ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2017 справа № 905/2962/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: від третьої особи-1: від третьої особи-2: ОСОБА_4, за довіреністю; не зявився; не зявився; не зявився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуСлужби автомобільних доріг у Донецькій області, м. Покровськ, Донецька область
на рішення Господарського суду Донецької області
від21.12.2016 (підписано 23.12.2016)
у справі№ 905/2962/16 (суддя Ю.С. Мельниченко)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком", м. Маріуполь, Донецька область
доСлужби автомобільних доріг у Донецькій області, м. Покровськ, Донецька область
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача1. Державного агентства автомобільних доріг України, м. Київ; 2. Управління Державної казначейської служби України у м. Покровську Донецької області, м. Покровськ, Донецька область
проcтягнення 673 802,71 грн.
В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року до господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком", м. Маріуполь, Донецька область (Позивач) із позовом до Служби автомобільних доріг у Донецькій області, м. Покровськ, Донецька область (Відповідач) про стягнення заборгованості за договором підряду №2-59 від 14.06.2013 у розмірі 534 761,53 грн., пені в розмірі 97 326,60 грн., 3 % річних у розмірі 13 581,46 грн., інфляційних втрат у розмірі 28 133,12 грн., а разом 673 802,71 грн.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 01.12.2016 до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача було залучено Державне агентство автомобільних доріг України, м. Київ та Управління Державної казначейської служби України у м. Покровську Донецької області, м. Покровськ, Донецька область.

Рішенням господарського суду Донецької області від 21.12.2016 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача основну заборгованість в сумі 534 761,53 грн., пеню в сумі 97 326,60 грн., 3%річних в сумі 13 581,46 грн., інфляційні втрати в сумі 19 234,29 грн. та витрати по оплаті судового збору в сумі 9 973,56 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати в частині стягнення пені в сумі 97 326,60 грн., 3% річних в сумі 13 581,46 грн., інфляційних втрат в сумі 19 234,29 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального права України.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на те, що з огляду на приписи п. 4.1 Договору, враховуючи, що бюджетне фінансування було відсутнє, то відсутні підстави до нарахування та стягнення штрафних санкцій.

Відповідач, крім того, наголошує, що судом першої інстанції не враховано, що обставини, які стали причиною прострочення оплати, виникли не з вини Служби автомобільних доріг.

Представник позивача вважав рішення суду законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, але через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи у відсутності його представника.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином.

У звязку з викладеним судова колегія вважає за можливе розглянути скаргу за наявними в справі матеріалами без представників відповідача та третіх осіб, що не скористалися своїм правом на участь у судовому засіданні апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.06.2013 між сторонами був укладений договір підряду №2-59 (далі Договір), відповідно до умов п. 1.1 якого позивач бере на себе зобовязання за завданням відповідача своїми силами і засобами, на власний ризик виконати послуги з поточного середнього ремонту автомобільної дороги Волноваха Тельманове, км 24+900 км 29+000 (обєкт) відповідно до затвердженої кошторисної документації та в обумовлений цим Договором термін, а відповідач прийняти закінчений поточним середнім ремонтом обєкт і оплатити вартість таких послуг.

Відповідно до п. 10.1 Договору (в редакції Додаткової угоди від 31.12.2015 до Договору), він діє до 31.12.2016.

Згідно до п. 2.1 Договору, його ціна становить 4 757 609,34 грн., в т.ч.: ПДВ 792 934,89 грн.

Відповідно п. 12.1 Договору, розрахунки проводяться шляхом оплати відповідачем протягом 20 банківських днів, при наявності коштів на бюджетних рахунках, після підписання Сторонами акта прийняття виконаних будівельних робіт (ф.КБ-2в). Пунктом 12.2 Договору встановлено, що до акта прийняття виконаних робіт додається довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (ф. КБ-3).

Пунктом 3.1. Договору (в редакції Додаткової угоди від 31.12.2015 до Договору), строк виконання робіт визначено до 31.12.2016.

На виконання умов Договору позивачем в червні 2013 року були проведені роботи з реконструкції автомобільної дороги Волноваха Тельманове, км 24+900 км 29+000 на загальну суму 534 761,53 грн., на підтвердження чого останнім було надано акти від 28.12.2015 приймання виконаних будівельних робіт за червень 2013 року №1219/1 на суму 5 826,23 грн., № 1219/2 на суму 528 935,30 грн. та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат № 1219/1-2 від 28.12.2015 на суму 534 761,53 грн., які підписані представниками сторін та скріплені печатками (а.с. 185-191, т. 1).

Крім того, позивачем надано податкову накладну №23 від 02.10.2015, що є підтвердженням здійснення господарської операції позивача формування податкового кредиту відповідно до вимог Податкового кодексу України.

Зазначені обставини також встановлені постановою Донецького окружного адміністративного суду у справі №805/120/16-а від 17.05.2016, яка набрала законної сили, зокрема, щодо факту підписання відповідачем та скріплення його печаткою актів виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт в тому числі за Договором підряду № 2-59 від 14.06.2013.

Згідно до ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Проте свої зобовязання з оплати за виконані роботи у визначений умовами Договору строк відповідач не виконав, доказів оплати не надав.

Через невиконання відповідачем своїх договірних обовязків у останнього перед позивачем утворилась сума заборгованості в розмірі 534 761,53 грн., доказів оплати якої суду не надано.

За таких підстав висновок суду першої інстанції про стягнення суми заборгованості в розмірі 534 761,53 грн. є вірним.

У звязку з невиконанням відповідачем свого зобовязання по оплаті виконаних робіт позивачем нарахована пеня в сумі 97 326,60 грн. за період з 28.01.2016 по 28.07.2016.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 14.7 Договору передбачено, що при затримці термінів перерахування платежів за виконані роботи з вини відповідача, він сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка від договірної ціни робіт за кожний день затримки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє у період за який сплачується пеня.

За змістом п. 6 ст.232 ГК України вказано, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судова колегія, дослідивши зроблений судом розрахунок пені в сумі 97 326,60 грн. (з урахуванням неможливості виходу за межі позовних вимог) на підставі п. 14.7 Договору та ст. 231 Господарського кодексу України, вважає його вірним.

Крім того позивачем заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 13 581,46 грн. за період з 28.01.2016 по 01.12.2016 та інфляційних в розмірі 28 133,12 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням того, що судом першої інстанції вірно визначений строк виконання зобов'язання за Договором (27.01.2016), судова колегія також вважає вірним рішення в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 13 581,46 грн. та інфляційних в розмірі 19 234,29 грн.

Заперечуючи проти стягнення з відповідача на користь позивача пені, 3% річних та інфляційних, відповідач зазначає, що з огляду на приписи п. 12.1 Договору, враховуючи, що бюджетне призначення було відсутнє, він не міг виконати зобовязання за Договором, відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Відповідач, наголошує, що судом першої інстанції не враховано, що обставини, які стали причиною прострочення оплати, виникли не з його вини, а внаслідок протиправних дій третьої особи-2, через те, що саме останнім було відмовлено відповідачу у реєстрації фінансових зобовязань та застосовано до нього захід впливу у вигляді попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства щодо реєстрації фінансових зобовязань № 40 від 29.12.2015.

Разом з тим, встановлення порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України не змінює обов'язку відповідача щодо оплати виконаних робіт за Договором.

В апеляційній скарзі відповідач також зазначає, що з огляду на приписи п. 12.1 Договору, враховуючи, що бюджетне фінансування було відсутнє, то відсутні підстави до нарахування та стягнення штрафних санкцій.

Зазначене твердження спростовується наступним.

Згідно з п.1.3 Положення про Службу автомобільних доріг у Донецькій області, служба є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Відповідно до п. 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України №01-06/374/2013 від 18.02.2013 "Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України)", відсутність фінансування не може бути підставою для звільнення замовника від обов'язку оплати відповідних робіт, оскільки в разі відсутності коштів для оплати замовник був вправі та мав фактичну можливість призупинити виконання умов договору з моменту виявлення відсутності коштів для оплати робіт, а не приймати їх результати.

Згідно з частиною першої статті 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Враховуючи викладене, відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання.

Аналогійна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №11/446 від 15.05.2012.

Крім того, судова колегія не приймає до уваги твердження відповідача щодо вчинення ним всіх заходів щодо запобігання прострочення виконання грошового зобовязання, оскільки факт звернення відповідача до Донецького окружного адміністративного суду, яким він свої доводи обґрунтовує, стосується лише оспорювання притягнення його до відповідальності у вигляді попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства щодо реєстрації фінансового зобовязання, проте ці дії не направлені на виконання саме спірного зобовязання.

На вимогу ухвали судової колегії від 13.02.2017 щодо зясування причин підписання акту виконаних в 2013 році робіт лише наприкінці 2015 року відповідачем надані пояснення, що саме через відсутність фінансування відповідач вважав неможливим прийняти виконаний позивачем в 2013 році обсяг робіт.

Отже судова колегія вважає таким, що порушене право позивача на отримання оплати за виконані роботи на підставі вищезазначеного Договору, а отже погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності в матеріалах справи доказів здійснення всіх залежних від відповідача заходів щодо належного виконання зобов'язання за Договором та відсутності підстав до звільнення відповідача від відповідальності за прострочення виконання грошового зобовязання.

Будь-яких порушень норм процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 21.12.2016 року у справі № 905/2962/16 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

З урахуванням того, що сплата судового збору для відповідача при поданні ним апеляційної скарги була відстрочена до прийняття постанови по справі, з урахуванням результату розгляду справи, судова колегія вважає за необхідне покласти судові витрати по справі за подання апеляційної скарги на відповідача, стягнувши їх до Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Донецькій області, м. Покровськ, Донецька область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 21.12.2016 року у справі № 905/2962/16 залишити без змін.

Стягнути зі Служби автомобільних доріг у Донецькій області (, місцезнаходження: 85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Поштова, буд. 20) на користь Державного бюджету України витрати зі сплати судового збору у сумі 11 117,74 грн.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді: О.О. Радіонова

ОСОБА_3