КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2017 р. Справа№ 910/13405/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін

від прокуратури: Коберник О.М. - представник за посв. №035038 від 13.08.2015 року;

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: Беліцька В.І. - представник за дов. б/н від 13.09.2016 року, Сокол О.М. - директор, Чепурда П.І. - представник за дов. б/н від 13.09.2016 року;

від відповідача 3: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Прокуратури Київської області

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2016 року

у справі № 910/13405/16 (суддя: Трофименко Т.Ю.)

за позовом Керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області

до відповідача 1: Київської обласної ради

до відповідача 2: Приватного підприємства "Соколине Полісся"

до відповідача 3: Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства

про визнання недійсним рішення та визнання недійсним договору про умови ведення мисливського господарства

ВСТАНОВИВ:

Керівник Броварської місцевої прокуратури Київської області (далі - прокурор) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської обласної ради (далі - відповідач 1), Приватного підприємства "Соколине Полісся" (далі - відповідач 2) та Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства (далі - відповідач 3) про визнання недійсним п.1.5 рішення сесії Київської обласної ради №667-34-УІ від 17.09.2013 року "Про закріплення мисливських угідь на території Київської області" за Приватним підприємством "Соколине Полісся"; визнання недійсним договору про умови ведення мисливського господарства від 25.09.2014 року, укладеного між Київське обласним та по м. Києву управлінням лісового та мисливського господарства та Приватним підприємством "Соколине Полісся".

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.09.2013 року Київською обласною радою прийнято рішення № 667-35-VI "Про закріплення мисливських угідь на території Київської області", яким Приватному підприємству "Соколине Полісся"" терміном на 20 років надано у користування мисливські угіддя для ведення мисливського господарства площею 11790 га, у тому числі у межах Іванківського району Київської області. 25.09.2013 року між Київським обласним та по м. Києву управлінням лісового та мисливського господарства та Приватним підприємством "Соколине Полісся" укладено договір про умови ведення мисливського господарства. Так, протиправне рішення Київської обласної ради призвело до незаконного укладення договору про умови ведення мисливського господарства від 25.09.2013 року, а даний договір суперечить ст. 22 Закону, оскільки угіддя для мисливського господарства мисливські угіддя надані Приватному підприємству "Соколине Полісся" без погодження всіх землекористувачів та землевласників.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.10.2016 року у справі № 910/13405/16 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Прокурор Київської області звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 05.10.2016 року у справі № 910/13405/16 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права.

Так, скаржник зазначив, що ним належними та допустимими доказами доведено факт прийняття Київською обласною радою рішення №667-34-УІ від 17.09.2013 року «Про закріплення мисливських угідь» з порушенням ст.ст. 10, 22 Закону України «Про мисливське господарство» без погодження надання мисливських угідь з усіма власниками і користувачами земельних ділянок, на території яких вони розташовані.

Крім того, скаржник як на підставу для скасування оскаржуваного рішення посилався на судову практику Вищого господарського суду України, зокрема у справах №50/550-50/560 від 11.08.2010 року та №910/13743/15 від 17.02.2016 року.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 04.11.2016 року апеляційну скаргу Прокуратури Київської області було прийнято до провадження.

Розгляд справи здійснювався різними колегіями суддів. Крім того, розгляд справи було продовжено на 15 днів на підставі ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

16.03.2017 року прокурор підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати.

У відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні представники відповідача 2 заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2016 року по справі №910/13405/16 залишити без змін а апеляційну скаргу Прокуратури Київської області без задоволення.

Представники відповідачів 1, 3 у судове засідання 16.03.017 року не з'явились. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином, зокрема, надсиланням ухвали від 21.02.2017 року на відповідні адреси.

Пункт 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 встановлює, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Згідно з п. 3.9.2. Постанови Пленуму, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, враховуючи, що судом явка уповноважених представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, відповідачі 1, 3 не скористалися належними їм процесуальними правами приймати участь в судовому засіданні 16.03.2017 року, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників відповідачів 1, 3 за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2016 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Прокуратури Київської області - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" мисливські тварини, що перебувають у стані природної волі в межах території України, є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника мисливських тварин здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Згідно з абз. 2 ст. 4 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" органам місцевого самоврядування цим Законом та іншими Законами України можуть бути надані окремі повноваження органів виконавчої влади у сфері державного регулювання мисливського господарства та полювання.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України "Про мисливське господарство та полювання", в редакції що діяла на дату прийняття оспорюваного рішення) мисливські угіддя для ведення мисливського господарства надаються у користування Верховною Радою АРК, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами за поданням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, погодженим з Радою міністрів АРК, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, а також власниками або користувачами земельних ділянок.

Отже, законом встановлено, що для ведення мисливського господарства необхідні погодження усіх власників або користувачів земельних ділянок, на яких знаходяться мисливські угіддя, які планується отримати у користування для ведення мисливського господарства.

Таким чином, запровадження на законодавчому рівні погоджень всіх землекористувачів зумовлене необхідністю узгодження реалізації власниками земельних ділянок, на яких знаходяться мисливські угіддя, прав на землю з реалізацією користувачем мисливських угідь права на ці угіддя.

Як вбачається з матеріалів справи. 17.09.2013 року Київською обласною радою було прийнято рішення №667-34-УІ "Про закріплення мисливських угідь на території Київської області".

Відповідно до п.1.5. рішення Київською обласною радою було вирішено надано у користування мисливські угіддя для ведення мисливського господарства терміном на 20 років ПП "Соколине Полісся" загальною площею 11790 га на території Іванківського району та в межах згідно з додатком 5, до рішення сесії Київської обласної ради за №667-34-VI від 17.09.2013 року.

В додатку №5 , до рішення сесії Київської обласної ради за №667-34-VI від 17.09.2013 року міститься опис меж мисливських угідь ПП "Соколине Полісся" (площею 11790 га) в межах Іванківського адміністративного району - з півночі: від перетину межі Житомирської області з Поліським районом Київської області, далі межею Поліського району до перетину з автомобільною дорогою Красятичі - Термахівка; зі сходу: від перетину межі Поліського району з автомобільною дорогою Красятичі - Термахівка, далі цією дорогою до с. Термахівка; з півдня: від с. Термахівка автодорогою Термахівка - Малин до перетину з Житомирською областю; з заходу: від перетину автодороги Термахівка - Малин з Житомирською областю, далі межею Житомирської області до перетину з Поліським районом Київської області.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, землекористувачами Сільсько - господарським виробничим кооперативом "Олізарівський" та Товариством з обмеженою відповідальністю ОВ "Зелена хвиля", які орендують земельні ділянки у фізичних осіб було надано погодження на використання ПП "Соколине Полісся" земельних ділянок для мисливських угідь.

Листом від 13.09.2013 року Сільсько - господарський виробничий кооператив "Олізарівський" надав погодження на використання ПП "Соколине Полісся" для ведення мисливського господарства земельних ділянок загальною площею 800 га, в межах Олізарівської сільської ради Іванківського району.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Зелена хвиля" надало погодження ПП "Соколине Полісся" на використання земельної ділянки загальною площею 3772 га, що розташовані на території Іванківського району, Київської області (лист від 13.09.2013 року №23).

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, для прийняття відповідачем 1 оспорюваного рішення отримання додаткових погоджень з фізичними особами власниками часток (паїв) в межах Сидорівської сільської ради, Термахівської сільської ради, Варівської сільської ради не було необхідним, оскільки були наявні погодження орендарів (землекористувачів цих земельних ділянок).

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, ненадання згоди на використання земельної частки (паїв) в межах Сидорівської сільської ради, Термахівської сільської ради, Варівської сільської ради.

15.05.2013 року землекористувачем Державним підприємством "Спеціалізоване лісогосподарське підприємство "Київоблагроліс" (лист №152) надано погодження Приватному підприємству "Соколине Полісся" на надання в довгострокове тимчасове користування лісових земельних ділянок для ведення мисливського господарства, які розташовані на території Жміївської сільської ради та на території Сидоровицької сільської ради загальною площею 733 га, а саме: квартал №32 площею 30 га; квартал №33 площею 68 га; квартал №34 площею75 га; квартал №35 площею 114 га; квартал №36 площею 55 га; квартал №37 площею 60 га; квартал №28 площею 53 га; квартал №29 площею 75 га; квартал №30 площею 82 га, квартал №31 площею 121 га.

Користувач ДП "Іванківське лісове господарство" 04.04.2013 року листом за №170 не заперечувало проти створення мисливського господарства Приватним підприємством "Соколине Полісся" на землях лісового фонду ДП "Іванківське лісове господарство", Розважівського лісництва площею 1527 га ( кв. 1-15, кв. 16-19, кв. 21, 22, кв. 66-71) терміном на 20 років.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Сидоровицької сільської ради Іванківського району Київської області від 06.06.2012 року №УІ-15/67 було надано Приватному підприємству "Соколине Полісся" погодження використання земель запасу сільської ради під мисливські угіддя строком на 20 років.

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Сидоровицької сільської ради №246, виданої в травні 2013 року Приватному підприємству "Соколине Полісся" передаються в довгострокове тимчасове користування терміном 20 років землі запасу Сидоровицької сільської ради загальною площею 1424,9783 га.

30.07.2012 року ХХ сесією шостого скликання Жміївської сільської ради Іванківського району Київської області прийнято рішення за №256-ХХ/УІ про надання погодження приватному підприємству "Соколине Полісся" в закріпленні за ним мисливських угідь на наступні 20 років у межах території Жміївської сільської ради за рахунок земель запасу.

Згідно з довідкою Виконавчого комітету Жміївської сільської ради за №121 Приватному підприємству "Соколине Полісся" передаються для створення мисливського господарства в довгострокове тимчасове користування терміном на 20 років землі запасу площею 2517,5 га.

Тобто, власниками та землекористувачами було надано погодження на надання в користування земельних ділянок в межах Іванківського адміністративного району у загальному розмірі на 12060,5 га.

В п. 4.6. листа Вищого господарського суду України "Узагальнення судової практики розгляду господарськими судами справ у спорах, пов'язаних із земельними правовідносинами" від 01.01.2010 р. зазначено, що суди мають враховувати, що за змістом статті 75 Лісового кодексу України, статті 24 Закону України "Про тваринний світ", частини 1 статті 22, частини 2 статті 23 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" питання щодо надання та припинення права користування земельною ділянкою лісового фонду та мисливськими угіддями для потреб мисливського господарства належить виключно до компетенції обласної ради.

Щодо посилань скаржника на те, що власниками земельних часток (паїв) Іванківського району згода на використання його земельної частки Приватним підприємством «Соколине полісся» для ведення мисливського господарства не надавалась, колегія суддів відзначає наступне.

Так, відповідно до ст. 10 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" до повноважень сільських, селищних і міських рад у галузі мисливського господарства та полювання належить, зокрема вирішення відповідно до цього Закону питань, що стосуються надання у користування мисливських угідь.

За приписами ст. 22 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" мисливські угіддя для ведення мисливського господарства надаються у користування Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами за поданням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, погодженим з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, а також власниками або користувачами земельних ділянок.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України повноваження сільських рад у галузі земельних відносин. Зокрема до повноважень сільських рад у галузі земельних відносин на території сіл належить: розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради відповідно до закону вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Законодавець чітко визначив, що на сесії сільської ради вирішується питання виключно щодо регулювання земельних відносин, що пов'язані з розпорядженням та наданням у користування земельних ділянок, які належать територіальній громаді (земельні ділянки комунальної власності).

Тобто, сільські ради не наділені повноваженнями щодо розпорядження або надання у користування земельних ділянок, що перебувають у власності інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з ч. 2 ст. 21 Закону "Про мисливське господарство та полювання", не допускається користування мисливськими тваринами та ведення мисливського господарства без оформлення відповідних документів у встановленому цим Законом порядку.

Оскільки на момент прийняття Київською обласною радою рішення від 17.09.2013 року № 667-34-VI "Про закріплення мисливських угідь на території Київської області" наявні всі відповідні погодження власників та користувачів земельних ділянок, що є дотриманням вимог ст. 22 Закону, суд першої інсьакнції дійшов правомірного висновку про необґрунтованість вимог позивача про недійсність п.1.5 рішення Київської обласної ради від 17.09.2013 року № 667- 34-VI "Про закріплення мисливських угідь на території Київської області".

Згідно з ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 21 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" передбачено, що умови ведення мисливського господарства визначаються у договорі, який укладається між центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, і користувачами мисливських угідь. Форма договору встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового та мисливського господарства, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Типовий договір про умови ведення мисливського господарства, затверджений наказом Міністерства лісового господарства України від 12.12.1996 року №153, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24.12.1996 року за №735/1760.

Тобто, укладений на виконання рішення Київської обласної ради від 17.09.2013 року №667-34-УІ "Про закріплення мисливських угідь на території Київської області" договір про умови ведення мисливського господарства від 25.09.2013 року не суперечить ст. 22 Закону "Про мисливське господарство та полювання", оскільки, як правильно встановлено судом першої інстанції на відведення земельної ділянки, щодо умов ведення мисливського господарства ПП "Соколине Полісся", на якій було укладено спірний договір, отримано погодження від усіх землекористувачів, землевласників.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне посилання скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення на судову практику Вищого господарського суду України, зокрема у справах №50/550-50/560 від 11.08.2010 року та №910/13743/15 від 17.02.2016 року, оскільки в даному випадку інші обставини справи та відповідні правовідносини.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Так, в даному випадку, апелянт, всупереч вимог вказаної норми закону, не надав суду апеляційної інстанції належних доказів на підтвердження своїх доводів та вимог, заявлених в апеляційній скарзі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2016 року у справі №910/13405/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Прокуратури Київської області - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Прокуратури Київської області залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2016 року у справі №910/13405/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/13405/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

А.Г. Майданевич