ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2017 року Справа № 904/9/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Пархоменко Н.В. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.,

при секретарі судового засідання: Дон О.Я.

представники сторін:

від позивача: Трубіна Т.В., представник, довіреність №30-1/56404 від 29.12.2016 року;

від відповідача: Соболєва М.Н., представник, довіреність №3 від 03.01.2017 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2017 року, прийняту за наслідками розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство матеріально-технічного забезпечення "Агро-Комплект" про розстрочку виконання рішення, у справі №904/9/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство матеріально-технічного забезпечення "Агро-Комплект", с. Олександропіль Солонянського району Дніпропетровської області

про стягнення 12 607,97 швейцарських франків та пені у сумі 183 011,94 грн.

В С Т А Н О В И В:

07 лютого 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю підприємство матеріально-технічного забезпечення "Агро-Комплект" звернулося до господарського суду з заявою, в якій просило розстрочити виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2016 року у справі №904/9/15 на 2 роки згідно графіку наведеного у прохальній частині заяви, починаючи з березня 2017 року по лютий 2019 року, зі сплатою щомісячного платежу у зазначеному періоді у сумі 18 833,92 грн., а останньому місяці розстрочки - 18 833,97 грн.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2017 року у справі №904/9/15 (суддя Євстигнеєва Н.М.) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство матеріально-технічного забезпечення "Агро-Комплект" про розстрочку виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2016 року у справі №904/9/15 задоволено повністю: надано розстрочку виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2016 року у справі №904/9/15 строком на 24 (двадцять чотири) місяці починаючи з березня 2017 року по лютий 2019 року включно в частині стягнення суми 12 607 швейцарських франків 97 сантимів, що за курсом Національного банку України станом на 01.12.2014 становить 195 922 грн. 19коп., зі сплатою заборгованості рівними частками кожного місяця розстрочки по 525 (п'ятсот двадцять п'ять) швейцарських франків 33 сантимів та 10 670 (десять тисяч шістсот сімдесят) грн. 50коп., а в останньому місяці розстрочки (у лютому 2019 року) - 10 670 (десять тисяч шістсот сімдесят) грн. 44 коп. до 30-го числа кожного місяця розстрочки.

Не погодившись з вказаною ухвалою, Публічне акціонерне товариство "Укрсиббанк" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2017 року у справі №904/9/15 щодо розстрочки виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2016 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення суду, стягнути з відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що підставою для надання розстрочки виконання рішення суду є виняткові обставини, наявність яких боржником не доведено. Позивач зазначає, що відповідачем заявлено про надання розстрочки на 2 роки, однак відповідачем не надано пояснень яким саме чином буде сприяти надання такої розстрочки повному погашенню заборгованості, оскільки банк кожного місяця буде нараховувати проценти за користування кредитом. Також, апелянт вважає, що відповідачем не надано доказів щодо скрутного фінансового становища, оскільки з урахуванням наявного у відповідача майна взагалі відсутні підстави вважати щодо утруднення виконання рішення суду. Більш того, додатковому врахуванню підлягають також доходи (обороти) від господарської діяльності, які (з наданих документів відповідача) складають за місяць 252 013,99 грн. Таким чином, апелянт вважає, що підстави для надання розстрочки відсутні, а ухвалу місцевого господарського суду такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.03.2017 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2017 року, прийняту за наслідками розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство матеріально-технічного забезпечення "Агро-Комплект" про розстрочку виконання рішення, у справі №904/9/15 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя: Пархоменко Н.В. (доповідач), судді: Коваль Л.А., Чередко А.Є., розгляд скарги призначений у судове засідання на 16.03.2017 року.

У судовому засіданні, яке відбулося 16.03.2017 року, представник апелянта апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив задовольнити її.

Товариство з обмеженою відповідальністю підприємство матеріально-технічного забезпечення "Агро-Комплект" проти задоволення апеляційної скарги заперечує та просить в її задоволенні відмовити. Відповідач зазначає, що зазначене в апеляційній скарзі майно знаходиться в аварійному стані, однак продаж нерухомого майна призведе до банкрутства підприємства, тому для здійснення господарської діяльності та забезпечення повернення кредитних коштів підприємству необхідна розстрочка виконання рішення суду. Боржник зазначає, що на все майно та рахунки державним виконавцем накладений арешт, тому на даний час виконання рішення суду утруднене. Крім того, відповідач звертає увагу на те, що здійснює погашення заборгованості згідно наданої розстрочки виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду у справі №904/9/15.

У судовому засіданні 16.03.2017 року оголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків, повноту їх дослідження місцевим господарським судом вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, у січні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Укрсиббанк" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство матеріально-технічного забезпечення "Агро-Комплект" заборгованість за кредитним договором №115-1013/В від 30.08.2006 року у розмірі 247 891,67 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 01.12.2014 року становить 3 852 125,25 грн. та пеню у розмірі 185 553,91 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03 березня 2016 року (суддя Ніколенко М.О.) в позові відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08 червня 2016 року рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03 березня 2016 року у справі № 904/9/15 скасовано: позовні вимоги задоволено в повному обсязі, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство матеріально-технічного забезпечення "Агро-Комплект" на користь Публічне акціонерне товариство "Укрсиббанк" заборгованість за кредитним договором №115-1013/В-06 від 30.08.2006 року по кредиту та процентам в розмірі 247 899,96 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 01.12.2014 року становить 3 656 203,06 грн., пеню в розмірі 183067,87 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 70 156,80 грн., витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 77 172, 48 грн.

30 червня 2016 року на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08 червня 2016 року було видано наказ №904/9/15.

Постановою Вищого господарського суду України від 05 жовтня 2016 року постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.06.2016 року та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2016 року у справі №904/9/15 скасовано в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 12 607,97 швейцарських франків заборгованості по процентам, 176 891,06 грн. пені за прострочення сплати по кредиту та 8 662,86 грн. пені за прострочення сплати процентів, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2016 року суддя Євстигнеєва Н.М. прийняла справу 904/9/15 до свого провадження.

26 жовтня 2016 року на виконання постанови Вищого господарського суду України від 05 жовтня 2016 року видано наказ по справі №904/9/15 про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю підприємство матеріально-технічного забезпечення "Агро-Комплект" на користь публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" заборгованості за Кредитним Договором № 115-1013/В-06 від 30.08.2006 по кредиту у розмірі 235 283 (двісті тридцять п'ять тисяч двісті вісімдесят три) швейцарських франків 70 сантимів, що за курсом НБУ станом на 01.12.2014 становить 3 656 203 (три мільйона шістсот п'ятдесят шість тисяч двісті три) грн. 06 коп., витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 77 172 (сімдесят сім тисяч сто сімдесят дві) грн. 48 коп.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2016 року, яка постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.01.2017 року залишена без змін, надано розстрочку виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26 жовтня 2016 року по справі №904/9/15 щодо стягнення суми 3 733 375,54 грн. строком на 24 місяці починаючи з грудня 2016 року по листопад 2018 року включно зі сплатою заборгованості 3 733 375,54 грн. рівними частками кожного місяця розстрочки по 155 557,31 грн., а в останньому місяці розстрочки (у листопаді 2018 року) - 155 557,41 грн. до 30-го числа кожного місяця розстрочки.

22 листопада 2016 року Публічне акціонерне товариство "Укрсиббанк" надало заяву про уточнення позовних вимог, в якій просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство матеріально-технічного забезпечення "Агро-Комплект":

- заборгованість по процентам за кредитним договором №115-1013/В-06 від 30.08.2006 в розмірі 12 607,97 швейцарських франків, що за курсом Національного банку України станом на 01.12.2014 року становить 195 922,19грн.;

- пеню за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 183 011,94 грн., з яких: 174 467,87 грн. - пеня за прострочення сплати по кредиту та 8 544,07 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

14 грудня 2016 року господарським судом Дніпропетровської області було прийнято рішення по справі № 904/9/15, яким позовні вимоги задоволено в повному обсязі: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство матеріально-технічного забезпечення "Агро-Комплект" заборгованість по процентам за кредитним договором №115-1013/В-06 від 30.08.2006 в розмірі 12 607,97 швейцарських франків, що за курсом Національного банку України станом на 01.12.2014 року становить 195 922,19 грн.; пеню за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 183 011,94 грн., з яких: 174 467,87 грн. - пеня за прострочення сплати по кредиту та 8 544,07 грн. - пеня за прострочення сплати процентів; витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 73 080,00 грн.

03 лютого 2017 року на виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області було видано наказ №904/9/15.

Загальна сума до стягнення за виданим наказом від 03 лютого 2017 року складає 452 014,13 грн. (378 934,13 грн. (еквівалент в гривнях) - заборгованість по відсоткам та пеня + 73 080,00 грн. - судовий збір), сплату якої відповідач і просить розстрочити згідно наведеному в заяві про розстрочку графіку погашення.

Заявляючи про надання розстрочки виконання рішення суду відповідач посилається на складні економічні умови (фінансовий стан підприємства), підвищення курсу швейцарського франку до гривні в рівнянні з курсом станом на час отримання кредиту, відсутністю господарських операцій в іноземній валюті, а також своєчасним перерахуванням коштів згідно розстрочки наданої ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28.11.2016 року у справі №904/9/15.

У якості доказів наявності виключних обставин що унеможливлюють виконання судового рішення та є підставою для задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду відповідачем надані оборотно-сальдові відомості по рахунку 361 "контрагенти" замовлення за січень-липень 2016 року, довідку про наявність на розрахунковому рахунку грошових коштів у сумі 13 115,75 грн. станом на 01.02.2017 року, податкові декларації з податку на додану вартість за січень-липень 2016 року.

З наданих відповідачем оборотно-сальдових відомостей по рахунку 361 "Розрахунки з вітчизняними покупцями" за січень-липень 2016 року вбачається, що обороти з продажу товарів (запасних частин) у січні 2016 складають - 157 464,26 грн., у лютому 2016 року - 331 257,04 грн., у березні 2016 року - 191 554,54 грн., у квітні 2016 року - 589 372,70 грн., у травні 2016 року - 242 310,91грн, у червні 2016 року - 329 677,99 грн., у липні 2016 року - 253 386,34 грн.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов до висновку про те, що виконання судового рішення призведе до задоволення вимог банку - стягувача шляхом отримання ним грошових коштів від господарської діяльності відповідача.

Фактична наявність предмета іпотеки, на який накладено арешт та заборона відчуження в межах виконавчого провадження забезпечують інтереси позивача у справі та стягувача у виконавчому провадженні, а розстрочка виконання рішення суду лише відтерміновує його виконання та надає можливість боржнику виконати судове рішення, уникнути негативних для нього наслідків негайного виконання рішення.

Відмова у наданні розстрочки виконання рішення суду за обставин, що склалися, загрожує боржнику вибуттям з його власності належного йому майна, та, як наслідок, припинення його господарської діяльності в цілому.

Апеляційний господарський суд не погоджується із таким висновком місцевого господарського суду з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом.

Підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (пункти 7.1.1, 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України").

Отже, у Господарському процесуальному кодексі України та спеціальному законі, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку (Законі України "Про виконавче провадження"), не встановлений вичерпний перелік обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення, і на підставі яких суд може прийняти рішення про надання відстрочки.

Також у законі відсутнє обмеження щодо можливого та допустимого строку відстрочки (розстрочки) виконання остаточного рішення. Відповідно, суд, який приймає рішення, має повноваження щодо підстав та строку для надання відстрочки виконання рішення, і у кожному конкретному випадку за своїм внутрішнім переконанням оцінює наявні у справі докази і вирішує питання про наявність чи відсутність обставин для вчинення таких процесуальних дій.

У той же час, слід зважити на таке:

1) виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року №18-рп/2012);

2) невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року №11-рп/2012);

3) відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі - Суд) право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II);

4) за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", №22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Враховуючи викладене, а також беручи до уваги, те, що існування заборгованості, підтверджене обов'язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (див. рішення у справі "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року, заява № 3236/03, п. 43), з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для визнання поважними причин затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов'язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

У даній справі держава не несе відповідальності за борги Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство матеріально-технічного забезпечення "Агро-Комплект", яке є самостійною юридичною особою, і неплатоспроможність приватного підприємства не може тягнути за собою відповідальність держави з огляду на Конвенцію та її Протоколи (див. ухвалу у справі "Шестаков проти Росії" від 18 червня 2002 року, заява №48757/99). Водночас, оскільки пункт 1 статті 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява №59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява №41510/98, п. 27).

Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comingersoll S. A." проти Португалії", заява №35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, місцевий господарський суд, надавши розстрочку виконання рішення на два роки, фактично враховував лише інтереси боржника.

При цьому, місцевим господарським судом не обґрунтовано дотримання справедливого балансу прав та інтересів сторін у спорі з урахуванням тієї обставини, що розгляд даної справи про стягнення кредиторської заборгованості розпочався у січні 2015 року, а рішення в остаточній редакції набрало чинності 03.02.2017 року, тобто право позивача на ефективний судовий захист реалізовано через два роки. Отже, на момент винесення ухвали від 20.02.2017 року відповідач мав можливість виконувати свій обов'язок хоча б частинами, однак господарськими судами не досліджено чи вчинялися боржником будь-які дії щодо виконання своїх зобов'язань.

Для належного вирішення питання щодо надання розстрочки виконання судового рішення, господарським судам необхідно було з'ясувати чи наявні у справі докази, які б підтверджували добросовісну поведінку боржника і вжиття ним належних заходів для виконання рішення, однак цього зроблено не було. Наявні в матеріалах оскарження ухвали копії платіжних документів про погашення заборгованості, розстрочення якої надано згідно ухвали місцевого господарського суду від 28.11.2016 року не приймається апеляційним господарським судом, оскільки оскаржуваною ухвалою надано розстрочку виконання рішення господарського суду від 14.12.2016 року (доказів виконання рішення місцевого господарського суду від 14.12.2016 року матеріали оскарження ухвали не містять, на такі обставини відповідач не посилається).

Також, здійснюючи розстрочку виконання рішення на два роки, місцевим господарським судом не надано правової оцінки тому факту, що протягом цього строку стягувач не матиме можливості користуватися своїми грошовими коштами без отримання відповідної компенсації, оскільки відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17.02.2016 року у справі № 3-1276гс15, невиконання грошового зобов'язання за наявності судового рішення про задоволення вимог кредитора з розстроченням або відстроченням не призводить до наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, за період такого розстрочення або відстрочення (при цьому, рішенням місцевого господарського суду від 14.12.2016 року стягнута, в тому числі, й заборгованість по сплаті відсотків).

Статтею 115 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому цим кодексом та Законом України "Про виконавче провадження".

За практикою Європейського суду з прав людини, право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду (Рішення у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року).

За таких обставин, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для надання розстрочки виконання рішення на два роки та, відповідно, вбачає підстави для скасування ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2017 року.

Відповідно до частини 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення (пункт 2 частини 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України).

Підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи (пункт 3 частини 1 статті 104 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, для скасування рішення (ухвали) суду першої інстанції та прийняття нового рішення.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1 600,00 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 101-105, 106, 121 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2017 року, прийняту за наслідками розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство матеріально-технічного забезпечення "Агро-Комплект" про розстрочку виконання рішення, у справі №904/9/15 задовольнити.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2017 року у справі №904/9/15 скасувати.

Прийняти нове рішення.

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство матеріально-технічного забезпечення "Агро-Комплект" про розстрочку виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2016 року у справі №904/9/15 відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство матеріально-технічного забезпечення "Агро-Комплект" на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1 600,00 грн., про що видати наказ.

Видачу наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Повна постанова складена 17.03.2017 року.

Головуючий суддя Н.В. Пархоменко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко