ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.03.2017 Справа № 920/57/17

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., розглянувши матеріали справи № 920/57/17:

pа позовом Конотопської міської ради Сумської області, м. Конотоп,

Сумська область,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумський оптовий

ринок», м. Суми,

про скасування державної реєстрації права власності,

Представники сторін:

Від позивача - представник Самусь А.І. (довіреність № 01-27/1 від 03.01.2017);

Від відповідача - не прибув;

При секретарі судового засідання Малюк Р.Б.

Особа, що здійснює відеозапис судового засідання - член Національної спілки журналістів України Овдей Олег Федорович (посвідчення № 27259)

Суть спору: позивач подав позовну заяву № 0119/25 від 11.01.2017, в якій просить суд скасувати запис в реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо реєстрації за товариством з обмеженою відповідальністю «Сумський оптовий ринок» права власності на нерухоме майно, зареєстрованого за адресою: Сумська область, м. Конотоп, вулиця Ватутіна (Євгена Коновальця), будинок 2а, а саме на будинок, загальною площею 99,7 кв.м., реєстраційний номер 71189.

09.03.2017 позивачем надано до суду заяву про долучення до матеріалів справи додаткових документів: Інформації КП «Конотопське МБТІ» щодо відсутності забудов по вул. Євгена Коновальця, 2А від 01.03.2017 № 224, витягу з журналу реєстрації вихідної кореспонденції у грудні 2015 року, довідка начальника відділу з питань державної реєстрації Конотопської міської ради, Інформації начальника управління Держгеокадастру у Конотопському районі, Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Зазначені документи оглянуті судом в судовому засіданні та долучені до матеріалів справи.

09.03.2017 позивачем подано заяву з проханням надати дозвіл на здійснення фотозйомкию відео- та аудіо запису в залі судового засідання під час розгляду справи, у зв'язку з тим, що вона набула широкого розголосу серед мешканців міста та потребує висвітлення в засобах масової інформації, дозвіл надати члену Національної спілки журналістів України Овдею Олегу Федоровичу.

В судовому засіданні представник позивача підтримав подане клопотання та просив надати Овдею Олегу Федоровичу дозвіл на здійснення відеозапису судового засідання. Овдей О.Ф. надав суду посвідчення члена Національної спілки журналістів України. Суд перевірив посвідчення журналіста та повернув його.

Відповідно до ст. 4-4 ГПК України розгляд справ у господарських судах відкритий, за винятком випадків, коли це суперечить вимогам щодо охорони державної, комерційної або банківської таємниці, або коли сторони чи одна з сторін обґрунтовано вимагають конфіденційного розгляду справи і подають відповідне клопотання до початку розгляду справи по суті.

Про розгляд справи у закритому засіданні або про відхилення клопотання з цього приводу виноситься ухвала.

Судовий процес фіксується технічними засобами та відображається у протоколі судового засідання у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» особи, присутні в залі судового засідання, представники засобів масової інформації можуть проводити в залі судового засідання фотозйомку, відео- та аудіозапис з використанням портативних відео- та аудіотехнічних засобів без отримання окремого дозволу суду, але з урахуванням обмежень, встановлених законом. Трансляція судового засідання здійснюється з дозволу суду.

Проведення в залі судового засідання фотозйомки, відеозапису, а також трансляція судового засідання повинні здійснюватися без створення перешкод у веденні засідання і здійсненні учасниками судового процесу їхніх процесуальних прав. Суд може визначити місце в залі судових засідань, з якого має проводитися фотозйомка, відеозапис.

На підставі викладеного, суд вирішив задовольнити клопотання позивача та надати члену Національної спілки журналістів України Овдею Олегу Федоровичу дозвіл на здійснення відеозапису судового засідання.

В судовому засіданні 09.03.2017 представник позивача надав пояснення щодо позовних вимог та позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини не з'явлення суду не повідомив, вимоги ухвал суду від 30.01.2017, 16.02.2017 та 28.02.2017 щодо надання обгрунтованого письмового відзиву на позовну заяву не виконав.

Ухвала суду від 30.01.2017 про порушення провадження у справі, направлена на адресу відповідача, вказану позивачем у позовній заяві та яка відповідає інформації зазначеній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців: м. Суми, вул. Шевченка, 5, повернута на адресу суду відділенням поштового зв'язку, з зазначенням підстав повернення: «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 ГПК України.

За змістом цієї норми, зокрема, у разі якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - зазначеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, беручи до уваги, що відповідач про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, ухвала про порушення провадження у справі направлялась відповідачу за його юридичною адресою, про причини нез'явлення суду не повідомлено, враховуючи достатність часу, наданого позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та надання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принцип змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

У своїй позовній заяві позивач вказує на те, що рішеннями Конотопської міської ради (сьоме скликання п'ятнадцята сесія) від 28 липня 2016 року надано дозвіл Конотопській міській раді на розроблення землевпорядної документації по вул. Євгена Коновальця (район магазину «Еко-Маркет») для влаштування скверу відпочинку.

Як зазначає позивач, під час виконання дій щодо розроблення землевпорядної документації, позивачу стало відомо, що за відповідачем ТОВ «Сумський оптовий ринок» зареєстроване право власності на будинок, розташований в м. Конотоп по вул. Ватутіна (Євгена Коновальця), 2 а.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно містяться відомості про право власності на будинок, розташований за адресою: Сумська область, м. Конотоп по вул. Ватутіна (Євгена Коновальця), 2а, яке зареєстроване за Товариством з обмеженою відповідальністю «Сумський оптовий ринок». Загальна площа (кв.м): 99,7, житлова площа (кв.м): 60,8, площа земельної ділянки (кв.м): 1927, загальна вартість нерухомого майна (грн): 29799. Технічний опис майна: житловий будинок, огорожа.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач придбав майно за адресою Сумська область, м. Конотоп, вул. Ватутіна, 2а на підставі договору купівлі-продажу ВМА № 785006, 24.12.2008, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу М.М. Онопрієнко р№6530.

Також з матеріалів справи вбачається, що влітку 2016 року вищезазначений будинок згорів, згідно звітів про причини пожежі від 26.04.2016 та 04.07.2016 причиною виникнення пожежі стало занесення стороннього джерела запалювання ззовні та необережне поводження з вогнем невстановлених осіб.

Відповідно до листа Комунального підприємства «Конотопське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 01.03.2017 № 224, повідомлено, що виходом інженера-інвентаризатора від 01.03.2017 встановлено, що житловий будинок та господарчо-побутові будівлі по вул. Євгена Коновальця, 2а у м. Конотопі Сумської області розібрані. Земельна ділянка вільна від забудов.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що реєстрація права власності за відповідачем порушує права міської ради як власника, оскільки цей факт заважає в повному обсязі реалізувати свої права відносно земельної ділянки по вул. Євгена Коновальця (біля магазину «Еко-Маркет»).

Однак, в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження того що земельна ділянка за адресою: Сумська область, м. Конотоп по вул. Євгена Коновальця, 2а перебуває на праві власності чи іншому правовому титулі саме позивача - Конотопської міської ради, як станом на 29.12.2008 - на день прийняття рішення про державну реєстрацію нерухомого майна за відповідачем, так і час розгляду даної справи. Також не надано документів, які б безспірно доводили, що спірна земельна ділянка по вул. Євгена Коновальця, 2а у м. Конотопі Сумської області, на якій розташоване нерухоме майно, що перебуває у власності відповідача та земельна ділянка зазначена у Рішенні Конотопської міської ради від 28.07.2016, а саме земельної ділянки по вул. Євгена Коновальця (біля магазину «Еко-Маркет»), є тотожніми (однією і тією ж земельною ділянкою).

Проаналізувавши в сукупності подані документи та норми чинного законодавства України господарський суд під час вирішення спору у даній справі приходить до наступних висновків:

Відповідно до ст. 349 Цивільного кодексу України, право власності на майно припиняється в разі його знищення, при цьому право власності на майно, яке підлягає державній реєстрації, припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Якщо майно, що було знищено, підлягає державній реєстрації, то право власності на нього припиняється не з моменту знищення такого майна, а з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру (ст. 182 Цивільного кодексу України).

Тобто, припинення права власності на таке майно пов'язується з фактом звернення власника до відповідного органу та наявності рішення цього органу про виключення знищеної речі з державного реєстру. З моменту внесення відповідних змін до реєстру припиняється право на це майно.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Як встановлено раніше судом, відповідач на день звернення з позивача з позовною заявою до суду є власником будинку, розташованого за адресою Сумська область, м. Конотоп, вул. Євгена Коновальця, 2а. Право власності на вказане нерухоме майно з 29.12.2008 зареєстроване за відповідачем, що підтверджується інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 12).

Актами про пожежу від 16.04.2016 та від 04.07.2016 зафіксовано факт підпалу та пошкодження вогнем приміщення будівлі за адресою: Сумська область, м. Конотоп, вул. Євгена Коновальця, 2а.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження того, що відповідач в свою чергу звертався із відповідною заявою, а саме заявою про внесення змін щодо свого майна, до реєстраційних органів, а відтак у Позивача відсутні підстави для визнання права власності Відповідача припиненим.

Матеріалами справи не підтверджується також факт звернення позивача до відповідача з пропозицією про відчуження (придбання) спірного майна шляхом укладення цивільно-правових угод: купівлі - продажу, міни, дарування, оренди з викупом, чи добровільної відмови власника від права власності на будівлю, інш.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Пунктом 20 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 встановлено, що за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації. Відповідно до п.22 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 державний реєстратор на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав вносить записи до Державного реєстру прав.

За таких обставин чинним законодавством передбачено, що запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру прав на підставі рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав, проте, позивачем позовній заяві ставиться вимога - про скасування запису в реєстрі прав власності на нерухоме майно що зареєстроване за ТОВ «Сумський оптовий ринок».

Таким чином, в суду є всі підстави вважати, що позивачем обрано спосіб захисту порушеного права, який не передбачено чинним законодавством України.

Що стосується відповідача по справі, до якого заявлено вказані позовні вимоги, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» проведення державної реєстрації речових прав та їх обтяжень належить до сфери діяльності органів державної реєстрації прав - структурних підрозділів територіальних органів Міністерства юстиції України.

Відповідач до якого пред'явлено позов - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумський оптовий ринок», не виконує функції по державній реєстрації нерухомого майна, а тому позовні вимоги щодо скасування запису в реєстрі прав власності на нерухоме майно до зазначеної юридичної особи є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Суд, дослідивши подані позивачем докази і на підставі цих доказів з урахуванням обставин по справі та діючого законодавства дійшов до висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими.

Згідно зі ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог - відмовити.

Повний текст рішення складено 13.03.2017.

Суддя С.В. Заєць