РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2017Справа №910/23284/16
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця до Державної організації "Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки "медицина" і "фармація" при міністерстві охорони здоров'я України, третя особа-1: Міністерство охорони здоров'я України, третя особа-2: Регіональне відділення фонду державного майна України по м. Києву про визнання угоди про співпрацю удаваним правочином, визнання його недійсним, виселення та стягнення 533 440,64 грн. збитків, за участю представників позивача - Грош М.П., довіреність №120/2-871 від 23.05.2016 року, Хасіна І.Б., довіреність №б/н, від 04.01.2017р. відповідача -Деделидивки С.Г., довіреність №б/н від 04.01.2017 року, третьої особи-1 - не з'явився, третьої особи-2 - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання угоди про співпрацю №1 від 18.01.2013 року удаваним правочином та визнання її недійсною, про виселення відповідача з частини нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 22 та про стягнення з відповідача на користь позивача збитків за час користування приміщеннями, які складаються з орендної плати у сумі 18 грн., витрат нa комунальні послуги у сумі 138 405,08 грн. та упущеної вигоди у сумі 395 017,56 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.12.2016 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 25.01.2017 року.

23.01.2017 року відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

23.01.2017 року представником третьої особи-2 через канцелярію суду надано письмові пояснення по справі.

25.01.2017 року в судовому засіданні представником третьої особи-1 суду надано письмові пояснення по справі.

01.02.2017 року позивачем через канцелярію суду надано заяву про зміну предмету позову, в якій він просив суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні позивачем нежитловими приміщеннями фармацевтичного корпусу, розташованого по вул. Пушкінській, 22 в м. Києві, шляхом виселення відповідача з нежитлових приміщень загальною площею 174,1 кв. м, розташованих на 3-му та 6-му поверхах фармацевтичного корпусу НМУ ім. О.О.Богомольця по вул. Пушкінській, 22, а саме:

- Кімната (кабінет) №301 (аудиторія) площею 16,2 кв.м;

- Кімната (кабінет) №302 (кабінет директора) площею 16,1 кв.м;

- Кімната (кабінет) №303 (кладова) площею 15,4 кв.м;

- Кімната (кабінет) №304 площею 21.9 кв.м;

- Кімната (кабінет) №306 площею 24.7 кв.м;

- Кімната (кабінет) №307 (аудиторія) площею 26,5 кв.м;

- фасадний балкон, вхід до якого розташований в кабінеті №303, площею 6.24 кв.м;

- коридор загального користування 3-го поверху під №2 площею 28,0 кв.м;

- санітарний вузол, що складається з двох кімнат (умивальник, вбиральня) під №8 та №9, площею 1,4 кв.м та 1,4 кв.м, загальною площею 2,8 кв.м;

- мезонін, розташований на 6 (шостому) поверсі, вхід до якого здійснюється з пожежного входу, площею 16,17 кв.м., яка прийнята судом до розгляду.

01.02.2017 року позивачем через канцелярію надано суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач, окрім інших позовних вимог, просив стягнути з відповідача суму витрат зa комунальні послуги у розмірі 169 091,68 грн., яка прийнята судом до розгляду.

23.02.2017 року позивачем через канцелярію суду надано заяву, в якій він просив суд стягнути з відповідача суму витрат зa комунальні послуги у розмірі 62 439,05 грн. Заява щодо зменшення позовних вимог в частині стягнення витрат зa комунальні послуги приймається судом до розгляду.

Представники третьої особи-1 та третьої особи-2 в судове засідання 01.03.2017 року не з'явилися, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Враховуючи те, що нез'явлення представників третьої особи-1 та третьої особи-2 не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представників третьої особи-1 та третьої особи-2.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме: позовні вимоги про визнання угоди про співпрацю №1 від 18.01.2013 року удаваним правочином та визнання її недійсною не підлягають задоволенню; позовні вимоги про виселення відповідача з частини нежитлового приміщення площею 174,1 кв. м, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 22 підлягають задоволенню, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача збитків за час користування приміщеннями, які складаються з витрат нa комунальні послуги у сумі 62 439,05 грн. підлягають задоволенню, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача збитків з орендної плати у сумі 18 грн. та упущеної вигоди у сумі 395 017,56 грн. не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Предметом позову є вимоги позивача про визнання угоди про співпрацю №1 від 18.01.2013 року удаваним правочином та визнання її недійсною, про зобов'язання відповідача усунути перешкоди у користуванні позивачем нежитловими приміщеннями фармацевтичного корпусу, розташованого по вул. Пушкінській, 22 в м. Києві, шляхом виселення відповідача з нежитлових приміщень загальною площею 174,1 кв. м, розташованих на 3-му та 6-му поверхах фармацевтичного корпусу НМУ ім. О.О.Богомольця по вул. Пушкінській, 22, а саме:

- Кімната (кабінет) №301 (аудиторія) площею 16,2 кв.м;

- Кімната (кабінет) №302 (кабінет директора) площею 16,1 кв.м;

- Кімната (кабінет) №303 (кладова) площею 15,4 кв.м;

- Кімната (кабінет) №304 площею 21.9 кв.м;

- Кімната (кабінет) №306 площею 24.7 кв.м;

- Кімната (кабінет) №307 (аудиторія) площею 26,5 кв.м;

- фасадний балкон, вхід до якого розташований в кабінеті №303, площею 6.24 кв.м;

- коридор загального користування 3-го поверху під №2 площею 28,0 кв.м;

- санітарний вузол, що складається з двох кімнат (умивальник, вбиральня) під №8 та №9, площею 1,4 кв.м та 1,4 кв.м, загальною площею 2,8 кв.м;

- мезонін, розташований на 6 (шостому) поверсі, вхід до якого здійснюється з пожежного входу, площею 16,17 кв.м. та про стягнення з відповідача на користь позивача збитків за час користування приміщеннями, які складаються з орендної плати у сумі 18 грн., витрат нa комунальні послуги у сумі 62 439,05 грн. та упущеної вигоди у сумі 395 017,56 грн.

Позовні вимоги в частині визнання угоди про співпрацю №1 від 18.01.2013 року удаваним правочином та визнання її недійсною позивач обґрунтовує тим, що за своїм змістом дана угода є фактично договором оренди державного майна, а відповідно до статті 235 ЦК України правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили є удаваним.

Згідно положень ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За приписами статей 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, іншим актам цивільного законодавства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

В силу приписів ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Частиною 1 ст.759 ЦК України визначено поняття договору найму (оренди), за яким наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Судом встановлено, що на виконання наказу МОЗ України від 15.01.1999 року №7 «Про заходи щодо виконання наказу МОЗ від 14.08.1998 року №251 «Про затвердження Положення про систему ліцензійних інтегрованих іспитів фахівців з вищою освітою напрямів «Медицина» і «Фармація» було видано наказ МОЗ України від 03.05.1999 року № 105 «Про затвердження Статуту «Центру тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» та «Фармація», яким було наказано затвердити статут Центру, розмістити Центр за адресою: м. Київ вул. Пушкінська, 22 надавши йому в оперативне управління приміщення площею 100 кв.м. (кімнати 307, 308) та Ректору Національного медичного університету ім. О.О.Богомольця Гончаруку Є.Г. забезпечити вивільнення зазначених приміщень і передачу їх Центру тестування.

18.01.2013 року між Національним медичним університетом ім. О.О. Богомольця (далі - НМУ) та Державною організацією "Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки "медицина" і "фармація" при міністерстві охорони здоров'я України (далі - ДО «ЦЕНТР ТЕСТУВАННЯ») укладено угоду про співпрацю № 1, згідно предмету якого сторони приймають на себе взаємні обов'язки щодо спільної організації, удосконаленню навчального процесу на до дипломному та післядипломному етапах підготовки фахівців з напрямів «медицина» та «фармація», ефективному використанню матеріальних, кадрових, фінансових ресурсів, наукового потенціалу, які спрямовані на покращення якості підготовки спеціалістів. Робота по функціонуванню ДО «ЦЕНТР ТЕСТУВАННЯ», роботі комітетів фахових експертиз, як складові професійних викладачів складу ВНЗ 1-ІV рівнів акредитації та підвищенню кваліфікації здійснюється на площах 100 кв.м. НМУ (м. Київ, вулиця Пушкінська, 22)., згідно наказу МОЗ від 03.05.1999 р №105.

Пунктом 2.1. угоди визначено обов'язки НМУ, зокрема:

2.1.1. Створити належні умови для проведення спільної діяльності, зазначеної в п. 1.1 даної угоди спільно з фахівцями НМУ.

2.1.2. Брати участь та залучати висококваліфікованих фахівців з числа науково-педагогічних співробітників для проведення фахової експертизи з метою поповнення бази тестових завдань на безоплатній основі.

2.1.3 Надавати на безоплатній основі аудиторії для проведення тестових екзаменів ліцензійних іспитів, та їх перескладання.

Пунктом 2.2. угоди визначено обов'язки ДО «ЦЕНТР ТЕСТУВАННЯ», зокрема:

2.2.1. Поширювати у навчальний процес сучасні форми і методи педагогічного оцінювання, що базуються на досягненнях медичної науки і практики охорони здоров'я. Забезпечувати науково-педагогічних співробітників матеріалами для підготовки та проведення тестування.

2.2.2. Брати участь в організації та проведенні семінарів, наукових конференцій, експертних комісій, тощо.

2.2.3. Дотримуватись правил внутрішнього розпорядку НМУ.

Спірна угода не відповідає вимогам ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, оскільки жодне майно за спірною угодою не передавалось відповідачу у користування за плату, а тому спірна угода не може бути визначена, як договір оренди.

Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин, які в силу вимог 203, 215 ЦК України є підставами для визнання недійсною спірної угоди.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Отже, за заявленими вимогами про визнання угоди про співпрацю №1 від 18.01.2013 року удаваним правочином та визнання її недійсною позивачем не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочинів недійсними.

Таким чином, правові підстави для визнання угоди про співпрацю №1 від 18.01.2013 року удаваним правочином та визнання її недійсною відсутні, тому в цій частині позову слід відмовити.

Позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні позивачем нежитловими приміщеннями фармацевтичного корпусу, розташованого по вул. Пушкінській, 22 в м. Києві, шляхом виселення відповідача з нежитлових приміщень загальною площею 174,1 кв. м, розташованих на 3-му та 6-му поверхах фармацевтичного корпусу НМУ ім. О.О. Богомольця по вул. Пушкінській, 22. мотивовані тим, що відповідач, без будь-яких правових підстав, на даний час займає приміщення, що знаходиться на балансі позивача та передане йому наказом МОЗ України від 08.04.2016 року № 329 в оперативне управління.

Вимогами статті 134 Господарського кодексу України визначено, що основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

Згідно ст. 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Наказом МОЗ України від 08.04.2016 року № 329 «Про закріплення окремого нерухомого майна державної форми власності» закріплено за позивачем на праві оперативного управління нерухоме майно державної власності, зокрема, Фармацевтичний корпус за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 22, загальною площею 2433,6 кв.м.

Згідно витягу з Єдиного реєстру об'єктів державної власності щодо державного майна від 13.10.2016 року позивач є балансоутримувачем нерухомого майна державної власності, зокрема, Фармацевтичного корпусу за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 22, загальною площею 2433,6 кв.м.

Враховуючи, що Фармацевтичний корпус за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 22, загальною площею 2433,6 кв.м. на даний час знаходиться на балансі позивача та передане йому наказом МОЗ України від 08.04.2016 року № 329 в оперативне управління, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні позивачем нежитловими приміщеннями фармацевтичного корпусу шляхом виселення відповідача з нежитлових приміщень загальною площею 174,1 кв.м, є обґрунтованими і тому підлягають задоволенню.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача збитків за час користування приміщеннями, які складаються з витрат за сплачені комунальні послуги у розмірі 62 439,05 грн. мотивовані тим, що відповідач в період з січня 2014 року по грудень 2016 року користувався нежитловими приміщеннями загальною площею 174,1 кв. м, розташованими на 3-му та 6-му поверхах фармацевтичного корпусу НМУ ім. О.О. Богомольця по вул. Пушкінській, 22 і тому зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати на комунальні послуги.

Відповідно до частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Обов'язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Отже, зменшення майнових благ внаслідок неправомірних дій наступає об'єктивно, тобто незалежно від волевиявлення сторони, як наслідок невиконання зобов'язань.

Обов'язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком, а невиконання зобов'язань - причиною.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, виключає його відповідальність.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Поясненнями позивача, частково відповідача, розшифровками рахунків абонента, актами приймання-передачі послуг, актами надання послуг обліковими картками (табуляграмами), платіжними дорученнями, розрахунком комунальних витрат, стверджується факт надання відповідачу в період з січня 2014 року по грудень 2016 року комунальних послуг, а також підтверджується фактичне користування відповідачем цими послугами та наявність заборгованості у останнього перед позивачем з відшкодування витрат за комунальні послуги у сумі 62 439,05 грн.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи:

1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики;

2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території;

3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630 (далі - Правила).

Згідно з п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами законодавства споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 25.11.2014 року, постановах Вищого господарського суду України від 15.05.2014 р. у справі № 5011-31/17255-2012, від 17.08.2015 року у справі №910/6338/14, від 29.07.2015 року у справі №910/18704/14.

За таких обставин, позовні вимоги в частині відшкодування відповідачем на користь позивача збитків за час користування приміщеннями, які складаються з витрат за сплачені комунальні послуги у розмірі 62 439,05 грн., є обґрунтованими і тому підлягають задоволенню.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 18 грн. збитків у вигляді недоотриманої орендної плати та 395 017,56 грн. упущеної вигоди, позивач обґрунтовує можливістю здачі спірного приміщення, яким користується відповідач в оренду і отримання коштів за його оренду.

Проте, позивачем не надано доказів, того що він гарантовано отримав би відповідну вигоду у разі, якщо його право не було порушено відповідачем та не надано точних даних, які б безспірно підтверджували реальну можливість отримання вказаних позивачем грошових сум, а твердження позивача, про те, що він міг отримати за оренду спірного приміщення кошти згідно наданого ним розрахунку не підтверджено належними та допустимими доказами в розумінні ст. 34 ГПК України, вимоги позивача обґрунтовується умовним припущенням про можливість отримання ним прибутку в результаті можливої здачі приміщень в оренду потенційним орендарям.

За таких обставин в позові в частині відшкодування позивачу 18 грн. збитків у вигляді недоотриманої орендної плати та 395 017,56 грн. упущеної вигоди слід відмовити.

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Усунути перешкоди у користуванні Національним медичним університетом ім. О.О. Богомольця (01601, місто Київ, БУЛЬВАР ТАРАСА ШЕВЧЕНКА, будинок 13; код 02010787) нежитловими приміщеннями фармацевтичного корпусу, розташованого по вул. Пушкінській, 22 в м. Києві, шляхом виселення Державної організації "Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки "медицина" і "фармація" при міністерстві охорони здоров'я України (01601, місто Київ, ВУЛ.ПУШКІНСЬКА, будинок 22; код 21707413) з нежитлових приміщень загальною площею 174,1 кв. м, розташованих на 3-му та 6-му поверхах фармацевтичного корпусу НМУ ім. О.О.Богомольця по вул. Пушкінській, 22, а саме:

- Кімната (кабінет) №301 (аудиторія) площею 16,2 кв.м;

- Кімната (кабінет) №302 (кабінет директора) площею 16,1 кв.м;

- Кімната (кабінет) №303 (кладова) площею 15,4 кв.м;

- Кімната (кабінет) №304 площею 21.9 кв.м;

- Кімната (кабінет) №306 площею 24.7 кв.м;

- Кімната (кабінет) №307 (аудиторія) площею 26,5 кв.м;

- фасадний балкон, вхід до якого розташований в кабінеті №303, площею 6.24 кв.м;

- коридор загального користування 3-го поверху під №2 площею 28,0 кв.м;

- санітарний вузол, що складається з двох кімнат (умивальник, вбиральня) під №8 та №9, площею 1,4 кв.м та 1,4 кв.м, загальною площею 2,8 кв.м;

- мезонін, розташований на 6 (шостому) поверсі, вхід до якого здійснюється з пожежного входу, площею 16,17 кв.м.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Державної організації "Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки "медицина" і "фармація" при міністерстві охорони здоров'я України (01601, місто Київ, ВУЛ.ПУШКІНСЬКА, будинок 22; код 21707413) на користь Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця (01601, місто Київ, БУЛЬВАР ТАРАСА ШЕВЧЕНКА, будинок 13; код 02010787) 62 439,05 (шістдесят дві тисячі чотириста тридцять дев'ять) грн. 05 коп. збитків у вигляді витрат на комунальні послуги та 2 756 (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість) грн. 00 коп. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Після вступу рішення в законну силу видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 13.03.2017р.

Суддя С.О. Чебикіна