ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2017 справа № 905/3270/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: ОСОБА_4 ОСОБА_5 за довіреністю № 14-88 від 18.04.2014, не з'явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,
на рішення Господарського суду Донецької області
від02.02.2017 (повне рішення складено 07.02.2017)
у справі№ 905/3270/16
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,
доКомунального підприємства "Тепломережа", м. Донецьк,
простягнення 5 023 528, 44 грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області (суддя Ніколаєва Л. В.) від 02.02.2017 по справі № 905/3270/16 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ (далі ПАТ «НАК «Нафтогаз України»), задоволено частково, стягнуто з Комунального підприємства «Тепломержа», м. Донецьк (далі КП «Тепломережа») основний борг у розмірі 2 926 961, 00 грн., 3 % річних у розмірі 142 479, 83 грн., інфляційні втрати в розмірі 1 111 844, 56 грн. та 62 719, 34 грн. судового збору; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням в частині відмови у стягненні з відповідача пені, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Донецької області від 02.02.2017 по справі № 905/3270/16, посилаючись на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування ним обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, апелянт зазначає, що господарський суд при вирішенні спору, застосувавши Закон України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», безпідставно відмовив у стягненні з відповідача пені, оскільки позивач не є енергопостачальником, і відтак вказаний Закон, на думку апелянта, не поширюється на спірні правовідносини.

В іншій частині апелянт рішення господарського суду не оспорює.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 28.02.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 15.03.2017.

У судове засідання з`явився представник позивача, підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач зареєстрований за адресою: 83049, Донецька обл., м. Донецьк, вул. Куйбишева, буд. 109, що виключає можливість направлення на юридичну адресу КП «Тепломережа» ухвали апеляційного суду про порушення провадження по справі за допомогою Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта". Тому відомості щодо дати та місця судового засідання було розміщено на офіційному веб-порталі "Судова влада України", що вважається належним повідомленням.

Враховуючи, що ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 28.02.2017 явка представника відповідача обов'язковою не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за його відсутності.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено господарським судом, 25.12.2014 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (Продавець) та КП «Тепломережа» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 1313/15-КП-7 (далі Договір), відповідно до п. 1.1. якого Продавець зобовязується передати у власність Покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національно. Акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору. Газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими субєктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ, п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 3.3. Договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі, який згідно з п. 3.4. Договору є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Згідно з п. 6.1. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У разі невиконання Покупцем умов п. 6.1. цього Договору він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п. 7.2 Договору).

Відповідно до розділу 11 Договору він набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивач у січні 2015 року поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 2 926, 961, 00 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 (а. с. 17).

Оскільки відповідачем вартість отриманого природного газу не була оплачена, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулось до господарського суду із позовом про стягнення з КП «Тепломережа» суми основного боргу в розмірі 2 926 961, 00 грн., нарахованих відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України 3 % річних у розмірі 142 479, 83 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1 111 844, 56 грн., а також нарахованої відповідно до п. 7.2 Договору пені в розмірі 842 243, 05 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Оскільки, як було зазначено, остаточний розрахунок між сторонами за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місцем поставки газу, оплата за поставлений у січні 2015 року газ мала бути здійснена відповідачем включно до 14.02.2015.

З огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем поставленого протягом січня 2015 року газу, господарським судом правомірно задоволено позовні вимоги в частині стягнення з КП «Тепломережа» суми основного боргу в розмірі 2 926 961, 00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на зазначене, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 142 479, 83 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1 111 844, 56 грн.

Господарським судом вказані позовні вимоги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» в частині стягнення 3% та інфляційних втрат задоволено повністю, з чим погоджується апеляційний суд.

Позивачем також заявлено до стягнення з КП «Тепломережа» пеню в розмірі 842 243, 05 грн. за період з 15.02.2015 по 29.09.2016 відповідно до п. 7.2 Договору за прострочення оплати поставленого відповідачу у січні 2015 року природного газу.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Господарським судом у задоволенні вимог про стягнення пені відмовлено на підставі Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».

Зазначеним законом встановлено мораторій на час, визначений у ст. 1 цього Закону (час проведення антитерористичної операції), на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

ПАТ «НАК «Нафтогаз України» в апеляційній скарзі заперечує проти застосування вказаного закону до спірних правовідносин, оскільки зазначає, що він є субєктом господарювання, який на підставі ліцензії здійснює постачання природного газу безпосередньо споживачам згідно з укладеними договорами, тобто є газопостачальним підприємством.

Заявник вказує на те, що він не є енергопостачальною організацією, оскільки відповідно до Закону України «Про електроенергетику» енергопостачальники учасники оптового ринку електричної енергії України, які купують електричну енергію на цьому ринку з метою її продажу та/або постачання споживачам або з метою її експорту та/або імпорту; зазначає, що в його Статуті не передбачено такого предмету діяльності Компанії як енергопостачання.

Крім того, апелянт посилається на те, що у ст. 275 Господарського кодексу України, яка дає визначення договору енергопостачання, газ як предмет такого договору відсутній, відтак газ, що ним поставляється, на думку апелянта, не є енергією.

З огляду на зазначене, апелянт вказує на підміну господарським судом понять «газопостачання» та «енергопостачання», що призвело, на думку апелянта, до прийняття незаконного рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду щодо можливості застосування до спірних правовідносин Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» з огляду на таке.

Згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» від 25.07.2012 № 705 гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. м3, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

Статутом позивача передбачено, що метою його діяльності є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтогазового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку (п. 5, а. с. 20).

Законом України «Про енергозбереження» встановлено, що «енергозбереження» діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів; «паливно-енергетичні ресурси» сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.

Тобто природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є енергопостачальною компанією.

Апеляційний суд також погоджується з висновком господарського суду щодо визначення відповідача як виконавця/виробника житлово-комунальних послуг, оскільки відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань серед видів діяльності КП «Тепломережа» зазначено, зокрема, постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є комунальними послугами; про те, що відповідач здійснює виробництво, постачання та транспортування теплової енергії вбачається з ліцензійного реєстру субєктів господарювання, що здійснюють господарську діяльність у сфері теплопостачання, про що також було зазначено в оскаржуваному рішенні.

Колегія суддів також враховує, що місто Донецьк (місце реєстрації відповідача) було включено як до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053, так і до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р.

З огляду на викладене, визначення позивача як енергопостачальної організації, а відповідача як виконавця/виробника житлово-комунальних послуг на території, де проводилася в спірний період антитерористична операція, дає підстави застосовувати до спірних правовідносин Закон України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».

Оскільки зазначений Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (ч. 1 ст. 3 Закону), тобто з 07.02.2015, нарахування пені за спірним Договором не може здійснюватись з 07.02.2015.

З огляду на зазначене, господарським судом правомірно відмовлено у стягненні з відповідача пені, нарахованої ПАТ «НАК «Нафтогаз України» з 15.02.2015.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги висновків, викладених в оскаржуваному рішенні господарського суду не спростовують, апеляційна скарга ПАТ «НАК «Нафтогаз України» підлягає залишенню без задоволення, рішення Господарського суду Донецької області від 02.02.2017 по справі № 905/3270/16 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ, на рішення Господарського суду Донецької області від 02.02.2017 по справі № 905/3270/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 02.02.2017 по справі № 905/3270/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Т.М. Колядко

Судді: Н.В. Ломовцева

ОСОБА_3