ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2017 р. Справа № 911/264/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД РОСТОК»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «АГРОВЕЙ»

про стягнення 182 798,87 грн Суддя Горбасенко П.В.

За участю представників:

від позивача ОСОБА_1 (дов. № 9 від 20.01.2017);

від відповідача не зявилися.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД РОСТОК» (далі позивач) звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «АГРОВЕЙ» (далі відповідач) про стягнення 182 798,87 грн заборгованості, з яких: 147 693 грн боргу за поставлений на підставі видаткової накладної № 3000 від 05.10.2016 згідно договору поставки нафтопродуктів № 1113 від 13.07.2016, товар, 22 342,95 грн пені, 10 486,20 грн інфляційних втрат та 2 276,72 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань з оплати отриманого згідно договору поставки нафтопродуктів № 1113 від 13.07.2016 товару.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.01.2017 порушено провадження у справі № 911/264/17, розгляд справи призначено на 24.02.2017.

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.02.2017 розгляд справи відкладено на 10.03.2017.

У судовому засіданні 10.03.2017 представник позивача підтримав задоволення позовних вимог повністю.

Відповідач у судове засідання 10.03.2017 не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011 передбачено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що неявка сторін в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представника відповідача.

Заяв чи клопотань про застосування позовної давності до вимог позивача відповідачем не заявлено.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

13.07.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД РОСТОК» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «АГРОВЕЙ» (Покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів № 1113, згідно якого постачальник зобовязався передати в погоджені строки, а покупець прийняти і оплатити на умовах, викладених в договорі, нафтопродукти (далі товар), найменування, кількість, ціна яких вказується в накладних документах на товар, які оформлюються на кожну окрему партію товару.

Згідно п. 2.1 договору товар поставляється погодженими партіями, у відповідності з заявками покупця на постачання тої чи іншої партії товару. Постачання товару підтверджується накладними документами на товар (видатковими накладними, товарно-транспортними накладними), які підписані представниками обох сторін.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 договору загальна ціна договору визначається кількістю отриманого та оплаченого товару покупцем протягом всього строку дії договору. Вартість кожної окремої партії товару визначається постачальником в рахунках-фактури та накладних документах. Покупець зобовязується оплатити вартість (в розмірі 100 %) товару (в тому числі ПДВ), відображену в рахунках-фактурах та накладних документах на товар, (видаткових накладних та/або актах приймання-передачі), протягом 5 (пяти) банківських днів, з дати здійснення поставки товару.

Договір набирає чинності з дати його укладення та діє до « 31» грудня 2016 року, а в частині розрахунків до їх повного проведення. Якщо жодна зі сторін у термін одного календарного місяця до закінчення терміну дії договору не виявила бажання його розірвати, договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах (п. 6.1 договору).

Судом встановлено, що на виконання п. 1.1 договору поставки нафтопродуктів № 1113 від 13.07.2016 позивачем 05.10.2016 було поставлено відповідачу товар на суму 147 693 грн, що підтверджується видатковою накладною № 3000 від 05.10.2016 на суму 147 693 грн (а.с. 11), підписаною та скріпленою печатками обох сторін договору та довіреністю № 10 від 05.10.2016.

Відповідач за отриманий від позивача товар не розрахувався, суму боргу у розмірі 147 693 грн не сплатив, внаслідок чого борг відповідача перед позивачем за поставлений на підставі видаткової накладної № 3000 від 05.10.2016 згідно договору поставки нафтопродуктів № 1113 від 13.07.2016, товар на момент прийняття судового рішення у справі склав 147 693 грн, що підтверджується довідкою ПАТ КБ «Приватбанк» № 08.7.0.0.0/51 від 20.02.2017 (а.с. 48).

Предметом позову є вимоги про стягнення 147 693 грн боргу за поставлений на підставі видаткової накладної № 3000 від 05.10.2016 згідно договору поставки нафтопродуктів № 1113 від 13.07.2016, товар, 22 342,95 грн пені, 10 486,20 грн інфляційних втрат та 2 276,72 грн 3 % річних.

Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини поставки.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд встановив, що на виконання п. 1.1. договору поставки нафтопродуктів № 1113 від 13.07.2016 позивачем 05.10.2016 було поставлено відповідачу товар на суму 147 693 грн, що підтверджується видатковою накладною № 3000 від 05.10.2016 на суму 147 693 грн (а.с. 11), підписаною та скріпленою печатками обох сторін договору та довіреністю № 10 від 05.10.2016; відповідач за отриманий від позивача товар не розрахувався, суму боргу у розмірі 147 693 грн не сплатив, внаслідок чого борг відповідача перед позивачем за поставлений на підставі видаткової накладної № 3000 від 05.10.2016 згідно договору поставки нафтопродуктів № 1113 від 13.07.2016, товар на момент прийняття судового рішення у справі склав 147 693 грн, що підтверджується довідкою ПАТ КБ «Приватбанк» № 08.7.0.0.0/51 від 20.02.2017 (а.с. 48).

Враховуючи те, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття судового рішення складає 147 693 грн боргу, який не погашено, розмір вказаного боргу відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 147 693 грн боргу за поставлений на підставі видаткової накладної № 3000 від 05.10.2016 згідно договору поставки нафтопродуктів № 1113 від 13.07.2016, товар є обґрунтованою, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами і відповідно підлягає задоволенню.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязання за договором поставки нафтопродуктів № 1113 від 13.07.2016, позивачем за період з 21.07.2016 по 24.01.2017 нараховано 22 342,95 грн пені на суму боргу 147 693 грн.

Частинами першою і третьою ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення.

У сфері господарювання згідно ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У випадку несвоєчасної оплати (не оплати), а також порушення строків виконання п. 3.6. договору, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період несвоєчасної оплати (не оплати) за кожний день прострочення, від суми невиконаного грошового зобовязання (п. 4.1. договору).

Враховуючи положення вищезазначених норм, а також періоди нарахування пені, що вказані позивачем в поданому ним розрахунку пені (а.с. 21.07.2016 по 24.01.2017), арифметично вірний розмір пені, нарахованої за період з 21.07.2016 по 24.01.2017, нарахованої на суму боргу 147 693 грн складає 22 335,54 грн. Відтак, вимога про стягнення 22 342,95 грн підлягає частковому задоволенню у розмірі 22 335,54 грн.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязання за договором поставки нафтопродуктів № 1113 від 13.07.2016, позивачем за період з серпня 2016 року по грудень 2016 року нараховано 10 486,20 грн інфляційних втрат та 2 276,72 грн 3 % річних за період з 21.07.2016 по 24.01.2017.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, а також періоди нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, що вказані позивачем в поданому розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних (а.с. 13-14), арифметично вірний розмір інфляційних втрат, нарахованих за період з серпня 2016 року по грудень 2016 року та 3 % річних, нарахованих за період з 21.07.2016 по 24.01.2017 становить загалом 10 590,23 грн інфляційних втрат та 2 276,72 грн. 3 % річних. Відтак, вимоги про стягнення 10 486,20 грн інфляційних втрат та 2 276,72 грн 3 % річних підлягають задоволенню, оскільки суд, при прийнятті рішення, не може вийти за межі позовних вимог.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення 147 693 грн боргу за поставлений на підставі видаткової накладної № 3000 від 05.10.2016 згідно договору поставки нафтопродуктів № 1113 від 13.07.2016, товар, 22 335,54 грн пені, 10 486,20 грн інфляційних втрат та 2 276,72 грн 3 % річних є обґрунтованими, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами і відповідно підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «АГРОВЕЙ» (07211, Київська обл., Іванківський район, с. Мусійки, вул. Леніна, буд. 145; ідентифікаційний код 38286727) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД РОСТОК» (08130, Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Соборна, буд. 1-Б; ідентифікаційний код 38183420) 147 693 (сто сорок сім тисяч шістсот девяносто три гривні) 00 коп. боргу за поставлений на підставі видаткової накладної № 3000 від 05.10.2016 згідно договору поставки нафтопродуктів № 1113 від 13.07.2016, товар, 22 335 (двадцять дві триста тридцять пять гривень) 54 коп. пені, 10 486 (десять тисяч чотириста вісімдесят шість гривень) 20 коп. інфляційних втрат, 2 276 (дві тисячі двісті сімдесят шість гривень) 72 коп. 3 % річних та 2 741 (дві тисячі сімсот сорок одну гривню) 87 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено: 14.03.2017

Суддя П.В.Горбасенко