РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2017Справа №910/19317/16

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Міжнародного благодійного фонду "Святих Апостолів Петра і Павла"

про стягнення грошових коштів

Суддя Ю.В. Цюкало

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_3 - за договором про надання правової допомоги від 23.03.2016 року

від відповідача: не з'явились

вільний слухач: ОСОБА_4

В судовому засіданні 01 лютого 2017 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

У жовтні 2016 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (позивач) до Міжнародного благодійного фонду "Святих Апостолів Петра і Павла" (відповідач) про стягнення 5 250,82 грн. основного боргу, 9 923,92 грн. пені, 13 613,25 грн. штраф, 3 600,00 грн. компенсації вартості наданої правової допомоги.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов договору про надання консультаційних послуг №14 від 29.06.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.10.2016 року суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/19317/16. Розгляд справи призначено на 30.11.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2016 року розгляд справи відкладено на 14.12.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2016 року продовжено строк розгляду справи на 15 днів, розгляд справи відкладено на 11.01.2017 року та ухвалено звернутись з судовим запитом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Клименка Д.Б.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2017 року продовжено строк розгляду справи на 15 днів, розгляд справи відкладено на 01.02.2017 року, ухвалено звернутись з судовим запитом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Клименка Д.Б., зобов'язано позивача надати суду докази виконання зі свого боку договору про надання консультаційних послуг №14 від 29.06.2016 року, а також докази укладання відповідачем договору про отримання кредиту або приватної позики на підставі договору про надання консультаційних послуг №14 від 29.06.2016 року та доказів фактичного одержання відповідачем відповідного кредиту або позики.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

29.06.2016 року між позивачем (виконавець) та відповідачем (клієнт) укладено договір надання консультаційних послуг № 14 (далі - договір), відповідно п.1.1. виконавець проводить консультації для вивчення ситуації на ринку фінансових послуг та приватних позик, для подання клієнтом звернення до фінансових установ або приватного інвестора, для подальшого отримання кредиту у фінансовій установі або приватної позики у приватного інвестора в розмірі до 15 000,00 доларів США або в гривневому еквіваленті, який би розглянув звернення клієнта, а клієнт зобов'язаний отримати таке фінансування (укласти договір з приватним інвестором або фінансовою установою на отримання фінансування) на погоджених з ним умовах.

Відповідно до п. 1.2. договору клієнт планує залучити фінансування під заставу нерухомості: нежитлове приміщення, загальною площею 104,5 кв. м, кількість кімнат 2, за адресою: АДРЕСА_1, що належить клієнту на праві власності, або частки від загальної власності.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що клієнт, на момент укладення договору позики/іншого договору з фінансовою установою, приватним інвестором зобов'язаний сплатити винагороду виконавцю в розмірі 3,5 % від суми фактично отриманих коштів або будь якого іншого виду фінансування наданого приватним інвестором або фінансовою установою.

У випадку якщо клієнт самостійно без відома виконавця (після рекомендації клієнту приватного інвестора, фінансову установу), звернувся у будь яке відділення або філію/представництво приватного інвестора через інших осіб, або змінив об'єкт застави, чи його представника, і в результаті отримав фінансування, він зобов'язаний сплатити виконавцю винагороду в повному обсязі згідно з п.3.1. даного договору, строком в один день (п. 3.2. договору).

Згідно з п. 3.3. договору клієнт, у випадку підписання договорів позики або фінансування, в день сплати регулярного щомісячного платежу, сплачує виконавцю щомісяця 0,45% від суми тіла заборгованості приватній позиці, за клієнтське обслуговування та постійний супровід на весь час дії договору позики / застави / іпотеки.

У п.п. 2.1.1. та 2.1.2. договору зазначено, що клієнт зобов'язаний здійснювати комунікацію, взаємодію, та підготовку документів на угоду з приватним інвестором якого надав виконавець, виключно через виконавця та протягом дії цього договору не звертатися і не вступати в договірні відносини з третіми особами щодо предмету та умов цього договору;

Відповідно до п. 4.2. договору у випадку несвоєчасної сплати винагороди, клієнт виплачує пеню у розмірі 3% від несвоєчасно оплаченої суми за кожний прострочений день.

Пунктом 4.3. договору передбачено, що у випадку порушення клієнтом пункту 2.1.1. чи 2.1.2. цього договору, клієнт повинен сплатити виконавцю штраф в розмірі винагороди передбаченої в п.3.1. даного договору.

Цей договір діє з моменту його підписання до моменту укладання кредитного договору (або іншого договору з банком), а в частині розрахунків - до повного їх виконання (п. 6.1. договору).

Позивач стверджує, що відповідачем допущено неналежне виконання зобов'язань за договором про надання консультаційних послуг №14 від 29.06.2016 року щодо оплати наданих послуг, у зв'язку з чим просить стягнути з останнього 5 250,82 грн. основного боргу, 9 923,92 грн. пені, 13 613,25 грн. штраф, 3 600,00 грн. компенсації вартості наданої правової допомоги.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Позивач стверджує, що ним відповідно до умов договору виконано взяті на себе зобов'язання, знайдено відповідачу приватного інвестора, ОСОБА_6, для отримання приватної позики, з яким 01.07.2016 року відповідачем був підписаний договір приватної позики № 1478, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Клименком Дмитром Борисовичем, згідно умов якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 36 000,00 доларів США.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Разом з тим, позивачем всупереч приписів статті 33 Господарського процесуального кодексу України та вимог ухвали Господарського суду м. Києва від 11.01.2017 року не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження фактичного надання відповідачу консультаційних послуг за спірним договором.

Крім того, з метою встановлення фактичних обставин справи судом було здійснено запити до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Клименка Д.Б., з відповідей на які судом встановлено наступне.

Договір приватної позики № 1478 від 01.07.2016 року, який, як стверджує позивач, укладений між Міжнародним благодійним фондом "Святих Апостолів Петра і Павла" в особі директора ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за результатами надання позивачем консультаційних послуг, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименка Д.Б. не посвідчувався. Копії вказаного договору позивачем суду не представлено.

01.07.2016 року між фізичною особою ОСОБА_7 та фізичною особою ОСОБА_8 укладено договір позики (належним чином засвідчена копія в матеріалах справи), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименка Д.Б. та зареєстрований в реєстрі за №1479.

При цьому, позивачем не доведено належними та допустими доказами те, що договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименком Д.Б. та зареєстрований в реєстрі за №1479, укладений фізичними особами ОСОБА_7 та ОСОБА_6 саме внаслідок виконання позивачем зобов'язань за договором про надання консультаційних послуг №14 від 29.06.2016 року.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами виконання своїх зобов'язань з надання послуг за договором, у зв'язку з чим обов'язок з їх оплати у відповідача відсутній.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, позивачем не було надано доказів в підтвердження заявлених позовних вимог, суд відмовляє у задоволенні позову у зв'язку з недоведеністю.

Судові витрати, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Копію рішення направити відповідачу у справі №910/19317/16.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 10.03.2017 року.

СуддяЮ.В. Цюкало