РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2017Справа №910/582/17

За позовомОб'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Моноліт"

доПублічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"
проСтягнення заборгованості 239 662, 44 грн.

Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Кізів А.М. - представник за довіреністю;

від відповідача:Суворова Л.В. - представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Моноліт" (далі - позивач, Об'єднання) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (далі - відповідач, Товариство) про стягнення заборгованості 239 662, 44 грн., з яких: 114 864, 75 грн. - основна заборгованість, 8 092, 70 грн. - інфляційне збільшення, 1 840, 24 грн. - 3 % річних та 114 864, 75 грн. - пеня, щодо сплати внесків на утримання будинків та прибудинкової території .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2017 року порушено провадження у справі № 910/582/17, розгляд справи призначено на 24.02.2017 року.

Представник відповідача у засіданні 24.02.2017 року наполягав на задоволенні заявленого позову та надав усні пояснення по справі.

У судовому засіданні представник відповідача надав відзив на позовну заяву та звернувся до суду із клопотанням про продовження строку розгляду даного спору додатково на 15 днів.

З метою усунення порушення рівності та змагальності учасників судового процесу, суд задовольнив клопотання відповідача про продовження строку розгляду спору додатково на 15 днів та оголосив у судовому засіданні перерву до 17.03.2017 року.

У судовому засіданні 17.03.2017 року представник позивача підтримував позовні вимоги та просив задовольнити позов. Крім того, позивач надав суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи (копій банківських виписок).

Відповідач проти позову заперечував, по викладеним у відзиві доводам та просив суд відмовити у задоволення позовних вимог.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі фактичних даних достатньо для вирішення спору по суті.

В судовому засіданні 17.03.2017 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" є власником приміщення готельно-учбового комплексу, загальною площею 4 675,00 кв.м. в місті Києві по вул. Якіра, 8, де створено ОСББ.

Відповідно до п. 1.1. статуту позивача, затвердженого рішенням загальних зборів учасників ОСББ "Моноліт", протокол № 6 від 19.07.2013 року, позивач створений власниками квартир та приміщень багатоквартирних будинків № 8, 10, 10а по вулиці Якіра у місті Києві відповідно до Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку".

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" та п. 5. ч 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власник квартири у багатоквартирному будинку є співвласником багатоквартирного будинку.

Отже відповідач є співвласником багатоквартирного житлового будинку № 8 по вул. Якіра у м. Києві.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" об'єднання має право встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів.

07.07.2015 протоколом правління № 5, було затверджено нові тарифи на ІІ півріччя 2015 року та котрі діють на даний час.

Згідно протоколу № 5 від 07.07.2015, тариф на утримання будинків та прибудинкової території для відповідача визначався у розмірі 1,89 грн. за кв.м. площі нерухомості, котра перебуває у власності останнього.

Підставою для звернення з даним позовом до суду є неоплата відповідачем позивачу внесків на утримання будинків та прибудинкової території на протязі 2015-2016 років. Розмір внесків на утримання будинків та прибудинкової території були встановлені протокольними рішеннями загальних зборів членів Об'єднання.

Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено обов'язок споживача, зокрема, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.ч. 7 - 9 ст. 22 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" власники квартир, приміщень, що не обладнані приладами обліку, зобов'язані укласти договір про обслуговування та оплату комунальних послуг з управителем незалежно від членства в об'єднанні.

Відмова від укладення договору, від оплати рахунків або несплата рахунків не допускається. Такі дії є порушенням прав інших членів об'єднання і підставою для звернення до суду про стягнення заборгованості із плати по відповідних рахунках у примусовому порядку.

Власники несуть відповідальність за своєчасність здійснення платежів на рахунок управителя незалежно від використання приміщень особисто чи надання належних їм приміщень в оренду, якщо інше не передбачено договором.

Стаття 13 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" встановлює, що відносини власників приміщень і управителя регулюються договором між ними, який укладається на основі типового договору, форму якого затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Укладення договору між власником окремого приміщення у житловому комплексі та управителем є обов'язковим і не залежить від членства в об'єднанні, за винятком випадку, коли власник і управитель є однією особою.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Проте, на думку позивача, відповідач не виконав належним чином свої зобов'язання - не оплатив внески на утримання житлового будинку та прибудинкової території у зв'язку з чим утворилась заборгованість, що підтверджується розрахунком Об'єднання.

Заперечуючи проти заявленого позову, у своєму відзиві відповідач вказує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження надання в 2015-2016 роках відповідачу послуг по утриманню будинків та прибудинкової території за адресою: м. Київ, вул. Якіра, 8, а тому у нього відсутні будь-які правові підстави для їх оплати.

При дослідженні матеріалів справи, судом було встановлено, що між позивачем і відповідачем не було укладено жодного правочину, який би регулював правовідносини сторін стосовно утримання житлового будинку та прибудинкової території, або порядок розрахунків та сплату внесків.

На підтвердження заборгованості відповідача, позивач у свої позовній заяві посилається на наступні рахунки:

- № ОУ-0000316 від 30.11.2015 на суму 8 835, 75 грн.;

- № ОУ-0000346 від 31.12.2015 на суму 8 835, 75 грн.;

- № ОУ-0000370 від 31.01.2016 на суму 8 835, 75 грн.;

- № ОУ-0000390 від 29.02.2016 на суму 8 835, 75 грн.;

- № ОУ-0000411 від 31.03.2016 на суму 8 835, 75 грн.;

- № ОУ-0000444 від 30.04.2016 на суму 8 835, 75 грн.;

- № ОУ-0000473 від 31.05.2016 на суму 8 835, 75 грн.;

- № ОУ-0000496 від 30.06.2016 на суму 8 835, 75 грн.;

- № ОУ-0000527 від 31.07.2016 на суму 8 835, 75 грн.;

- № ОУ-0000563 від 31.08.2016 на суму 8 835, 75 грн.;

- № ОУ-0000585 від 30.09.2016 на суму 8 835, 75 грн.;

- № ОУ-0000613 від 31.10.2016 на суму 8 835, 75 грн.;

- № ОУ-0000642 від 30.11.2016 на суму 8 835, 75 грн.

Однак, позивачем не надано суду жодного з вищевказаних рахунків.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості.

Позивач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 114 864, 75 грн., а тому суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову з підстав його необґрунтованості.

Що ж стосується вимог Об'єднання про стягнення з відповідача пені в сумі 114 864, 75 грн., інфляційних втрат в розмірі 8 092, 70 грн., а також 3% річних в сумі 1 840, 24 грн., суд також відмовляє у їх задоволенні, оскільки останні є похідними, від заявлених вимог.

З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні заявлених позовних вимог, судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Моноліт" до Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 22.03.2017 р.

Суддя Ю.О. Підченко