ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року Справа № 910/10109/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - суддіГрека Б.М., - (доповідача у справі),
суддів :Корнілової Ж.О., Могил С.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги Coveris Rigid Polska Sp. Z.o.o. (Коверіс Рігід Польща Сп. з.о.о.)
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 31.01.2017 р.
у справі№910/10109/16
господарського судуміста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Коверіс Рігід Україна"
доCoveris Rigid Polska Sp. Z.o.o. (Коверіс Рігід Польща Сп. з.о.о.)
пропро визнання недійсним договорів

за участю представників від:
позивачаЯковенка В.В. (дов. від 17.03.17),
відповідачане з'явилися, були належно повідомлені

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Коверіс Рігід Україна" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсними договорів від 08.02.2016 р. №D/2/2/2016, №D/3/2/2016, №D/4/2/2016 та №D/5/2/2016 про відступлення права вимоги, укладених Товариством та Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. (Коверіс Рігід Польща Сп. з.о.о.).

Рішенням господарського суду міста Києва від 31.10.2016 р. (суддя Марченко О.В.), яка залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.01.2017 р. (судді: Тищенко А.І., Майданевич А.Г., Станік С.Р.) позовні вимоги задоволено повністю, визнано недійсним договір від 08.02.2016 р. №/2/2/2016 про відступлення права вимоги, укладений Товариством з обмеженою відповідальністю "Коверіс Рігід Україна" і Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. (Коверіс Рігід Польща Сп. з.о.о.);

визнано недійсним договір від 08.02.2016 р. №D/3/2/2016 про відступлення права вимоги, укладений Товариством з обмеженою відповідальністю "Коверіс Рігід Україна" і Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. (Коверіс Рігід Польща Сп. з.о.о.);

визнано недійсним договір від 08.02.2016 р. №D/4/2/2016 про відступлення права вимоги, укладений Товариством з обмеженою відповідальністю "Коверіс Рігід Україна" і Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. (Коверіс Рігід Польща Сп. з.о.о.);

визнано недійсним договір від 08.02.2016 р. №D/5/2/2016 про відступлення права вимоги, укладений Товариством з обмеженою відповідальністю "Коверіс Рігід Україна" і Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. (Коверіс Рігід Польща Сп. з.о.о.).

Не погоджуючись із постановою апеляційного суду та рішенням місцевого господарського суду, Coveris Rigid Polska Sp. Z.o.o. (Коверіс Рігід Польща Сп. з.о.о.) звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та припинити провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи та встановлено господарськими судами, Товариство з обмеженою відповідальністю "Коверіс Рігід Україна" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсними договорів від 08.02.2016 р. №D/2/2/2016, №D/3/2/2016, №D/4/2/2016 та №D/5/2/2016 про відступлення права вимоги, укладених Товариством та Coveris Rigid Polska Sp z.o.o. (Коверіс Рігід Польща Сп. з.о.о.).

Відповідач під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції заперечив проти підсудності даної справи господарським судам України.

Залишаючи без змін рішенням господарського суду про задоволення позову, суд апеляційної інстанції зазначив, що з умов договорів неможливо точно встановити, який саме суд в Польщі мав би розглядати даний спір, а тому і відповідно підсудність справи є господарським судам України.

Вищий господарський суд України не може погодитись з висновками судів попередніх інстанцій та вважає їх передчасними, з огляду на наступне.

Міжнародна підсудність - це розмежування компетенції між судовими органами тієї чи іншої держави щодо розгляду і вирішення певних категорій справ з іноземним елементом. При вирішенні питання про міжнародну підсудність суд повинен встановити межі власної компетенції.

Вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суд повинен керуватись не тільки нормами внутрішнього процесуального законодавства, а й колізійними нормами, які містяться перш за все у двосторонніх міжнародних договорах про правову допомогу та інших міжнародних договорах.

Питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, у тому числі й питання щодо підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються з урахуванням Закону України "Про міжнародне приватне право".

Закон України "Про міжнародне приватне право" визначає приватноправові відносини, як відносини, що ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб'єктами яких є фізичні та юридичні особи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про міжнародне приватне право" іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Дія міжнародних договорів України на території України регулюється ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", згідно якої чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. Аналогічні норми закріплені також в ч. 3 ст. 4 ГПК України.

Відповідно до ст. 124 ГПК України підсудність справ за участю іноземних суб'єктів господарювання визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

В договорах (контрактах) сторони користуються наданим їм правом вибору права, закріпленим ст. 5 Закону України "Про міжнародне приватне право", і зазначають законодавство, яке має бути застосовано судом при вирішенні спорів та розбіжностей між сторонами.

Згідно з п. п. 1, 2 ст. 25 Закону України "Про міжнародне приватне право" особистим законом юридичної особи вважається право держави місцезнаходження юридичної особи. Для цілей цього Закону місцезнаходженням юридичної особи є держава, в якій юридична особа зареєстрована або іншим чином створена згідно з правом цієї держави.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про міжнародне приватне право" цивільна правоздатність та дієздатність юридичної особи визначаються особистим законом юридичної особи.

Як встановлено судами, місцезнаходженням відповідача є Республіка Польща, що не спростовується сторонами.

У позовній заяві зазначено, що відповідач - Coveris Rigid Polska Sp. Z.o.o. (Коверіс Рігід Польща Сп. з.о.о.) - отримав право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Коверіс Рігід Україна" в 2016 році за договорами поставки.

Як вбачається з умов п. 6.1.договорів про відступлення право вимоги, усі правовідносини, розбіжності чи вимоги, що виникають з цих договорів, у тому числі пов'язані з їх недійсністю, регламентуються (регулюються) нормами чинного законодавства (правом) Республіки Польща та підлягають вирішенню у загальному суді, за місцем реєстрації нового кредитора, яким саме є відповідач.

Крім того, відповідно до умов п. 6.5. договорів про відступлення право вимоги, місцем виконання цих договорів є адреса місця реєстрації нового кредитора у Республіці Польща. У разі спору про недійсність цього договору стороною, яка зобов'язана вчинити дії та сплатити кошти за умовами цього договору - є новий кредитор із місцезнаходженням в Республіці Польща.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Договором між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах від 24.05.1993 р., ратифікованим Постановою Верховної Ради України № 39-ХІІ від 04.02.1994 р., встановлено правила визначення підсудності - визначення компетентного суду у спорах між суб'єктами господарювання України та Польщі.

Відповідно до п. 1 ст. 33 вищезазначеного Договору, зобов'язання, що виникають з договірних відносин, визначаються законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої була укладена угода, хіба що учасники договірних відносин підпорядкують ці відносини вибраному ними законодавству.

Пунктом. 2. ст. 33 Договору передбачено, у справах, зазначених в пункті 1, компетентним є суд тієї Договірної Сторони, на території якої має місце проживання або юридичну адресу відповідач. Компетентним є також суд тієї Договірної Сторони, на території якої має місце проживання або юридичну адресу позивач, якщо на цій території знаходиться предмет спору або майно відповідача. Компетенція, про яку йде мова в пункті 2, може бути змінена за згодою учасників договірних відносин.

Отже, суди в порушення умов договорів про відступлення право вимоги, законодавства про міжнародне приватне право та ратифікованого договору між державами сторін, не надали належної оцінки та не звернули уваги на прямі вказівки в умовах договорів про відступлення право вимоги щодо підсудності справи у разі виникнення спорів між ними.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.12).

Таким чином, оскільки суди не встановили тих фактичних обставин справи, від яких залежить її правильне вирішення, постановлені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають частковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Coveris Rigid Polska Sp. Z.o.o. (Коверіс Рігід Польща Сп. з.о.о.) задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.01.2017 р. та рішення господарського суду міста Києва від 31.10.2016 р. у справі №910/10109/16 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий - суддя Б. М. Грек

Судді Ж. О. Корнілова

С. К. Могил