ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2017 р.Справа № 922/670/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СК СТС", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібзавод Салтівський", м. Харків
про стягнення грошових коштів в розмірі 80000,00 грн.
за участю представників сторін:

Представник позивача - ОСОБА_2, дов. від. 01.01.2017 року;

Представник відповідача - ОСОБА_1, дов. від 10.01.2016 року.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю "СК СТС", м. Харків, звернувся до господарського суду з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібзавод Салтівський", м. Харків, про стягнення заборгованості за договором №423 від 05.10.2015р., яка складається з суми основного боргу в розмірі 80000,00 грн., 3% річних в розмірі 749,59 грн., інфляційних втрат в розмірі 952,00 грн., пені в розмірі 10704,71 грн. та просить покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 11.03.2016р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 22.03.2016р. об 11:15 год.

Ухвалами господарського суду від 22.03.2016р., 05.04.2016р. прийнято до розгляду заяви представника позивача про збільшення розміру позовних вимог (вх. №№ 9556, 10736), як такі, ще не суперечить інтересам сторін та діючому законодавству, розгляд справи продовжено з їх урахуванням.

Ухвалою господарського суду від 14.04.2016р. призначено по справі № 922/670/16 судову будівельно-технічну експертизу, провадження якої доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл.проф. ОСОБА_3. Провадження у справі зупинено на термін проведення судового дослідження.

Ухвалою господарського суду від 21.02.2017р. провадження у справі поновлено та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 21.02.2017р. об 11:30 год.

У судовому засіданні 14.03.2017р. представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Через канцелярію суду надав додаткові письмові пояснення в обґрунтування позову (вх. № 5953) та заперечення на відзив відповідача (вх. № 7683), які судом досліджуються та долучаються до матеріалів справи.

Представник відповідача у судовому засіданні 14.03.2017р. проти позову заперечував, просив суд відмовити в його задоволенні. Зокрема в наданому до суду відзиві (вх. № 5510), висловив заперечення щодо нарахування позивачем 3% річних, інфляційних втрат, пені та надав до суду власний розрахунок даних нарахувань. Наданий відзив судом розглянуто та долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 14.03.2017р. сторони наголосили на тому, що ними надані всі необхідні для розгляду справи докази та вважають за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною ОСОБА_4 України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Враховуючи те, що норми ст. 65 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши представників сторін, судом встановлено наступне:

Як свідчать матеріали справи, 05.10.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "CK СТС" (позивач, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хлібозавод "Салтівський" (відповідач, замовник) укладено Договір №423 (Договір), відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець забезпечує виконання комплексу робіт, а саме: обстеження технічного стану будівельних конструкцій гуртожитку хлібозаводу №3 по вул. Польовій, 55 у м. Харкові та розробці підсилення будівельних конструкцій будівель (роботи).

Пунктом 2.1. Договору, сторони визначили, що вартість робіт за договором складає: 140 000, 00 грн., у тому числі ПДВ - 20% - 23 333,33 грн.

Вартість робіт по договору визначається в гривнях. Оплата робіт проводиться у спосіб, передбачений п. 3.1.1. та п. 3.1.2. договору (п. 3.1. договору).

Відповідно до п. 3.1.1. Договору, замовник у вигляді передоплати виконує шляхом прямого банківського переказу на розрахунковий рахунок виконавця, одночасно з підписанням цього Договору, перерахування виконавцеві авансу у розмірі 20% від вартості робіт.

До 5 числа місяця наступного за звітнім, виконавець надає замовнику проміжний акт приймання-передачі виконаних робіт (форма 2). Замовник зобов'язаний протягом 5 робочих днів направити виконавцю підписаний акт та сплатити суму зазначену в акті, або направити виконавцю мотивовану відмову від прийняття виконаних робіт по Договору (п. 3.1.2. Договору).

Відповідно до п. 3.4. Договору, порядок усунення недоліків визначається виконавцем з урахуванням узгодженого сторонами терміну їх усунення. Після повного усунення виконавцем виявлених недоліків, замовник підписує акт приймання-передачі виконаних робіт і здійснює розрахунок згідно з п. 3.1. договору.

Відповідно до п. 4.1.1. договору, виконавець зобов'язаний виконувати всі роботи якісно і в строк та в обсязі, визначені договором, передати замовнику документацію згідно умов цього договору.

Відповідно до п.4.1.6. договору, результатом роботи має бути сформовані звіт та робочі креслення у відповідності ДБН В.1.2-2:2006, ДБН В.2.6-163:2006, ДБН А.2.2-3-2014, ДБН 362-92 в паперовому вигляді.

Згідно з п. 5.4. договору, порядок усунення недоліків визначається виконавцем з урахуванням узгодженого сторонами терміну їх усунення. Після повного усунення виконавцем усіх виявлених недоліків, замовник підписує акт приймання-передачі виконаних робіт і здійснює розрахунок згідно з п. 3.1. договору.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору, 26.10.2015р. ТОВ «Хлібозавод "Салтівський" перерахувало аванс на рахунок ТОВ «СК СТС» у розмірі 28000,00 грн., що підтверджується випискою з банку від 01.03.2016р.

30.11.2015р. між сторонами договору було підписано акт №1 виконаних робіт, з якого вбачається:

1. Виконані роботи задовольняють умовам договору і оформлені належним чином.

2. Виконання:

- Висновок технічного стану будівельних конструкцій гуртожитку І хлібозаводу №3 по вул. Польовій, 55 у м. Харкові, в 2-ох екземплярах на 11 сторінках;

- Обмірні креслення будівельних конструкцій гуртожитку хлібозаводу №3 по вул. Польовій, 55 у м. Харкові, в 2-ох екземплярах на 58 сторінках.

3. Загальна сума робіт, включаючи ПДВ склала 108000,00 грн., сплачена замовником сума авансу включаючи ПДВ склала 28000,00 грн., тож сума до перерахування, включаючи ПДВ, складає 80000,00 грн.

4. Документи передані замовнику. Замовник претензій не має.

Таким чином, ТОВ «СК СТС» виконало своє зобов'язання відповідно до умов договору, а саме в період з 26.10.2015р по 30.11.2015р. здійснило комплекс робіт з обстеження технічного стану будівельних конструкцій гуртожитку хлібозаводу №3 по вул. Польовій, 55 у м. Харкові та з розробки підсилення будівельних конструкцій будівель.

Натомість, відповідач - ТОВ "Хлібозавод "Салтівський", не здійснив оплати за виконані позивачем роботи в розмірі 80000,00 грн., чим порушив умови договору №423 від 05.10.2015р., що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду.

На час розгляду справи, матеріали справи не містять доказів сплати ТОВ "Хлібозавод "Салтівський" суми заборгованості за виконані ТОВ «СК СТС» роботи, в розмірі 80000,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 ЦК України, частиною 2 статті 20 ГК України, одним із способів захисту права є примусове виконання обовязку в натурі (присудження до виконання обовязку в натурі).

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що договір б/н, укладений між його стонами (позивачем та відповідачем у справі) 05.10.2015р., за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ст. 839 ЦК України, підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб.

Відповідно до ст. 843 ЦК України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Відповідно до ст. 846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Відповідно до ст. 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки). Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов'язаний негайно повідомити про це підрядника.

Частина 4 ст. 882 ЦК України передбачає, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Факт виконання робіт підтверджується наявним в матеріалах справи актом виконаних робіт від 30.11.2015р., відповідно до якого виконані ТОВ "СК СТС" роботи задовольняють умовам договору і оформлені належним чином. Загальна сума робіт, включаючи ПДВ склала 108000,00 грн., сплачена замовником сума авансу включаючи ПДВ склала 28000,00 грн., тож сума до сплати, включаючи ПДВ, складає 80000,00 грн. Документи передані замовнику. Замовник претензій не має.

Як підтверджено матеріалами справи та не заперечувалось представником відповідача, під час судового розгляду, замовником не надавалось жодних відмов від прийняття виконаних робіт та підписання акту.

Таким чином, підписавши акт виконаних робіт від 30.11.2015р., відповідач засвідчив, що виконані роботи задовольняють умовам договору №423 від 05.10.2015р. та оформлені належним чином, та в нього відсутні претензії до позивача.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема, безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Заперечуючи проти позову, відповідач наголосив на тому, що позивач не виконав належним чином прийняті на себе зобов'язання, не підтвердив виконання зобов'язань належним чином оформленим документами. Зокрема, результат, виконаних позивачем робіт, не відповідає ДБН В.1.2-2:2006, ДБН В.2.6-163:2006, ДБН А.2.2-3:2014, ДБН 362-92, та зауважує про факт можливого порушення позивачем будівельних норм при виконанні робіт за договором від 05.10.2015р.

Враховуючи висловлені відповідачем заперечення з приводу якості виконаних позивачем робіт, ухвалою господарського суду від 14.04.2016р. задоволено клопотання представника відповідача про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи (вх. № 12016). Призначено по справі № 922/670/16 судову будівельно-технічну експертизу, провадження якої було доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл.проф. ОСОБА_3.

За результатами проведення вказаної експертизи, судовим експертом було складено висновок судової будівельно-технічної експертизи від 06.01.2017р. № 4939, яким встановлено, що результат робіт за договором № 423 від 05.10.2015р., укладеним між TOB «Хлібозавод «Салтівський» та TOB «CK СТС», прийнятий відповідачем за актом № 1 від 30.11.2015р. відповідає завданню замовника (відповідача), викладеному в умовах договору від 05.10.2015р., а також вимогам нормативно-технічних документів у сфері проектування, будівництва та архітектури, що недоліки в результатах вказаної роботи відсутні.

Крім того вказаним висновком підтверджено, що в зв'язку із вищевикладеним висновком, недоліки в результатах вказаної роботи відсутні.

В частині 1 ст. 42 ГПК України зазначено, що висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Стаття 43 ГПК України передбачає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В п. 18 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" роз'яснено, що у перевірці й оцінці експертного висновку господарським судам слід з'ясовувати: чи було додержано вимоги законодавства у призначенні та проведенні судової експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта, якщо проведення судової експертизи доручено окремій особі, і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком судової експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

З огляду на вищевикладене, суд, дослідивши висновок судової будівельно-технічної експертизи від 06.01.2017р. № 4939, суд приходить до висновку про те, що експертне дослідження проведено кваліфікованим експертом з дотриманням приписів Закону України "Про судову експертизу" та ГПК України, висновок експерта належним чином мотивований, обґрунтований та узгоджуються з іншими матеріалами справи.

Отже, виходячи з висновків судової будівельно-технічної експертизи, наявними в матеріалах справи документами, в повній мірі підтверджується факт належного та своєчасного виконання TOB «CK СТС» свого зобов'язання перед відповідачем, відповідно до умов Договору №423 від 05.10.2015р. та з дотриманням вимог нормативно-технічних документів у сфері проектування, будівництва та архітектури.

Згідно ст. 889 ЦК України, що замовник зобов'язаний, якщо інше не встановлено договором підряду, зокрема, сплатити підрядникові встановлену ціну після завершення усіх робіт чи сплатити її частинами, після завершення окремих етапів робіт або в іншому порядку, встановленому договором або законом.

Відповідно до матеріалів справи, загальна сума робіт, включаючи ПДВ склала 108000,00 грн., сплачена замовником сума авансу включаючи ПДВ склала 28000,00 грн. Отже сума боргу відповідача за договором № 423 від 05.10.2015р. складає 80000,00 грн.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст.ст. 193, 198 ГК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь ТОВ "СК СТС" суми основної заборгованості за виконані позивачем роботи за договором № 423 від 05.10.2015р., в розмірі 80000,00 грн. - є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача суми пені в розмірі 10704,71 грн., суд відмовляє в її задоволенні, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В частині 2 статті 343 ГК України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи те, що умовами договору №423 від 05.10.2015р., сторони не передбачили нарахування пені за прострочення виконання зобов'язання за договором, наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані, дають підстави для висновку суду про неправомірність нарахування позивачем пені в розмірі 10704,71 грн., в зв'язку з чим, вимога позивача про стягнення з відповідача пені - не підлягає задоволенню.

Позивач також просить суд стягнути на свою користь також 3% річних в розмірі 749,59 грн., інфляційні втрати в розмірі 952,00 грн., станом на 31.03.2017р.

У пункті 1.3. Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 749,59 грн., інфляційні втрати в розмірі 952,00 грн., нарахованих згідно ч.2 ст.625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобовязання, станом на 31.03.2017р., підлягають задоволенню, як правомірні та обґрунтовані (здійснений позивачем розрахунок перевірено судом).

Суд відхиляє заперечення відповідача щодо того, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат не передбачене умовами спірного договору, оскільки зазначені нарахування передбачені безпосередньо законом, а умовами укладеного між сторонами договору № 423 від 05.10.2015р., сторонами не було зменшено або збільшено передбачений законом розмір процентів річних.

Суд не приймає заперечення відповідача щодо неправомірності нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат, в яких відповідач зауважує, що дані нарахування повинні бути розраховані за період з 08.12.2015р. та по 04.03.2016р. (дату звернення позивача до суду), а не за період з 08.12.2015р. по 31.03.2016р (дата складання уточнень до заяви про збільшення позовних вимог від 17.03.2016р.) та зазначає наступне.

Статтею 22 ГПК України визнано право позивача до прийняття рішення по справ збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодекс, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.10. Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питанні практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011р., передбачені частиною четвертою статті 21 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідне збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК України, ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначення про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Так, ухвалами господарського суду Харківського області від 22.03.2016р., 05.04.2016р. прийнято до розгляду заяви представника позивача про збільшення розміру позовних вимог (вх. №№ 9556, 10736), як такі, ще не суперечать інтересам сторін та діючому законодавству, розгляд справи продовжено з їх урахуванням.

Постановою Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013р. визначено, що пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України. - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, позивач мав право збільшити розмір позовних вимог після подачі позовної заяви до суду та заявляти до стягнення на свою користь заборгованість, розраховану на час подачі до суду заяви про збільшення позовних вимог, прийнятої судом за результатами її розгляду.

Як визначено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ТОВ "СК СТС" є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 ГПК України, та враховуючи часткове задоволення позовних вимог, покладає судові витрати на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 1, 12, 22, 32, 33, 34, 42, 43, 44, 49, 65, 69, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібозавод "Салтівський" (61153, м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СК СТС" (61166, м. Харків, вул. Бакуліна, 11, офіс 3-37Б, ) суму основного боргу за договором № 423 від 05.10.2015р. в розмірі 80000,00 грн., 3% річних в розмірі 749,59 грн., інфляційні втрати в розмірі 952,00 грн., судові витрати в розмірі 1326,23 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20.03.2017 р.

Суддя ОСОБА_4

справа № 922/670/16