суду України від 27.01.2015 р. встановлено, що Головне управління містобудування архітектури та житлового-комунального господарства ОСОБА_1 обласної державної адміністрації (в подальшому перейменоване в Головне управління регіонального розвитку та будівництва ОСОБА_1 обласної державної адміністрації, а потім перетворене в ОСОБА_2 будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури ОСОБА_1 обласної державної адміністрації) не є правонаступником Управління капітального будівництва ОСОБА_1 обласної державної адміністрації в якому працював, ОСОБА_6 та яке було ліквідоване у 2005 р. Позивач посилається на норму п. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду, проте з Постанови Верховного Суду України від 27.01.2015 р. вбачається, що Управління капітального будівництва ліквідовано, а ОСОБА_2 будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури ОСОБА_1 обласної державної адміністрації не є правонаступником вказаного управління.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 обласної державної адміністрації проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просив суд застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування заперечень зазначено, що позивач стверджує, що правонаступником у трудових відносинах є ОСОБА_2 будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури ОСОБА_1 обласної державної адміністрації, відтак позовні вимоги заявлені до облдержадміністрації є без достатньої правової підстави.

Розглянувши матеріали справи, із врахуванням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази у відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд встановив наступне.

Наказом Управління капітального будівництва облдержадміністрації гр. ОСОБА_6 звільнено з посади у 2002 р.

21.01.2003 р. гр. ОСОБА_6 звернувся до ОСОБА_1 міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, а також з метою пошуку роботи.

28.01.2003 р. гр. ОСОБА_6 надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п. 1. ст. 23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне страхування України на випадок безробіття".

За період перебування на обліку, як безробітний з 28.01.2003 р. по 17.06.2004 р. гр. ОСОБА_6 отримав допомогу по безробіттю в розмірі 3 513,88 грн (три тисячі п'ятсот тринадцять гривень 88 копійок).

13.03.2015 р. відповідачу ОСОБА_2 будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури ОСОБА_1 обласної державної адміністрації направлена претензія щодо добровільного повернення незаконно виплачених коштів, як допомоги по безробіттю в сумі 3513,88 грн. Кошти на рахунок ОСОБА_1 центру зайнятості не поступили.

Суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

В матеріалах справи наявне рішення Івано-Франківського міського суду від 01.08.2005 р., за яким поновлено гр. ОСОБА_6 на роботі 20.10.2005 р.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Водночас під час розгляду ОСОБА_1 окружним адміністративним судом справи № 2а-4394/08/0970 встановлено, що Головне управління будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства ОСОБА_1 обласної державної адміністрації (в подальшому перейменоване в Головне управління регіонального розвитку та будівництва ОСОБА_1 обласної державної адміністрації, а потім перетворене в ОСОБА_2 будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури ОСОБА_1 обласної державної адміністрації) не є правонаступником Управління капітального будівництва ОСОБА_1 обласної державної адміністрації в якому працював ОСОБА_6 та яке було ліквідоване у 2005 р.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.04.2014 р. постанову ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 27.04.2010 р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.11.2010 р. залишено без змін.

Не погоджуючись з ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.04.2014 р. гр. ОСОБА_6 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд судового рішення з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції один і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах. Постановою Верховного Суду України від 27.01.2015 р. у задоволенні заяви відмовлено.

Частиною 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У пункті 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

За викладених обставин, беручи до уваги матеріали справи, керуючись вищезазначеними нормами законодавства, суд відмовляє у задоволенні позову, оскільки ОСОБА_2 будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури ОСОБА_1 обласної державної адміністрації не є правонаступником Управління капітального будівництва.

Стосовно заявленої вимоги відповідачів, викладеної у відзивах на позов про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

В пункті 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських справ" зазначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

За наведених обставин, посилання відповідачів на пропуск позовної давності не підлягає застосуванню, оскільки судом не встановлено порушення прав позивача.

Судовий збір за правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України слід залишити за позивачем.

На підставі вищевикладеного у відповідності до ст. 124 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та керуючись ст. ст. 35, 43, 49, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові ОСОБА_1 міського центру зайнятості - виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття до ОСОБА_2 будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури ОСОБА_1 обласної державної адміністрації та ОСОБА_1 обласної державної адміністрації про стягнення заборгованості в сумі 3 513,88 грн відмовити.

Судовий збір залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.03.2017 р.

Суддя М. А. Шіляк