КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2017 р. Справа№ 910/8475/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Кропивної Л.В.

Дідиченко М.А.

за участю представників:

від позивача - Байрамов О.А., представник за довіреністю №12 від 04.01.2017р.;

від першого відповідача - Шляєв І.В., представник за довіреністю №б/н від 25.10.2016р.;

від другого відповідача - Шляєв І.В., представник за довіреністю №22 від 03.01.2017р.;

від третьої особи - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "ДТЕК "Дніпроенерго" на рішення господарського суду міста Києва від 07.09.2016 у справі №910/8475/16 (суддя Якименко М.М.) за позовом публічного акціонерного товариства "ДТЕК "Дніпроенерго" до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" та Державного підприємства "Придніпровська залізниця", за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні першого відповідача - Державного підприємства "Донецька залізниця" про стягнення 523 845, 20 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "ДТЕК "Дніпроенерго" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 523 845, 20 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.09.2016 у справі №910/8475/16 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив, зокрема, з того, що сертифікат Торгово-промислової палати України №1361 від 14.10.2014 є належним доказом підтвердження наявності обставин непереборної сили, що в свою чергу є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за неналежне виконання зобов'язання щодо вчасної доставки вантажу позивачу.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 07.09.2016 у справі №910/8475/16 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо доведення відповідачем наявності обставин непереборної сили.

В ході розгляду апеляційної скарги апеляційним судом було залучено до участі у справі як іншого відповідача - Державне підприємство "Придніпровська залізниця", а також як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні першого відповідача - Державне підприємство "Донецька залізниця".

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні 13.03.2017 підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особа правом на участь представника у даному судовому засіданні не скористалася, хоча про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином.

Офіційним місцезнаходженням третьої особи є місто Донецьк.

Особливості повідомлення осіб, які знаходяться на зазначеній території, визначено Інформаційним листом Вищого господарського суду України від 12.09.2014 № 01-06/1290/14 "Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" (у редакції Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 01.12.2014 № 01-06/2052/14).

Відповідно до підпунктів 1 - 4 пункту 6 вказаного Листа учасник судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, вважатиметься належним чином повідомленим про час і місце засідання господарського суду за таких умов:

- якщо відповідну ухвалу господарським судом надіслано поштою за місцезнаходженням учасника судового процесу, зазначеним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. При цьому слід мати на увазі, що згідно із статтею 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, вони вважаються достовірними, доки до них не внесено відповідних змін;

- у разі коли учасник судового процесу не значиться у згаданому реєстрі, - якщо названу ухвалу господарським судом надіслано поштою за адресою, яку зазначено в заяві (скарзі), або за місцем проживання фізичної особи, або за місцезнаходженням відокремленого підрозділу юридичної особи (коли заяву пов'язано з його діяльністю);

- якщо у господарського суду наявні достовірні (тобто документально підтверджені підприємством зв'язку) відомості про неможливість здійснення поштових відправлень до певних населених пунктів чи місцевостей, то суд не вчиняє дій, зазначених у підпунктах 1 і 2 цього пункту. У такому разі, а також у випадках, коли поштові відправлення учасникам судового процесу все ж було надіслано, але їх повернуто підприємством зв'язку через неможливість вручення, суд здійснює відповідне повідомлення шляхом надсилання телеграми, телефонограми, з використанням факсимільного зв'язку чи електронною поштою або з використанням інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. У такому разі на примірнику переданого тексту, що залишається у матеріалах справи, зазначаються дата і година його передачі і прізвища та ініціали осіб, які передали і прийняли текст. У матеріалах справи мають міститися документи, що підтверджують отримання учасником судового процесу повідомлення (завірений судом витяг з журналу реєстрації телефонограм, журналу реєстрації електронних поштових відправлень тощо);

- за неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу і в такий спосіб - інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначаються дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вчиняється його підпис.

З огляду на викладене, інформація про час і місце судового засідання розміщувалась на сторінці Київського апеляційного господарського суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/).

Підтвердженням зазначеного є роздрукована сторінка з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначено дату розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також його підпис.

Враховуючи наведене вище, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню, з прийняттям нового - про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

При цьому, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог пред'явлених саме до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", з огляду на наступне.

Згідно п. 131 Статуту залізниць України претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються залізниці призначення вантажу. Претензії вантажовідправників щодо штрафів заявляються залізниці відправлення, а вантажоодержувачів - залізниці призначення.

У даному випадку, у вантажоодержувача - публічного акціонерного товариства "ДТЕК "Дніпроенерго" виникли претензії щодо строків доставки вантажу, а отже вони повинні пред'являтися до залізниці призначення.

При цьому, залізницею призначення є Державне підприємство "Придніпровська залізниця".

Позивачем в свою чергу вимоги про стягнення штрафу за прострочення доставки вантажу було пред'явлено до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", як правонаступника Державного підприємства "Придніпровська залізниця".

У зв'язку з тим, що Державне підприємство "Придніпровська залізниця", яке на даний час ще не виключено з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та є залізницею призначення, апеляційним судом було залучено його до участі у справі як іншого відповідача.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про обґрунтованість визначення позивачем як відповідача у даній справі саме публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" з огляду на підтвердження обставин його правонаступництва стосовно Державного підприємства "Придніпровська залізниця".

Так, публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", як нова юридична особа утворене згідно із Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та постанови Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Як вбачається із положень наведеного вище Закону та постанови Кабінету Міністрів України всі підприємства, на базі яких утворюється ПАТ "Українська залізниця", реорганізовуються шляхом злиття.

Статут публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 735 від 02.09.2015.

Пунктом 2 вказаного Статуту передбачено, що ПАТ "Українська залізниця" є правонаступником усіх прав та обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Товариство є юридичною особою з дня державної реєстрації (пункт 12 Статуту).

Товариство має у власності майно, що внесене до його статутного капіталу, та/або інше майно, набуте ним на підставах, що не заборонені законодавством. Товариство здійснює володіння, користування та розпорядження таким майном згідно з метою своєї діяльності з урахуванням вимог законодавства та цього Статуту. За товариством закріплено на праві господарського відання державне майно, що передане йому відповідно до законодавства. Товариство здійснює користування та розпорядження таким майном відповідно до мети своєї діяльності з урахуванням обмежень, установлених законом, іншими нормативно-правовими актами та цим Статутом (пункти 20, 21 Статуту).

Відповідно до пунктів 25, 26, 53, 54 Статуту засновником товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Управління корпоративними правами держави стосовно товариства здійснює Кабінет Міністрів України. Управління корпоративними правами держави, переданими до статутного капіталу товариства, здійснює товариство. Єдиним акціонером товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Вищим органом є загальні збори акціонерів. Функції загальних зборів виконує Кабінет Міністрів України. Функції вищого органу, які передбачені законодавством, цим Статутом, а також внутрішніми документами товариства, крім функцій, зазначених у пункті 56 цього Статуту, здійснюються Кабінетом Міністрів України одноосібно.

Державну реєстрацію ПАТ "Українська залізниця" проведено 21 жовтня 2015 року.

У Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань міститься інформація про те, що Державне підприємство "Придніпровська залізниця" перебуває у стані припинення, однак запису про припинення у Реєстрі немає.

Згідно позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 22 лютого 2017 року у справі №3-26гс17, питання правонаступництва ПАТ "Українська залізниця" визначається спеціальним Законом "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та прийнятими на його виконання постановами, зокрема, № 200, які пов'язують перехід прав і обов'язків до ПАТ "Українська залізниця" з інвентаризацією, складанням передавального акта та внесенням майна до статутного капіталу правонаступника.

У даному випадку, Державне підприємство "Придніпровська залізниця" увійшло до складу новоутвореного ПАТ "Українська залізниця", що підтверджується Заключним передавальним актом від 01.12.2015.

Отже, права та обов'язки Державного підприємства "Придніпровська залізниця" у зв'язку зі складанням передавального акта від 01.12.2015 перейшли до ПАТ "Українська залізниця".

Враховуючи те, що ПАТ "Українська залізниця" є правонаступником Державного підприємства "Придніпровська залізниця", позивачем обґрунтовано пред'явлено позовні вимоги саме до вказаного Товариства.

Таким чином, колегія суддів задовольняє позовні вимоги про стягнення штрафу з ПАТ "Українська залізниця" (з підстав які будуть наведені нижче), та відмовляє у задоволенні вимог до іншого відповідача - Державного підприємства "Придніпровська залізниця".

Як вже зазначалось, предметом спору є вимога публічного акціонерного товариства "ДТЕК "Дніпроенерго" про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу у розмірі 523 845,20 грн.

Місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив, зокрема, з того, що сертифікат Торгово-промислової палати України №1361 від 14.10.2014 є належним доказом підтвердження наявності обставин непереборної сили, що в свою чергу являється підставою для звільнення відповідача від відповідальності за неналежне виконання зобов'язання щодо вчасної доставки вантажу позивачу.

Колегія суддів з наведеним висновком суду першої інстанції не погоджується, з огляду на наступне.

У період з 26.10.2015 року по 21.11.2015 року з відповідачем, як перевізником, укладені договори перевезення вантажу залізничним транспортом у формі залізничних накладних, за умовою яких перевізник (відповідач) взяв на себе зобов'язання по перевезенню вантажу на залізничні станції призначення "Ірпінь" та "Зелене поле", які є залізничними станціями відповідача в м. Дніпро, для вантажоодержувача - публічного акціонерного товариства "ДТЕК "Дніпроенерго".

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає про те, що оскільки вантаж за накладними було доставлено йому з тривалим простроченням, з відповідача підлягає стягненню штраф у розмірі 523 845,20 грн. (30% від оплаченої провізної плати за всі вагони).

Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності залізничного транспорту загального користування визначено Законом України "Про залізничний транспорт".

Питання, пов'язані з укладенням та виконанням договору перевезення, у тому числі залізничним транспортом, регулюються статтями 908 - 928 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статтями 306 - 315 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Згідно із статтями 908 ЦК України, 306 ГК України загальні умови перевезення вантажів визначаються цими кодексами, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються у встановленому порядку.

Відповідно до статей 908 ЦК України, 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами та правилами.

Статут залізниць України (далі - Статут) згідно зі статтею 3 Закону України "Про залізничний транспорт", затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.98 N 457, з подальшими змінами та доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 11.10.2002 № 1510 та від 25.12.2002 № 1973).

Статтею 5 Статуту на Міністерство транспорту України (далі - Мінтранс України, Мінтрансзв'язку України) покладено затвердження Правил перевезення вантажів, Технічних умов навантаження і кріплення вантажів, а також інших нормативних документів.

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Отже, у вирішенні спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею, господарським судам необхідно керуватися: Законом України "Про транспорт"; Законом України "Про залізничний транспорт"; статтями 908 - 928 ЦК України, статтями 306 - 315 ГК України; Статутом; Правилами планування перевезень вантажів; Правилами приймання вантажів до перевезення; Правилами пломбування вагонів і контейнерів; Правилами оформлення перевізних документів; Правилами обчислення термінів доставки вантажів; Правилами користування вагонами і контейнерами; Правилами зберігання вантажів; Правилами видачі вантажів; Правилами переадресування вантажів; Правилами реалізації вантажів; Правилами розрахунків за перевезення вантажів; Правилами обслуговування залізничних під'їзних колій; Правилами перевезення вантажів з оголошеною вартістю; Правилами перевезення вантажів навалом і насипом; Правилами перевезення вантажів у вагонах відкритого типу; Правилами перевезення вантажів, які змерзаються; Правилами перевезення вантажів маршрутами відправника; Правилами перевезення вантажів у супроводі провідників відправників (одержувачів); Правилами перевезень швидкопсувних вантажів; Правилами перевезення тварин, птиці та інших вантажів, які підлягають державному ветеринарно-санітарному контролю; Правилами перевезення вантажів, які підлягають фітосанітарному контролю; Правилами перевезення вантажів у транспортних пакетах; Правилами перевезення вантажів в універсальних контейнерах; Правилами перевезень вантажів у спеціальних та спеціалізованих контейнерах відправників і одержувачів; Правилами перевезення вантажів дрібними відправками; Правилами перевезення вантажів залізничними лініями вузької колії; Правилами перевезення вантажів у прямому змішаному залізнично-водному сполученні; Правилами складання актів; Правилами заявлення та розгляду претензій, затвердженими наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 № 644 (з подальшими змінами і доповненнями), Правилами перевезення наливних вантажів (частина друга Правил перевезень вантажів, затверджених наказом Мінтрансу від 18.04.2003 № 299); Правилами реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Мінтрансзв'язку України від 28.09.2004 № 856; Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України - Тарифним керівництвом N 1, затвердженим наказом Мінтрансу України від 15.11.99 № 551 (далі - Тарифне керівництво № 1); Правилами перевезення небезпечних вантажів, затвердженими 05.04.96 на п'ятнадцятому засіданні Ради залізничного транспорту держав - учасниць СНД; іншими нормативними документами, затвердженими Мінтрансом (Мінтрансзв'язку) України у встановленому порядку.

Відповідно до статей 909 ЦК України, 307 ГК України, статті 22 Статуту за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення конкретного вантажу підтверджується складенням транспортної накладної.

Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди про перевезення вантажу, яка укладається на бланку встановленої форми між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача і одночасно є договором застави вантажу як гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за дане конкретне перевезення (ст. 6 Статуту).

Згідно з п. 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Пунктом 41 Статуту передбачено, що залізниці зобов'язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни.

Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення.

Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Правила обчислення термінів доставки вантажів затверджено наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644.

Згідно з п. 1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажу (далі - Правила) термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Пунктом 1.1. Правил визначено терміни, в які залізниці зобов'язані доставляти вантажі за призначенням, зокрема у разі перевезення вантажною швидкістю вагонними відправками у великотоннажних контейнерах термін доставки вантажу обчислюється виходячи з 1 (однієї) доби на кожні повні та неповні 200 км.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах (п.2.1 Правил).

Відповідно до п. 2.4. Правил терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов'язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (п. 2.9. Правил).

Згідно з п. 2.10. Правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної і дорожньої відомості. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці, або дата подачі вагона під вивантаження, якщо вона здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування (п. 8 Правил).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що за накладними від 26.10.2015: №49475338, №49474794, №49474810, №49479694, №49474836, №49479710, №49470958, №49479686, вантаж відправлено зі станції відправлення 26.10.2015, а доставлено на станцію призначення 09.11.2015, а за 3-ма з вказаних накладних (№49479744, №49479702 та №49479686) доставлено 08.11.2015, тобто з перевищенням терміну доставки вантажу, який згідно з Правилами обчислення термінів доставки вантажів за даними відправками становить 4 доби (3 доби на відстань перевезення 450км + 1 доба на операції, пов'язані з відправленням-прибуттям вантажу).

За накладними від 27.10.2015: №49497860, №49504319, №49497977, №49504335, №49504343, №49504350, №49523863, №49523947 вантаж відправлено зі станції відправлення 27.10.2015, а доставлено на станцію призначення 11.11.2015, а за накладними №49504327 та №49504285 - 14.11.2015, тобто також з з перевищенням терміну доставки вантажу який згідно з Правилами обчислення термінів доставки вантажів за даними відправками становить 4 доби.

За накладними від 28.10.2015: №49527096, №49527021, №49526999, №49527070, №49527401, №49529373, №49529597, №49533110, №49532955, №49527062, №49529258 вантаж відправлено зі станції відправлення 28.10.2015, а доставлено на станцію призначення 08.11.2015, за накладною №49533409 - 09.11.2015, за накладними №49533466, №49533474, №495334482, №49533524, №49533573, №49533581, №49533599, №49523848, №49523913 - 11.11.2015, за накладними №49529407, №49533722 - 12.11.2015, за накладними №49529548 та №49538986 - 13.11.2015, тобто з перевищенням терміну доставки вантажу який згідно з Правилами обчислення термінів доставки вантажів за даними відправками становить 4 доби.

За накладними від 19.11.2015: №50072313, №50065507 вантаж відправлено зі станції відправлення 19.11.2015, а доставлено на станцію призначення 11.12.2015, № 50063841 за накладною - 12.12.2015, за накладними №50072222, №50065523, №50065515, №50072230 вантаж відправлено зі станції відправлення 19.11.2015, а доставлено на станцію призначення 16.12.2015, тобто з перевищенням терміну доставки вантажу який згідно з Правилами обчислення термінів доставки вантажів за даними відправками становить 4 доби.

За накладними від 20.11.2015: №50091248, №50091214,№50089903, №50089895, №50089887, №50091248, №50091214 вантаж відправлено зі станції відправлення 20.11.2015, а доставлено на станцію призначення 11.12.2015, за накладною №50093913 направлено 20.11.2015, а доставлено - 12.12.2015, тобто з перевищенням терміну доставки вантажу який згідно з Правилами обчислення термінів доставки вантажів за даними відправками становить 4 доби.

За накладними від 21.11.2015: №50107507, №50114008, №50119080, №50107507, №50114008 вантаж відправлено зі станції відправлення 21.11.2015, а доставлено на станцію призначення 11.12.2015, за накладними №50115633, №50115559, №50115583, №50115534, №50116011, №50115617 направлено - 21.11.2015, а доставлено - 22.12.2015, тобто з перевищенням терміну доставки вантажу який згідно з Правилами обчислення термінів доставки вантажів за даними відправками становить 4 доби.

За накладними від 22.11.2015: №50140748, №50140805, №50133529, №50133461 вантаж відправлено зі станції відправлення 22.11.2015, а доставлено на станцію призначення 11.12.2015, за накладними №50129568, №50131978, №50138809, №50140177, №50138767, №50129550, №50138783, №50138825, №50140128 відправлено - 22.11.2015, а доставлено - 13.12.2015. Крім цього, за накладними від 22.11.2015 №50132976 та № 50132992 вантаж відправлено зі станції відправлення 22.11.2015, а доставлено - 22.12.2015, тобто з перевищенням терміну доставки вантажу який згідно з Правилами обчислення термінів доставки вантажів за даними відправками становить 4 доби.

За накладною від 23.11.2015 № 50153345 вантаж відправлено зі станції відправлення 23.11.2015, а доставлено на станцію призначення - 13.12.2015, тобто з перевищенням терміну доставки вантажу який згідно з Правилами обчислення термінів доставки вантажів за даними відправками становить 4 доби.

З наведеного вбачається, що відповідачем було допущено прострочення доставки вантажу на чотири і більше діб по вказаним вище накладним.

Відповідно до ст. 131 Статуту претензії вантажоодержувачів щодо сплати штрафів заявляються залізниці призначення.

Статтею 116 Статуту передбачено, що за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

Залізниця не несе відповідальності за порушення термінів доставки, якщо порушення сталося внаслідок стихійного лиха або з інших, не залежних від залізниці обставин.

Місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив наступного.

У зв'язку із руйнуванням залізничної інфраструктури на частині території Донецької залізниці, Укрзалізницею внесено значні зміни до діючого Порядку направлення вагонопотоків та план формування вантажних поїздів.

Відповідно до п. 1.3 Правил, якщо Укрзалізницею встановлюються тимчасові відхилення від шляхів прямування вантажів, за якими обчислюється провізна плата, то термін доставки вантажів, які пройшли за відхиленим напрямком, обчислюється, виходячи з відстані з урахуванням цього відхилення.

Так, як вказано в оскаржуваному рішенні, згідно з Планом формування поїздів вантажі з Донецької залізниці зі станцій Довжанська, Даріївка, Ровеньки, Лобовські Копі повинні слідувати за маршрутом: Дебальцеве - Горлівка - Скоту вата - Очеретине - Красноармійськ зі здачею на Придніпровську залізницю по стику Чаплине. Однак, через руйнування залізничної інфраструктури на частині території Донецької залізниці (ділянки Ясинувата - Авдіївка, Горлівка - Новобахмутівка - Очеретине, вагони слідували за відхиленим напрямком, а саме: Дебальцеве - Байрак - Микитівка - Костянтинівка (Красний Лиман) - Слав'янськ - Лозова Південної залізниці зі здачею на Придніпровську по стику Пост 939 км.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що пошкодження інфраструктури з причини несанкціонованого втручання в роботу залізничного транспорту ділянок Ясинувата - Авдіївка, Горлівка - Новобахмутовка - Очеретене підтверджується дефектними актами.

Крім цього, суд першої інстанції зазначив, що сертифікат Торгово-промислової палати України №1361 від 14.10.2014 є належним доказом підтвердження наявності обставин непереборної сили, що в свою чергу являється підставою для звільнення відповідача від відповідальності за неналежне виконання зобов'язання щодо вчасної доставки вантажу позивачу.

Колегія суддів не погоджується із наведеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" введено в дію відповідне рішення Ради національної безпеки і оборони України щодо проведення антитерористичної операції на сході України.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначено Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 № 1669-VII, за змістом ч. 1 ст. 1 якого періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Частиною другою зазначеної статті встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

У подальшому на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р, в який внесено зміни розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18.02.2015 № 128-р, затверджено переліки населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких, у тому числі, включено м. Донецьк.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" в редакції Закону України від 02.09.2014 також встановлено, що торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини.

Порядок, підстави та строк видачі Сертифікатів про настання форс-мажорних обставин встановлений Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними ТПП форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Відповідно до Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, податковим та/чи іншим зобов'язанням, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Вказаний Регламент ТПП є спеціальною нормою, яка регулює відповідні правовідносини, а тому учасники таких правовідносин повинні дотримуватись вимог, викладених у Регламенті ТПП.

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи відсутній Сертифікат ТПП України, який би міг бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за неналежне виконання зобов'язання щодо вчасної доставки вантажу.

Щодо сертифікату (висновку) № 1361 про настання обставин непереборної сили від 14.10.2014, копія якого долучена до матеріалів справи, вказаний сертифікат ТПП України, виданий ДП "Донецька залізниця", засвідчує настання обставин непереборної сили з 01.08.2014 при здійсненні господарської діяльності на території Донецької та Луганської областей та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справлення та сплати податків та обов'язкових платежів.

Отже, надані відповідачем дефектні акти щодо пошкодження інфраструктури, інформація про дислокацію та стан вагонів, сертифікат ТТП України №1361 від 14.10.2014 визнаються судом апеляційної інстанції неналежними доказами наявності обставин непереборної сили, які в свою чергу не можуть бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за неналежне виконання зобов'язання щодо вчасної доставки вантажу.

Аналогічної позиції дотримується також Вищий господарський суд України, зокрема, у постанові від 19.10.2016 у справі №904/8914/15 та постанові від 06.07.2016 у справі №904/8914/15.

Так, у вказаних справах, зокрема, надавалася оцінка зазначеному сертифікату ТТП України №1361 від 14.10.2014 та вказаний документ було визнано таким, що не підтверджує наявності обставин непереборної сили, які б перешкоджали вчасній доставці вантажу.

Враховуючи викладене, у даному випадку вказаний Сертифікат ТПП України не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за неналежне виконання зобов'язання щодо вчасної доставки вантажу.

У зв'язку з не доведенням відповідачем існування обставин непереборної сили, які б в свою чергу могли бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за неналежне виконання зобов'язання щодо вчасної доставки вантажу, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За наведених обставин, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню, з прийняттям нового - про задоволення позову.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 99 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарським судом не було всебічно, повно та об'єктивно розглянуто в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, що призвело до невірних висновків в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційна інстанція має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню, з прийняттям нового - про задоволення позову.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на першого відповідача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 80, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "ДТЕК "Дніпроенерго" на рішення господарського суду міста Києва від 07.09.2016 у справі №910/8475/16 задовольнити повністю.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 07.09.2016 у справі №910/8475/16 про відмову у задоволенні позову скасувати.

3. Прийняти нове рішення по справі №910/8475/16, яким позов публічного акціонерного товариства "ДТЕК "Дніпроенерго" до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 523 845, 20 грн. задовольнити повністю.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ, вул. Тверська, б. 5, код за ) на користь публічного акціонерного товариства "ДТЕК "Дніпроенерго" (м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, б. 20, код за ) штраф за несвоєчасну доставку вантажу в сумі 523 845 грн. 20 коп. та 7 857 грн. 67 коп. судового збору.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства "ДТЕК "Дніпроенерго" до Державного підприємства "Придніпровська залізниця" відмовити.

4. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ, вул. Тверська, б. 5, код за ) на користь публічного акціонерного товариства "ДТЕК "Дніпроенерго" (м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, б. 20, код за ) 8 643 грн. 44 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

6. Матеріали справи №910/8475/16 повернути до господарського суду міста Києва.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді Л.В. Кропивна

М.А. Дідиченко