КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2017 р. справа№ 925/1236/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників:позивача - не з'явились

відповідача - не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртепло Черкаси"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.12.2016 р.

у справі № 925/1236/16 (суддя - Єфіменко В.В.)

за позовом Комунального підприємства теплових мереж Черкаського району

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртепло Черкаси"

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року Комунальне підприємство теплових мереж Черкаського району (далі - позивач) звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртепло Черкаси" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 218 128,87 грн за договором оренди індивідуально визначеного майна, що належить до районної комунальної власності № 15/09/14-9 від 15.09.2014 р., 48 088,89 грн пені, 23 599,95 грн інфляційних втрат, 4 547,78 грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду Черкаської області у справі № 925/1236/16 від 05.12.2016 р. позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Черкаської області від 05.12.2016 р., Товариство з обмеженою відповідальністю "Укртепло Черкаси" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що позивачем було безпідставно змінено розмір орендної плати в односторонньому порядку, оскільки останній розрахував орендну плату шляхом коригування орендної плати за попередній місяць з включенням до неї індекс інфляції за попередній місяць та ПДВ на індекс інфляції за поточний місяць, що суперечить п. 13 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу. Крім того, відповідач посилається на те, що орендна плата за період з початку дії договору, тобто з 03.12.2014 р. по 01.10.2016 р. збільшилась майже вдвічі, що суперечить ч. 1 ст. 286 ГК України, відповідно до якої орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від результатів господарської діяльності.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.01.2017 р. порушено апеляційне провадження у справі № 925/1236/16, а розгляд справи призначено на 07.02.2017 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2017 р. розгляд справи було відкладено до 02.03.2017 р.

В засідання суду, призначене на 02.03.2017 р., представники сторін вдруге не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Будь-яких доказів поважності причин відсутності зазначених представників суду не надано.

Неявка в судове засідання цих представників не перешкоджає розгляду скарги. Подальше відкладення призведе до затягування та порушення строків розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду. Наведене не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

15.09.2014 р. між Комунальним підприємством теплових мереж Черкаського району (далі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укртепло Черкаси" (далі - орендар) було укладено договір оренди № 15/09/14-9 індивідуально визначеного майна, що належить до районної комунальної власності (далі договір).

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування приміщення для службового користування площею 185 кв.м., та технічне устаткування з матеріально-технічними засобами, що розміщене за адресою: Черкаська обл. Черкаській р-н, с. Яснозіря, вул. Леніна, 89, вартість якого визначена згідно з експертною оцінкою, затвердженою рішенням Черкаської районної ради від 28.08.2014 р. Ринкова вартість майна згідно оцінки, станом на дату 01.08.2014 р., склала 227 390,00 грн без ПДВ, 272 868,00 грн з ПДВ. Майно передається в оренду з метою розміщення та роботи котельного обладнання.

Згідно з п. 3.1 договору орендна плата визначається на конкурсних засадах на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої рішенням районної ради, і становить без ПДВ за базовий місяць оренди 7 640,30 грн без ПДВ.

Як передбачено п. 3.2 договору оренди, орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Орендна плата перераховується орендодавцеві не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним (п. 3.3 договору).

Фактична передача майна була здійснена у грудні 2014 року, що підтверджується актом прийому-передачі, підписаного обома сторонами.

На виконання умов договору оренди між сторонами були підписані акти здачі-прийняття робіт на загальну суму 218 128,87 грн.

16.06.2016 р. позивач направив на адресу відповідача претензію № 85 з вимогою сплатити заборгованість за договором оренди до 01.07.2016 р.

Відповіді на вказану претензію відповідач не надав, заборгованість за укладеним договором оренди не сплатив.

Спір у справ виник у зв'язку з тим, що відповідач у період дії договору орендну плату у повному обсязі не сплатив, у зв'язку з чим сума його заборгованості, на думку позивача, склала 218 128,87 грн.

Як передбачено ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Плата за користуванням майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором ( ч. 5 ст. 762 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Предметом договору є майно, що належить до районної комунальної власності.

Відносини щодо оренди комунального майна регулюються, зокрема Законом України "Про оренду державного та комунального майна", а також постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786 "Про методику розрахунку і порядок використання плати за оренду державного майна".

Відповідно до п. 2. ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" укладений між сторонами договір оренди в частині істотних умов повинен відповідати типовому договору оренди відповідного майна. Типові договори оренди державного майна розробляє і затверджує Фонд державного майна України, типові договори оренди майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, затверджують відповідно Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування.

Встановлено, що укладений між сторонами договір оренди відповідає Типовому договору оренди, затвердженому рішенням Черкаської районної сесії від 29.01.2009 р. № 36-13/V,

Згідно зі ст. 12 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договiр оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленостi з усiх iстотних умов i пiдписання сторонами тексту договору.

За приписами ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендна плата за користування комунальним майном визначається не за погодженням сторін, а відповідно до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду, а також згідно п. 4 ст. 10 цього ж Закону - умови договору оренди є чинними на весь строк дії договору і у випадках, коли після його укладення (приведення у відповідність з цим Законом) законодавством встановлено правила, які погіршують становище орендаря.

Встановлено, що позивач взяті на себе зобов'язання з передачі відповідачу об'єкту оренди виконав, що підтверджується актом передачі-приймання індивідуально визначеного майна комунальної власності територіальної громади Черкаського району від 03.12.2014 р., який підписаний та скріплений печатками обох сторін.

Відповідач користувався орендованим майном у період з грудня 2014 року по вересень 2016 року включно, що підтверджується вищезазначеними актами здачі-прийняття робіт.

Умовами пункту 3.2 договору встановлено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Сторонами у справі щомісячно складалися та підписувалися акти здачі-прийняття робіт, у яких чітко визначалася сума орендної плати, що підлягає сплаті за кожний окремий місяць оренди, а тому відповідач був обізнаний про належну до сплати суму орендної плати та не заперечував проти розміру останньої.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що заборгованість з орендної плати за період з вересня 2015 року по вересень 2016 року включно підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача 218 128,87 грн.

Доводи скаржника про те, що орендна плата за період з початку дії договору, тобто з 03.12.2014 р. по 01.10.2016 р. збільшилась майже вдвічі, що суперечить ч. 1 ст. 286 ГК України, відповідно до якої орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від результатів господарської діяльності, колегія суддів вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.

Вбачається, що відповідач помилково рахує орендну плату без наростаючого підсумка з урахуванням індексу інфляції, що суперечить п. 13 Методики розрахунку орендної плати за оренду майна районної комунальної власності, Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а також п. 3.2 укладеного договору.

Крім того, за прострочення виконання грошового зобов'язання позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 48 088,89 грн пені за період з 01.09.2015 р. по 01.09.2016 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується орендодавцю, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати (п. 3.5 договору оренди).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статті 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та ч. 2 ст. 343 ГК України обмежують граничний розмір пені подвійною обліковою ставкою НБУ.

Отже, розмір пені не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України. Таку ж правову позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова ВСУ від 24.10.2011 р. у справі № 25/187).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги про стягнення пені, з урахуванням умов договору, укладеного між сторонами, підлягають задоволенню у розмірі 48 088,89 грн за період з 01.09.2015 р. по 01.09.2016 р.

Пеня нарахована позивачем відповідними періодами, при цьому, тривалість цих періодів не перевищує шестимісячного строку, який передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України.

Також, за неналежне виконання умов укладеного договору позивач просив суд стягнути з відповідача 23 599,95 грн інфляційних втрат та 4 547,78 грн 3% річних.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що 3 % річних, з урахуванням перерахунку суду, підлягають задоволенню у розмірі 23 599,95 грн інфляційних втрат та 4 547,78 грн 3% річних.

Доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 05.12.2016 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртепло Черкаси" задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртепло Черкаси" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Черкаської області від 05.12.2016 р. у справі № 925/1236/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 925/1236/16 повернути до Господарського суду Черкаської області.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко