ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2017 р. Справа № 922/3609/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Фоміна В.О.,

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників сторін:

від позивача - Бойко А.І. - за довіреністю від 12.01.2017р.,

від відповідача - ОСОБА_2 - за довіреністю від 14.09.2016р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (вх.№116Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 14.12.2016 у справі № 922/3609/16,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м.Київ,

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Харків,

про стягнення 327427,03 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору про фінансовий лізинг №00007325 від 07 травня 2013 року.

Рішенням господарського суду Харківської області від 14.12.2016 у справі №922/3609/16 (суддя Пономаренко Т.О.) у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору про фінансовий лізинг №00007325 від 07 травня 2013 року - відмовлено частково.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" основну суму заборгованості за договором про фінансовий лізинг №00007325 від 07 травня 2013 року у розмірі 101233,62 (сто одна тисяча двiстi тридцять три) грн, пеню у розмірі 5095,85 грн (п'ять тисяч дев`яносто п`ять), 3% річних у сумі 4169,02 грн (чотири тисячі сто шістдесят дев`ять), інфляційні втрати у розмірі 20692,51 грн (двадцять тисяч шістсот дев`яносто дві) та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1967,87 грн (одна тисяча дев`ятсот шістдесят сім). У частині стягнення плати за фактичний час користування об'єктом лізингу у сумі 106132,21 грн, збитків у розмірі 85607,26 грн та штрафу у сумі 4496,56 грн - відмовлено.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства, просить рішення господарського суду Харківської області від 14.12.2016 у справі №922/3609/16 у частині відмови у стягненні плати за фактичний час користування об'єктом лізингу у сумі 106132,21 грн, збитків у розмірі 85607,26 грн та штрафу у сумі 4496,56 грн та прийняти нове рішення, яким стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" плату за фактичний час користування об'єктом лізингу у сумі 106132,21 грн, збитки у розмірі 85607,26 грн та штраф у сумі 4496,56 грн. В іншій частині рішення - залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, а саме: ст. ст. 22, 623, 626-628, 632, 653 Цивільного кодексу України, ст.180.ст.193, ст.224, ст.225 Господарського кодексу України, ст.36, ст.43 Господарського процесуального кодексу України, а також неповно досліджено умови договору, укладеного між сторонами.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.01.2017 про прийняття апеляційної скарги до провадження її розгляд призначено на 21.02.2017р. об 11:00 год. у складі колегії суддів: головуючий суддя Пуль О.А., суддя Лакіза В.В., суддя Фоміна В.О.

23.01.2017 від відповідача до суду надійшов відзив (вх.№700) на апеляційну скаргу, в якому просить суд рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідач вважає, що винесене рішення від 14.12.2016р. є правомірним та визнає основну призначену суму 133158,87 грн. Інші суми позовних вимог: плати за фактичний час користування об'єктом лізингу в сумі 106132,21 грн., збитків в розмірі 85607,26 грн. та штрафу в сумі 4496,56 грн. відповідач не визнає, вважає в цій частині вимоги незаконними та надмірно завищеними.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2017р. у справі №922/3609/16, у зв'язку з перебуванням судді Пуль О.А. у відпустці для розгляду даної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Фоміна В.О.

ТОВ "Пореш Лізинг Україна" подано додаткові письмові пояснення у справі (вх.№ 1946 від 21.02.2017р.).

Зазначаючи, що згідно з ст. 625 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, апелянт вказує на відповідність заявлених позовних вимог положенням п.п. 6.18, 8.2, 8.6 договору про фінансовий лізинг від 07.05.2013р. №00007325, та вважає їх доведеними належними та допустимими доказами.

В судовому засіданні 21.02.2017р. оголошено перерву.

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 подано відповідь на додаткові пояснення до апеляційної скарги (вх.№ 2631 від 10.03.2017р.), в яких додатково зазначає, що зарахування до бази розрахунку збитків (упущеної вигоди) лізингових платежів як частини відшкодування вартості предмету лізингу суперечить як умовам договору, так і законодавчим положенням про фінансовий лізинг, якими передбачена сплата частини вартості предмету лізингу, як умова про право лізингоодержувача на викуп предмету лізингу. Дострокове припинення договору фінансового лізингу є одночасно припиненням права лізингоодержувача на викуп предмета лізингу, у зв'язку з чим такий лізинговий платіж не можу бути складовою упущеної вигоди лізингодавця.

Крім того, відповідач зазначає, що на об'єкт лізингу вже тривалий час накладено арешт виконавчим написом № 1479 від 06.07.2016р. приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, на підставі якого відкрито виконавче провадження, що унеможливлює фактичне користування предметом лізингу та отримання комерційної вигоди з нього.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив суд рішення господарського суду Харківської області від 14.12.2016р. у справі № 922/3609/16 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив суд рішення господарського суду Харківської області від 14.12.2016р. у справі № 922/3609/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши у судовому засіданні пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів встановила.

07.05.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг України" (лізингодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (лізингоореджувач) укладений договір про фінансовий лізинг №00007325, відповідно до умов якого об'єктом лізингу є транспортний засіб VW Polo Sedan 1.6 | benzin, 2013 року виробництва, шасі НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2.

Відповідно умов договору лізингоодержувач зобов'язався прийняти об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно з графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (план відшкодування), що становить невід'ємну частину договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 18290,00 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 11888,50 доларів США.

Даний договір підписаний позивачем та відповідачем і скріплений печатками (а.с.21, том 1).

До даного договору про фінансовий лізинг сторони підписали додаток "Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу".

У відповідності до пункту 3.2 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (надалі - умови лізингу) Порше Лізинг Україна придбаває об'єкт лізингу (отримує право власності на об'єкт лізингу) та передає лізингоодержувачу об'єкт лізингу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями застосовного українського законодавства та цього контракту.

Згідно із пунктом 3.4 умов лізингу після завершення строку лізингу за контрактом лізингоодержувач придбаває об'єкт лізингу у Порше Лізинг Україна за купівельною ціною, що буде визначена Порше Лізинг Україна з урахуванням виконання лізингоодержувачем своїх зобов'язань щодо сплати лізингових платежів та інших платежів, які підлягають виплаті за цим контрактом. За умови повної сплати лізингоодержувачем всіх платежів за контрактом, а також виходячи з припущення, що відповідне законодавство України, що регулює відносини сторін за цим Контрактом, не зазнає змін, після остаточного погашення лізингоодержувачем усіх належних до сплати платежів за контрактом, купівельна ціна об'єкта лізингу буде вважатися належним чином сплаченою лізингоодержувачем. У разі неповної сплати лізингоодержувачем будь-яких платежів за контрактом, розмір купівельної ціни буде визначений відповідним чином.

Згідно з пунктом 4.1 умов лізингу Порше Лізинг Українв зберігатиме за собою право власності на об'єкт лізингу, в той час як лізингоодержувач матиме право на експлуатацію об'єкта лізингу впродовж усього строку дії контракту (окрім випадків, коли Порше Лізинг Україна матиме право розірвати цей контракт чи відмовитися від контракту та вимагати повернення об'єкта лізингу, як зазначено в контракті.

Пунктом 4.2 умов лізингу передбачено, що після завершення строку дії цього контракту та здійснення останнього лізингового платежу, інших платежів за цим контрактом і виконання всіх зобов'язань лізингоодержувачем, право власності на об'єкт лізингу перейде до лізингоодержувача. З цією метою сторони укладають договір купівлі-продажу, підписують додаткову угоду до цього контракту або оформлюють таке придбання в інший спосіб, визначений Порше Лізинг Україна.

Відповідно до положень пункту 6.1 умов лізингу, що становлять невід'ємну частину договору, лізингоодержуач зобов'язався щомісяця здійснювати Порше Лізинг Україна лізингові платежі у відповідності до графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), що являє собою невід'ємну частину цього контракту, та інших положень контракту.

Кожний лізинговий платіж включає в себе: відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування; частину від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості об'єкта лізингу); комісії; покриття витрат, пов'язаних з оплатою послуг та відшкодуваннями, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених цим контрактом та інші витрати, передбачені або прямо пов'язані з контрактом.

Нижчезазначені витрати та послуги по адмініструванню та обслуговуванню контракту не включаються до лізингових платежів: будь - які податки, що можуть застосовуватися до контракту після його виконання або в будь - який час у майбутньому; інші витрати та платіжні зобов'язання.

Згідно з пунктом 6.3 умов лізингу лізингові платежі та інші платежі, що підлягають виплаті за цим договором на користь позивача, відображають справедливу вартість об'єкта лізингу та забезпечують отримання позивачем очікуваної станом на дату виконання договору суми на основі діючого курсу обміну євро/долара США (як обумовлено сторонами в договорі), встановленого Національним банком України або Українським комерційним банком (ПАТ "КІБ Креді Агріколь" або іншим банком), або на основі обмінних курсів, за якими на встановлену дату укладалися угоди з клієнтами банку (ПАТ "КІБ Креді Агріколь" або іншого банку) з купівлі та продажу євро/доларів США до української гривні), як буде обрано за рішенням Порше Лізинг Україна, станом на дату, коли кожен платіж підлягає виплаті. З цією метою лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші платіжні зобов'язання, передбачені цим договором, розраховуються в євро/доларах США (як обумовлено сторонами в договорі) на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом вказаного вище банку, чинним на дату виставлення рахунку.

Пунктом 6.4 умов лізингу сторони погодили, що у графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плані відшкодування) відображаються лізингові платежі з урахуванням відсотків (процентів/процентної ставки) за використання обсягу фінансування, розмір яких узгоджений сторонами.

Положеннями пункту 6.5. умов лізингу передбачено, що лізингові платежі перераховуються лізингоодержувачем на рахунок, зазначений Порше Лізинг Україна у графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плані відшкодування) не пізніше дати, вказаної у графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плані відшкодування).

Відповідно до пункту 6.12 умов лізингу, якщо лізингоодержувач здійснює платежі, що не покривають усі його зобов'язання перед Порше Лізинг Україна та/або затримує платежі, сторони погоджуються, що суми, виплачені лізингоодержувачем, розподілятимуться наступним чином (у послідовності, зазначеній нижче): а) витрати на відновлення становища, стану об'єкта лізингу; б) штрафні санкції за прострочення сплати будь-яких платежів; в) лізингові платежі (при цьому в першу чергу відсотки/проценти за користування обсягом фінансування, а потім частину від обсягу фінансування); г) інші компенсації інших витрат Порше Лізинг Україна у зв'язку з цим контрактом.

Умовами пункту 6.17 умов лізингу передбачено, що зобов'язання зі сплати всіх та будь-яких платежів за договором покладаються на лізингоодержувача, якщо інше прямо не передбачено договором. Лізингоодержувач зобов'язується сплатити всі та будь-які платежі протягом 5 робочих днів з моменту відправлення Порше Лізинг Україна відповідної вимоги або рахунку, якщо інший термін не встановлено у контракті або погоджено сторонами додатково.

Пунктом 8.2 умов лізингу передбачено, що у випадку прострочення сплати платежу до лізингоодержувача застосовуються такі санкції: пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу (пп.8.2.1); штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані Порше Лізинг Україна (п.8.3.1 цього контракту): еквівалент 15 доларів США за першу вимогу, еквівалент 20 доларів США за другу вимогу, еквівалент 25 доларів США за 3 вимогу (пп.8.2.2); компенсація будь - яких витрат, понесених Порше Лізинг Україна та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених лізингоодержувачем у відповідності до контракту (пп.8.2.3). Вищезазначені штрафні санкції підлягають виплаті лізингоодержувачем упродовж 10 робочих днів після надіслання відповідної вимоги Порше Лізинг Україна, незважаючи на можливе розірвання контракту Порше Лізинг Україна.

Відповідно до пункту 8.3.2 умов лізингу, якщо лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) лізингового платежу, при цьому, якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів, Порше Лізинг Україна має право розірвати контракт і витребувати об'єкт лізингу від лізингоодержувача, в тому числі у примусовому порядку з виконавчим написом нотаріуса.

Строк лізингу за цим контрактом визначається у договорі про фінансовий лізинг та графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плані відшкодування). Строк лізингу починається з дати підписання акта приймання-передачі лізингоодержувачем об'єкта лізингу (п.п. 12.1, 12.2 умов лізингу).

Згідно з пунктом 12.10 умов лізингу у будь-якому випадку дострокового закінчення строку лізингу/розірвання контракту, Порше Лізинг Україна прямо зберігає за собою право вимагати додаткових компенсацій, особливо щодо таких фактичних витрат, як страхові франшизи, витрати на збут (передпродажна підготовка, оцінка об'єкта лізингу, доставка об'єкта лізингу з метою подальшого продажу, передачі у користування, тощо), штрафи, витрати на правову допомогу.

У пункті 12.12 умов лізингу визначено, що лізингоодержувач має право розірвати контракт, якщо об'єкт лізингу не буде доставлений лізингоодержувачу протягом 90 календарних днів з першочергово погодженої дати, та за умови, що така затримка не спричинена невиконанням лізингоодержувачем своїх зобов'язань. Контракт розривається на 10-й (десятий) робочий день з дня надіслання письмового повідомлення лізингоодержувачем на адресу Порше Лізинг Україна. Повернення платежів здійснюється у відповідності до пункту 6.10. та інших положень контракту.

Відповідно до пункту 12.6 умов лізингу Порше Лізинг Україна має право в односторонньому порядку розірвати цей контракт/відмовитися від контракту, та також, серед іншого, право на повернення об'єкта лізингу, в наступних випадках, зокрема: у разі, якщо лізингоодержувач не сплатив 1 (один) наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов'язання зі сплати перевищує 30 (тридцять) календарних днів.

Пунктом 12.7 умов лізингу передбачено, що день, що вважатиметься датою розірвання/відмови від договору визначається позивачем у відповідному повідомленні/вимозі. Порше Лізинг Україна надсилає лізингоодержувачу письмове повідомлення/вимогу про розірвання/відмову від договору та, за можливості, зв'язується з ним доступними телефону засобами зв'язку для повідомлення про розірвання/відмову від договору. Таке повідомлення/вимога надсилається позивачем на адресу за зареєстрованим місцезнаходженням відповідача (для юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців). У випадку неотримання відповідачем повідомлення/вимоги з будь-яких причин, відповідач вважається належним чином повідомленим через відсутність за адресою/повернення через закінчення строку зберігання, відповідач вважається належним чином повідомленим на 10-й календарний день з дня відправлення такого повідомлення, що підтверджується документами з відміткою ДП "Укрпошта" про прийняття повідомлення для відправки.

Відповідно до пункту 12.9 умов лізингу у разі дострокового припинення договору з боку позивача, відповідач зобов'язаний повернути об'єкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані до головного офісу позивача впродовж 10 (десяти) робочих днів від дати одержання вимоги позивача про таке повернення. Крім того, відповідно до вимоги відповідачу встановлено обов'язок погасити заборгованість протягом 3 (трьох) днів з дня отримання вимоги.

Пунктом 5.4 умов лізингу лізингоодержувач забезпечує оформлення доставки об'єкта лізингу шляхом підписання лізингоодержувачем та Порше Лізинг Україна акту прийому-передачі.

Положеннями пункту 12.2, пункту 12.3 умов лізингу передбачено, що строк лізингу починається з дати підписання акта приймання-передачі об'єкта лізингу (п. 5.4 умов лізингу). Даний контракт вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Пунктом 12.13 умов лізингу встановлено, що у передбачених пунктами 12.6 та 12.12, контракт вважається розірваним на 10-й (десятий) робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони.

Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) сторони узгодили порядок сплати лізингових платежів, дату, розмір.

Виходячи із приписів ст.1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у Позивача певного захищуваного суб'єктивного права або інтересу, порушення такого суб'єктивного права (інтересу) з боку Відповідача та належність (передбаченість законодавством та адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

З огляду на правову природу укладеного між сторонами договору фінансового лізингу №00007325 від 07.05.2013р., який у розумінні ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України та ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов'язків, зокрема - зі своєчасного здійснення лізингоодержувачем на користь лізингодавця періодичних лізингових платежів та інших передбачених договором платежів згідно виставлених рахунків, спірні правовідносини регламентуються, насамперед, нормами Закону України "Про фінансовий лізинг", а також - Господарським та Цивільним кодексами України.

Згідно з частиною 1 ст.806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини 2 ст.806 цього ж Кодексу до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з врахуванням особливостей, встановлених законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 цього ж кодексу передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст. 1 Закону України „Про фінансовий лізинг" фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За приписами ст.2 Закону України "Про фінансовий лізинг" відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Положеннями ст.11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Відповідно до ст.16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, на виконання умов договору про фінансовий лізинг від 07.05.2013р. №00007325 передав, а відповідач прийняв об'єкт лізингу, що підтверджується актом прийому-передачі від 20.05.2013р., який підписаний представниками сторін та скріплений печатками (т.1, а.с.38).

Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, відповідачем у порушення взятих на себе зобов'язань за договором у період з листопада 2014 року по листопад 2015 року не здійснено повної сплати лізингових платежів, а саме:

- несплата щомісячного лізингового платежу за листопад 2014 року на суму 4978,36 грн., відповідно до рахунку №00237317 від 03.11.2014, належного до сплати відповідно до графіку погашення не пізніше 15.11.2014;

- несплата щомісячного лізингового платежу за грудень 2014 року на суму 5866,40 грн., відповідно до рахунку №00245191 від 03.12.2014, належного до сплати відповідно до графіку погашення не пізніше 15.12.2014;

- несплата щомісячного лізингового платежу за січень 2015 року на суму 6227,77 грн., відповідно до рахунку №00254076 від 14.01.2015, належного до сплати відповідно до графіку погашення не пізніше 15.01.2015;

- несплата щомісячного лізингового платежу за лютий 2015 року на суму 7765,29 грн., відповідно до рахунку №00257217 від 02.02.2015, належного до сплати відповідно до графіку погашення не пізніше 15.02.2015;

- несплата щомісячного лізингового платежу за березень 2015 року на суму 9610,50 грн., відповідно до рахунку №00262950 від 06.03.2015, належного до сплати відповідно до графіку погашення не пізніше 15.03.2015;

- несплата щомісячного лізингового платежу за квітень 2015 року на суму 9033,88 грн., відповідно до рахунку №00268851 від 06.04.2015, належного до сплати відповідно до графіку погашення не пізніше 15.04.2015;

- несплата щомісячного лізингового платежу за травень 2015 року на суму 8105,88 грн., відповідно до рахунку №00274548 від 06.05.2015, належного до сплати відповідно до графіку погашення не пізніше 15.05.2015;

- несплата щомісячного лізингового платежу за червень 2015 року на суму 8081,66 грн., відповідно до рахунку №00280210 від 04.06.2015, належного до сплати відповідно до графіку погашення не пізніше 15.06.2015;

- несплата щомісячного лізингового платежу за липень 2015 року на суму 8082,43 грн., відповідно до рахунку №00285014 від 03.07.2015, належного до сплати відповідно до графіку погашення не пізніше 15.07.2015;

- несплата щомісячного лізингового платежу за серпень 2015 року на суму 8110,11 грн., відповідно до рахунку №00291046 від 03.08.2015, належного до сплати відповідно до графіку погашення не пізніше 15.08.2015;

- несплата щомісячного лізингового платежу за вересень 2015 року на суму 8401,50 грн., відповідно до рахунку №00295758 від 02.09.2015, належного до сплати відповідно до графіку погашення не пізніше 15.09.2015;

- несплата щомісячного лізингового платежу за жовтень 2015 року на суму 8124,34 грн., відповідно до рахунку №00300857 від 05.10.2015, належного до сплати відповідно до графіку погашення не пізніше 15.10.2015;

- несплата щомісячного лізингового платежу за листопад 2015 року на суму 8845,50 грн., відповідно до рахунку №00306168 від 02.11.2015, належного до сплати відповідно до графіку погашення не пізніше 15.11.2015.

Як встановлено господарським судом, внаслідок порушення зобов'язань за договором у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за лізинговим платежем у сумі 101233,62 грн.

Позивач звернувся до відповідача із вимогою від 16.11.2015р. за вих.№00007325 про сплату заборгованості за договором, повернення об'єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору (т.1. а.с.64).

Згідно з відміткою УДППЗ "Укрпошта" на описі поштового відправлення повідомлення-вимога від 16.11.2015р. №00007325 надіслана відповідачу 19.11.2015р. (т.1. а.с.66).

Відповідно до пункту 12.13 умов лізингу у випадках, передбачених п.п. 12.6 та 12.12 контракт вважається розірваним на 10-й робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що договір фінансового лізингу від 07.05.2013р. №00007325 припинив свою дію 03.12.2015р. (десятий робочий день).

Згідно із частиною 4 ст.653 Цивільного кодексу України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом частин 2, 3 ст. 653 Цивільного кодексу України домовленість сторін про розірвання угоди не виключає проведення між сторонами розрахунків за зобов'язаннями, що виникли до розірвання угоди, у тому числі застосування заходів майнової відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань з урахуванням умов договору та структури лізингових платежів (постанова Верховного Суду України від 19.12.2011р. у справі N 3-136гс11).

Оскільки відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу чи підтверджували б оплату заборгованості, останній визнається таким, що прострочив виконання грошових зобов'язань за договором лізингу.

Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства, оскільки строк сплати лізингових платежів за період з листопада 2014 року по листопад 2015 року настав та, враховуючи те, що договір фінансового лізингу припинив свою дію, місцевий господарський суд законно та обґрунтовано дійшов висновку про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу від 07.05.2013р. №00007325 в сумі 101233,62 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача плати за фактичний час користування об'єкта лізингу у сумі 106132,21 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, договір фінансового лізингу від 07.05.2013р. №00007325 припинив свою дію 03.12.2015р.

З матеріалів справи вбачається, що 06.07.2016р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. вчинено виконавчий напис нотаріуса №1479 про повернення об'єкта лізингу (т.1, а.с.68).

14.07.2016р. державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового повернення об'єкта лізингу на підставі виконавчого напису нотаріуса від 06.07.2016р. №1479 (т.1, а.с.69).

15.08.2016р. державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ винесено постанову про розшук майна боржника на підставі виконавчого напису нотаріуса від 06.07.2016р. №1479 (т.1, а.с.71).

Частиною 2 ст.653 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" встановлено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

За приписами частин 2 і 3 статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних із лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Пунктами 3 та 4 частини 1 ст. 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом та вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках.

Право лізингодавця відмовитися від договору лізингу передбачено частиною 2 статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг", а наслідки розірвання визначено статтею 10 цього Закону, зокрема пунктами 5 і 6, якими передбачено право лізингодавця стягнути з лізингоодержувача прострочену заборгованість у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса та вимагати відшкодування збитків відповідно до закону або договору.

Статтею 22 ЦК України та статтею 224 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

У відповідності до загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір та повернути об'єкт лізингу у разі, якщо лізингоодержувач не сплатив наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов'язання зі сплати перевищує 30 днів (пункт 12.6.1 контракту).

Пунктом 12.8 контракту передбачено, що після розірвання договору лізингодавець має право негайно скористатися всіма отриманими гарантіями для одержання повної суми всіх непогашених лізингових платежів та інших платежів незалежно від дати їхньої сплати.

Відповідно до пункту 12.9. загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу у разі дострокового лізингу/розірвання контракту відповідно до п.12 контракту, відмови лізингоодержувача придбати об'єкт лізингу як передбачено п.4.2., а також, якщо Порше Лізинг Україна вимагає повернення об'єкту лізингу відповідно до інших умов контракту лізингоодержувач зобов'язаний повернути об'єкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому стані за адресою місцезнаходження Порше Лізинг Україна, якщо інша адреса не вказана Порше Лізинг Україна упродовж 10 робочих днів від дати одержання відповідного запиту. У цей же строк лізингоодержувач сплачує Порше Лізинг Україна будь-яку різницю між вартістю об'єкту лізингу (тобто, сумою грошових коштів, що було фактично отримано Порше Лізинг Україна в результаті продажу об'єкту лізингу або якщо об'єкт лізингу залишився у власності Порше Лізинг Україна ринковою вартість об'єкта лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства) та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (план відшкодування), а також іншими платежами, що залишилися несплаченими лізингоодержувачем відповідно до контракту. Сторони погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою Порше Лізинг Україна та має бути відшкодована лізингоодержувачем відповідно до умов контракту та чинного законодавства. Зобов'язання щодо сплати такої різниці залишається чинним до моменту його виконання лізингоодержувачем, в тому числі після закінчення строку лізингу/розірвання договору.

Колегія суддів зазначає про безпідставність обґрунтування заявлених вимог про стягнення плати за час користування об'єктом лізингу з посиланням на норми Цивільного кодексу України про оренду, а також положення п. 6.18 укладеного між сторонами контракту, застосування яких в даному випадку потребує наявності діючого договору як правової підстави існування грошового зобов'язання.

При цьому, встановлене судом припинення договору фінансового лізингу 07.05.2013р. в силу ч.2 ст.653 Цивільного кодексу України робить неможливим нарахування на його підставі після вказаної дати періодичних платежів за використання (якщо воно має місце бути, то є зі сторони відповідача неправомірним та необґрунтованим), тим більше, що їх розмір включає в себе компенсацію вартості предмету об'єкта лізингу, викуп/передача якого у власність в межах даних правовідносин здійснена бути не може.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції встановив, що плата за фактичне використання (на підставі припиненого договору) не передбачена ані структурою лізингових платежів відповідно до положень ч.2 ст.16 Закону України "Про фінансовий лізинг", ані визначеними наслідками припинення дії договору фінансового лізингу, які визначені в п.4 ч.1 ст.10 Закону у розумінні правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 18.12.2012р. у справі №3-68гс12. Автоматичне перетворення припиненого договору фінансового лізингу на договір оренди також не передбачено діючим законодавством.

Чинність умов договору фінансового лізингу, з посиланням на які позивач обґрунтовує правомірність позовних вимог, щодо природи яких позивач не визначився (заборгованість або упущена вигода), не має наслідком запровадження будь-яких обмежень у застосовуванні в розглядуваних правовідносинах наведених вище положень спеціального законодавства, що узгоджується з ч.3 ст.6 Цивільного кодексу України.

Таким чином, колегія суддів господарського суду апеляційної інстанції, зважаючи на особливості наслідків припинення договору фінансового лізингу, встановлених Законом, погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні вимог в частині стягнення плати за фактичний час користування об'єкта лізингу в сумі 106132,21 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені, 3% річних у розмірі, інфляційних втрат та штрафу колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно з частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У пункті 8.2.1 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу передбачено, що у випадку прострочення сплати платежу до лізингоодержувача застосовуються наступні штрафні санкції: пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Колегія суддів вважає, що, здійснивши перевірку розрахунку позовних вимог у частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що дані розрахунки є арифметично вірними, у зв'язку із чим, обґрунтовано задовольнив вимоги про стягнення пені у розмірі 5095,85 грн., 3% річних у сумі 4169,02 грн. та інфляційні втрати у розмірі 20692,51 грн.

Стосовно заявленого позивачем до стягнення штрафу в сумі 4496,56 грн., передбаченого пунктами 8.2.2, 8.3.1. умов лізингу за направлення вимог щодо сплати заборгованості по лізинговим платежам, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу, оскільки позивачем, в порушення статей 4-3, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України не надано доказів направлення відповідачу відповідних вимог.

Щодо стягнення з відповідача відповідно до положень ст. 22 Цивільного кодексу України збитків у розмірі 85607,26 грн., з яких: збитки, що виникли у зв'язку з порушенням відповідачем своїх зобов'язань за договором у розмірі 16200,00 грн. (реальні збитки) та збитки, що виникли у зв'язку з припиненням договору в розмірі 69407,26 грн. (упущена вигода), колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з положеннями ст. 224 Господарського кодексу України, які узгоджуються з положеннями ст. 623 Цивільного кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками, згідно з частиною 2 ст. 224 Господарського кодексу України, розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин (зокрема, відшкодування заподіяних збитків) є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Також положеннями статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема і відшкодування збитків, а за частинами 1, 2 статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Приписи даної норми цивільного права передбачають деліктну відповідальність, тобто таку, що виникла не з зобов'язання по договору, а із завдання збитків. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: 1) наявність збитків; 2) протиправна поведінка заподіювача збитків; 3) причинний зв'язок між збитками та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина.

Відповідно до п. 8.2.3 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу у випадку прострочення сплати лізингових платежів до відповідача застосовуються санкції, зокрема, компенсація будь-яких витрат, понесених позивачем та/або винагороди, включаючи, гонорари юристам, судові та позасудові витрати.

Пунктом 12.10 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу визначено, що у будь-якому випадку дострокового закінчення строку лізингу/розірвання контракту позивач зберігає за собою право вимагати додаткових компенсацій, зокрема, витрат на правову допомогу.

Підстави стягнення з відповідача 16200,00 грн. аргументовані Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" необхідністю залучення третіх осіб для стягнення заборгованості за договором, вилучення транспортного засобу у відповідача (отримання юридичних послуг у ТОВ "Юридична компанія "Трепл Сі"), здійснення дії з його зберігання (отримання послуг зберігання від ТОВ "Автосоюз") та звернення до спеціалізованої організації ТОВ "Юридична фірма Вернер і Партнери" задля отримання послуг з юридичного консультування, підготовці позовної заяви, представництва інтересів позивача в суді

Як було встановлено судом вище, з огляду на невиконання відповідачем зобов'язань в частині виплати лізингових платежів договір є розірваним з 03.12.2015р. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось з боку відповідача, ФОП ОСОБА_3, не було здійснено самостійне повернення об'єкта лізингу.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що витрати на оплату юридичних послуг не є збитками у розумінні ст.623 Цивільного кодексу України та ст. 224 Господарського кодексу України, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором про фінансовий лізинг.

Отже, отримання позивачем послуг з вчинення виконавчого напису нотаріуса, надання юридичних послуг з консультування, підготовки процесуальних документів та представництва інтересів позивача в суді, не є обов'язковими витратами, які особа має зробити для відновлення свого порушеного права, а вибір представників, які будуть представляти його інтереси, є її правом.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" та ТОВ "Юридична компанія "Тріпл Сі" було укладено договір про надання юридично-консультаційних послуг від 21.06.2012р. з метою отримання послуг з вчинення виконавчого напису нотаріуса, подання заяви та супроводження виконавчого провадження, супроводження процесу вилучення об'єкта лізингу.

Виплачена ТОВ "Юридична компанія "Тріпл Сі" сума гонорару за надані послуги (з врахуванням ПДВ) визначається позивачем як сума збитків, яка підлягає відшкодування з боку лізингоодержувача.

Однак в даному випадку матеріалами справи підтверджується вчинення дій, пов'язаних з вилученням об'єкта лізингу, як того передбачають приписи пункту 13.5 договору, державним виконавцем Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві в порядку Закону України "Про виконавче провадження".

Акт наданих послуг №228 від 06.07.2016р. (т. 1, а.с.80) не містить інформацію з приводу переліку дій, проведених ТОВ "Юридична компанія "Тріпл Сі", спрямованих на вилучення об'єкта лізингу.

В той же час, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується реалізація процедури вилучення об'єкта лізингу у ФОП ОСОБА_3 саме державною виконавчою службою Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (т.1, а.с.69-72) на підставі виконавчого напису нотаріуса від 06.07.2016р., виданого Товариству з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна".

Відтак, матеріалами справи не підтверджується проведення ТОВ "Юридична компанія "Тріпл Сі" будь-яких дій, як пов'язаних з безпосереднім вилученням об'єкта лізингу, так і реалізацію послуг з вчинення виконавчого напису нотаріуса, подання заяви та супроводження виконавчого провадження, супроводження процесу вилучення об'єкта лізингу, що унеможливлює відшкодування виплаченої їм суми гонорару в порядку пункту 13.5 договору.

Щодо позовних вимог в частині стягнення збитків в розмірі 12000,00 грн., понесених у зв'язку з необхідністю звернення до спеціалізованої організації ТОВ "Юридична фірма Вернер" з метою надання послуг по юридичному консультуванню, підготовці заяви про визнання вимог позивача та представництва інтересів позивача, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції та додатково зазначає наступне.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач звертався також до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма Вернер" для супроводження зазначеної справи в суді, підготовки процесуальних документів та участі в судових засіданнях, на підтвердження чого надано наступні документи: договір про надання юридичних послуг від 09.06.2010р. (т.1, а.с.82-87); додаткову угоду від 15.01.2013р. №47 до договору про надання юридичних послуг від 09.06.2010р. №17/2010 (т.1, а.с. 88-91); додаткову угоду від 10.08.2015р. №206 до договору про надання юридичних послуг від 09.06.2010р. №17/2010 (т.1, а.с.92-95).

Відповідно до п. 1.2 додаткової угоди від 10.08.2015р. №206 до договору про надання юридичних послуг від 09.06.2010р. №17/2010 сторони погодили, що в залежності від обсягу надання послуг, строків підготовки необхідних документів, важливості та терміновості випадків, юридичні послуги, які полягають в юридичному консультуванні, підготовці процесуальних документів та участі у судових засіданнях поділяються на розсуд замовника на: послги1 категорії та послуги 2 категорії.

Згідно з п. 1.3.1 додаткової угоди з метою погодження надання послуг виконавцем, замовник за допомогою засобів електронної пошти зобов'язаний надати виконавцеві заявку на надання юридичних послуг. В заявці замовником обов'язково вказується дата подання заявки , категорія послуг, відповідно до п. 1.2 цієї додаткової угоди, найменування клієнта замовника, предмет спору та інші умови, які замовник вважає за необхідне зазначити.

Сторони домовились, що оплата послуг виконавця здійснюється замовником в гривнях в порядку передплати за кожну стадію надання послуг на підставі рахунку, що виставляється виконавцем. Впродовж 3 (трьох) робочих днів після завершення відповідної стадії надання послуг, виконавець надсилає замовнику акт виконаних послуг за таку стадію надання послуг. Замовник зобов'язаний підписати акт впродовж 3 (трьох) робочих днів з дня надіслання акту виконавцем та повернути виконавцю (п. 2.8, 2.9 додаткової угоди).

Разом з тим, матеріали справи не містять заявку на надання юридичних послуг від 22.08.2016р. №429; рахунку-фактуру, акту виконаних послуг, на підставі яким можливо визначити ціну наданих з боку виконавця послуг, зокрема, їх категорію.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, погоджуючись з висновками місцевого суду, додатково зазначає, що умовами п.2 додаткової угоди від 10.08.2015р. №206, яка є невід'ємною частиною договору про надання юридичних послуг від 09.06.2010р. №17/2010 сплата таких послуг (розмір якої заявлено як частина понесених реальних збитків) поставлена в залежність від фактичного надання їх юридичною фірмою, факт здійснення чого (надання послуг) в порядку положень вказаного договору в рамках справи, яка розглядається, не доведено.

При цьому, авансування позивачем юридичних послуг з представництва інтересів у суді в межах договору надання юридичних послуг від 09.06.2010р., надання яких не є обов'язковим наслідком допущених відповідачем порушень, без яких законодавчо позивач не обмежений в самостійності здійснення захисту своїх прав, не є його реальними збитками.

Позивач жодною мірою не позбавлений був самостійно вживати заходів із захисту своїх інтересів залучення посередників є його власним вибором, здійснення якого не визначається порушенням відповідача.

Таким чином, витрати, які включені позивачем до складу прямих збитків, завданих у зв'язку з порушенням відповідачем своїх зобов'язань за договором, не відповідають вимогам ст.22 Цивільного кодексу України та ст.225 Господарського кодексу України, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вимоги позивача про стягнення збитків (прямих збитків) у розмірі 16200,00 грн.

Щодо позовних вимог у частині стягнення збитків - упущеної вигоди у розмірі 69407,26 грн. судова колегія виходить з наступного.

Позивач вважає, що збитки, що полягають в упущеній вигоді у розмірі 69407,26 грн. виникли у зв'язку з припиненням договору, при укладенні якого позивач сподівався отримати доходи упродовж дії договору, при належному виконанні умов договору відповідачем у вигляді процентів і комісій, які входять до складу лізингового платежу.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора (позивача у справі), обов'язок доказування розміру збитків, завданих йому порушенням зобов'язання, відповідно до ст.623 Цивільного кодексу України, і доведення того, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані у разі використання об'єкта лізингу.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

З матеріалів справи убачається, що договір фінансового лізингу від 07.05.2013р. №00007325 розірваний у позасудовому порядку, у зв'язку з відмовою позивача від вказаного договору, про що не заперечує позивач.

Відповідно до частини 2 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

З огляду на зазначене, після розірвання договору у позивача відсутні будь-які підстави вимагати сплати невиплачених процентів та комісій за лізинговими платежами з листопада 2016 року по квітень 2018 року, які при цьому, не можуть бути кваліфіковані як збитки, в тому числі, упущена вигода у розумінні ст.22 Цивільного кодексу України.

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 29.10.2013р. у справі № 7/5005/2240/2012, наслідком розірвання договору є відсутність обов'язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність і, відповідно, відсутність права вимагати його оплати.

Крім того, зарахування до бази розрахунку збитків (упущеної вигоди) лізингових платежів як частини відшкодування вартості предмету лізингу суперечить як умовам договору, так і законодавчим положенням про фінансовий лізинг, якими передбачена сплата частини вартості предмету лізингу як умова про право лізингоодержувача на викуп предмету лізингу. Дострокове припинення договору фінансового лізингу є одночасно припиненням права лізингоодержувача на викуп предмета лізингу. Тому такий лізинговий платіж не може бути складовою упущеної вигоди лізингодавця.

Аналогічна позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 06.08.2014р. у справі №910/18234/13.

Оскільки право власності на предмет лізингу від позивача до відповідача не перейшло, позовні вимоги щодо стягнення з останнього такої складової частини лізингового платежу, як відшкодування вартості цього майна, яке залишилось у власності позивача, є безпідставним.

З огляду на викладене, апелянтом (позивачем), як у суді першої, так і апеляційної інстанцій не доведено наявності обов'язкових умов для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування збитків, отже, господарський суд дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення збитків (упущеної вигоди), що виникли у зв'язку з припиненням договору в розмірі 69407,26 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства, місцевий господарський суд законно та обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 101233,62 грн., пені у розмірі 5095,85 грн., 3% річних у розмірі 4169,02 грн. та інфляційних втрат у розмірі 20692,51 грн. та відмову в задоволенні позову в частині вимог про стягнення плати за фактичний час користування об'єктом лізингу у сумі 106132,21 грн., збитків у розмірі 85607,26 грн. та штрафу у сумі 4496,56 грн.

У відповідності до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження у ході судового розгляду, тоді як господарським судом першої інстанції у повній мірі з'ясовані та правильно оцінені обставини у справі та прийняте ним рішення є законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не убачає. Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не було допущено порушень норм процесуального права, які є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 99, 101, п. 1 ч. ст.103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 14.12.2016р. у справі №922/3609/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 21.03.2017р.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя В.О. Фоміна