РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2017Справа №910/12116/16
За позовом Публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" Пантіної Л.О.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС"

третя особа-1, без самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб;

третя особа-2, без самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача - Національний банк України;

третя особа-3, без самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача - ОСОБА_1;

третя особа-4, без самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача - ОСОБА_2;

третя особа-5, без самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович.

третя особа-6, без самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сіті-Стейт"

про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину

Суддя Борисенко І.І.

від позивача Бондаренко М.Г. за дов.

від відповідача Онофріюк Д.В. за дов. ;

від третьої особи 1 Голік О.А. за дов.; Шевченко П.В. за дов.; Башаров В.Є за дов.,

від третіх осіб 2-6 не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «УПБ» Пантіної Л.О. (далі, позивач або Банк) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс» (далі, відповідач) про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - Договору про відступлення права вимоги від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6265, що був укладений між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс», а також просило зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс» повернути на користь Банку права майнової вимоги, отримані за Договором про відступлення права вимоги від 26.05.2015, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс» та повернути оригінали документів, отримані згідно Акту приймання-передачі від 27.05.2015, за зобов'язаннями наступного боржника, а саме: документи щодо Позичальника Банку - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків ): Кредитний договір №222 від 25.11.2010 р., Додатковий договір від 30.05.2011 р. про внесення змін до Кредитного договору № 222 від 25.11.2010 р.; Іпотечний договір від 30.05.2011 p., посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Мургою С.Г. за реєстровим № 1478, Договір поруки № 222-1 від 25.11.2010 p., Договір застави майнових прав на грошові кошти № 222-2 від 25.11.2010 p., Договір поруки № 222-3 від 25.11.2010р.; Договір купівлі-продажу об'єкта нерухомості від 13.05.2011 р. посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської обл. Мургою С.Г. за реєстровим № 1473; Витяг з державного реєстру № 9948072 від 30.05.2011 p.; Витяг про державну реєстрацію прав № 30178414 від 02.06.2011 р., Технічний паспорт на квартиру № АДРЕСА_1. Крім того, позивач просив суд внести запис про реєстрацію обтяження речового права на нерухоме майно та про реєстрацію обтяження речового права на нерухоме майно іпотекою до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зокрема: щодо квартири АДРЕСА_1. Квартира належить ОСОБА_1. на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Мургою С.Г., приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області 30.05.2011 р. за реєстровим номером 1473 та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 30.05.2011 за реєстраційним номером правочину 4469601. Відомості про предмет іпотеки викладені у Витязі з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 29985080, виданого Комунальним підприємством Бориспільської районної ради Бориспільське районне «Бюро технічної інвентаризації» від 17.05.2011 p., де Обтяжувачем/Іпотекодежателем зазначити - ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК», ідентифікаційний код 19019775, юридична адреса: м. Київ, вул. М. Раскової, 15.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оспорюваний Договір про відступлення права вимоги від 26.05.2015 є нікчемним з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Ухвалою суду від 04.07.2016 залучено до участі у справі в якості третьої особи-1, без самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб; Національний банк України; ОСОБА_1; ОСОБА_2; Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича.

Ухвалою суду від 01.09.2016 залучено до участі в розгляді справи №910/12116/16 третю особу 6, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ТОВ "Сіті-Стейт".

Представник відповідача подав відзив на позов, відповідності до якого проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у письмових поясненнях позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сіті-Стейт" у письмових поясненнях вважає, що позов про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину задоволенню не підлягає.

Національний банк України у поданих письмових поясненнях позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Судом розглянуто клопотання позивача про розгляд справи у закритому судовому засіданні, у зв'язку із тим, що постанова Правління Національного банку України "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк до категорії проблемних та запровадження особливого контролю за діяльністю банку" № 293/БТ від 30.04.2015 є постановою з обмеженим доступом.

Відповідно до частини 1, 2 статті 4-4 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ у господарських судах відкритий, за винятком випадків, коли це суперечить вимогам щодо охорони державної, комерційної або банківської таємниці, або коли сторони чи одна з сторін обґрунтовано вимагають конфіденційного розгляду справи і подають відповідне клопотання до початку розгляду справи по суті. Про розгляд справи у закритому засіданні або про відхилення клопотання з цього приводу виноситься ухвала.

Судом встановлено, що в судовому засіданні не приймають участь вільні слухачі, яким могла б стати доступною інформація, що носить банківську таємницю, у зв'язку з чим підстави для задоволення клопотання позивача про розгляд справи у закритому судовому засіданні відсутні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.05.2015 року між Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" ("Первісний кредитор") та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" ("Новий кредитор") було укладено договір відступлення права вимоги, згідно з п.1 якого "Первісний кредитор" передає (відступає) "Новому кредитору" свої права вимоги до ОСОБА_1 ("Боржник"), а "Новий кредитор" сплачує "Первісному кредитору" за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, визначеній в п.5 цього договору, у порядку та строки, встановлені цим договором, та набуває права вимоги "Первісного кредитора" в обсязі та на умовах, що існують на момент переходу права вимоги за:

- за кредитним договором №222 від 25.11.2010 (надалі - Кредитний договір), укладеним між ОСОБА_1 (надалі - Позичальник) та ПАТ«УПБ»;

- за Додатковим договором від 30.05.2011 про внесення змін до Кредитного договору № 222 від 25.11.2010;

- за Договором поруки №222-1 від 25.11.2010;

- за Договором застави майнових прав на грошові кошти № 222-2 від 25.11.2010;

- за Договором поруки №222-3 від 25.11.2010;

- за Іпотечним договором, укладеним між ПАТ «УПБ», ОСОБА_1 та нотаріально посвідченим 30.05.2011, приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Мургою С.Г. за реєстровим №1478 (надалі - Іпотечний договір), предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Квартира належить ОСОБА_1. на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Мургою С.Г., приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області 30.05.2011 р. за реєстровим номером 1473 та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 30.05.2011 за реєстраційним номером правочину 4469601.

Згідно з п. 2 Договору про відступлення права вимоги до "Нового кредитора" переходять всі права "Первісного кредитора" за кредитним договором, в тому числі, але не виключно, права вимоги сплати заборгованості за кредитом, несплачених процентів, комісій та штрафних санкцій за Кредитним договором в розмірі, який буде існувати на момент переходу прав вимоги, вказаний в п.3 цього договору, а також всі права "Іпотекодержателя" за Іпотечним договором, заставодержателя за Договором застави, а також всі права за Договором поруки 1 та Договором поруки 2.

За умовами п. 3 договору про відступлення права вимоги, станом на 25.05.2015 заборгованість за кредитним договором становить 19 328,91 грн.

Згідно з п. 5 зазначено договору, за відступленні права вимоги за кредитними договорами новий кредитор сплачує первісному кредитору кошти в українських в розмірі 19 328,91 грн., без додатку на додану вартість, які сплачуються новим кредитором первісному кредитору протягом 2-х (двох) банківських днів з дня укладення цього договору. Ціна продажу сплачується шляхом перерахування грошових коштів на рахунок первісного кредитора за наступними реквізитами: отримувач платежу: Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк"; банк отримувача - Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк"; №рахунку: 0222; ідентифікаційний код: 19019775; МФО: 300205; призначення платежу: "оплата за договором відступлення права вимоги від 26.05.2015".

Права вимоги за кредитним договором є такими, що передані новому кредитору з моменту підписання акту приймання-передачі права вимоги. Акт приймання-передачі права вимоги підписується виключно після отримання первісним кредитором ціни продажу в повному обсязі (п. 6 Договору).

Відповідно до актів приймання-передачі від 27.05.2015, на підставі п. 6 договору про відступлення прав вимоги, укладеного між сторонами, позивач передав, а відповідач прийняв права за зобов'язанням боржника (ОСОБА_1.) та наступні документи:

- кредитний договір №222 від 25.11.2010;

- додатковим договором від 30.05.2011 про внесення змін до Кредитного договору №222 від 25.11.2010;

- іпотечний договір від 30.05.2011, посвідченим Приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Мургою С.Г. за реєстровим номером №1478;

- Договір поруки №222-1 від 25.11.2010;

- Договір застави майнових прав на грошові кошти № 222-2 від 25.11.2010;

- Договір поруки №222-3 від 25.11.2010;

- Договір купівлі-продажу об'єкта нерухомості від 13.05.2011, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської обл. Мургою С.Г. за реєстровим № 1473;

- витяг з державного реєстру № 9948072 від 30.05.2011 p.;

- витяг про державну реєстрацію прав № 30178414 від 02.06.2011 р.,;

- Технічний паспорт на квартиру № АДРЕСА_1.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 28.05.2015 № 348 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28.05.2015 № 107 "Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ "УПБ", згідно з яким з 29.05.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ "УПБ". Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ "УПБ" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіну Любов Олександрівну. Тимчасову адміністрацію в ПАТ "УПБ" запроваджено строком на 3 місяці з 29.05.2015 р. по 28.08.2015 р. включно.

Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Український професійний банк" Л.О. Пантіної №26/ТА від 29.05.2015 вирішено здійснити перевірку договорів (інших правочинів), укладених позивачем протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації в банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають критеріям, передбаченим ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Постановою Правління Національного банку України № 348 від 28.05.2015 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних» Банк було віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі постанови Правління Національного банку України виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №107 від 28.05.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Український професійний банк». Даним рішенням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 29.05.2015 по 28.08.2015 включно. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було призначено Пантіну Л.О.

Постановою Правління Національного банку України №562 від 28.08.2015 відкликано банківську ліцензію ПАТ «Український професійний банк» та прийнято рішення про ліквідацію Банку .

На виконання вказаної постанови Правління Національного банку України виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте відповідне рішення №158 від 28.08.2015 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Український професійний банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» .

Даним рішенням Фонду було припинено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Український професійний банк» і розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Український професійний банк» з 31.08.2015 по 30.08.2016. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Український професійний банк» призначено Пантіну Л.О.

Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків регулюється Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який набув чинності 22.09.2012.

Так, статтею 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначені повноваження уповноваженої особи Фонду.

Відповідно до частини 2 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті (в редакції чинній на дату введення тимчасової адміністрації у ПАТ «УПБ»).

Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Український професійний банк» Л.О. Пантіної № 26/ТА від 29.05.2015 вирішено здійснити перевірку договорів (інших правочинів), укладених позивачем протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації в банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають критеріям, передбаченим статтею 38 Спеціального Закону.

Уповноваженою особою згідно наказу № 26/ТА від 29.05.2015 було створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ «УПБ».

У ході перевірки Договору відступлення було встановлено:

- вищевказаний Договір відступлення укладений між ТОВ ФК «АУРУМ ФІНАНС» та Банком в період дії Постанови Правління Національного банку України від 30.04.2015 р. № 293/БТ «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» (надалі також - Постанова №293/БТ) відповідно до якої, Банк було віднесено до категорії проблемних (строком до 180 днів), установлено цілий ряд обмежень для ПАТ «УПБ», запроваджено особливий режим контролю за його діяльністю та призначено куратора Національного банку України.

За результатами роботи комісії з перевірки виявлено, що при укладанні Договору відступлення було допущено ряд порушень законодавства України та обмежень, встановлених Національним банком України, які полягають в наступному:

- Договір про відступлення прав вимоги укладено з порушенням вимог постанови Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015, яка забороняє Банку передавати третім особам майно та активи;

- ПАТ «УПБ», прийнявши виконання (платежі) за Договором відступлення від ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС» з його поточного рахунку, відкритого в ПАТ «УПБ», порушило вимоги Постанови №293/БТ, відповідно до якої всі розрахунки в національній валюті повинні проводитися через кореспондентський рахунок Банку, відкритий у Національному банку України. Так, в супереч положень вказаної Постанови, розрахунки за Договором відступлення проводились через внутрішні рахунки Банку;

- Банк, уклавши Договір відступлення права вимоги, прийняв на себе зобов'язання, внаслідок чого виконання його грошових зобов'язань стало неможливим, що прямо зазначено у пункті 2 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як ознака нікчемності правочину;

- умови Договору відступлення права прямо передбачають передачу контрагенту, що є одночасно кредитором банку, майнових прав за кредитним договором та договорами забезпечення за ціною, що є значно нижчою вартості відступлених майнових прав, а отже надають кредитору - ТОВ «ФК Аурум Фінанс» переваги перед іншими кредиторами, не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами банку, що прямо зазначено у пункті 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як ознака нікчемності правочину.

Отже, за результатами проведеної перевірки договорів, укладених протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених в ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", робочою комісією було встановлено, що при укладанні договору про відступлення права вимоги від 26.05.2015 було допущено ряд порушень законодавства та обмежень, встановлених Національним банком України, що свідчить про його нікчемність відповідно до п. п. 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Результати роботи комісії було оформлено відповідним Протоколом №7 від 24.07.2015. Даний протокол був затверджений Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «УПБ» Пантіною JI. О. 24 липня 2015 року.

Виявлені ознаки нікчемності правочину були зафіксовані у вигляді Наказу Уповноваженої особи Фонду від 07 серпня 2015 року №110/ТА.

У свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду.

Пунктом 1 ч. 4 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що уповноважена особа Фонду» протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів» (редакція до змін, внесених згідно із Законом № 629-VIII від 16.07.2015).

На виконання вимог ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб N2 від 05.07.2012 p., ПАТ «УПБ» направило ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС» відповідне повідомлення про нікчемність (№01-10/3278 від 03.08.2015) з вимогою в 10-денний термін з дня отримання повідомлення повернути всі отримані ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС» в зв'язку з укладенням Договору відступлення, що є нікчемним, оригінали документів (Кредитний договір, Іпотечний договір та всі інші документи відповідно до Актів приймання - передачі від 27.05.2015).

Спір у справі виник внаслідок того, що відповідач вимог повідомлення не виконав, у зв'язку з чим позивач вимагає застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, який, за його твердженнями, є нікчемним на підставі ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 3, 4 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній станом на момент прийняття рішення про введення тимчасової адміністрації банку) правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Уповноважена особа Фонду:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

У повідомленні №01-10/3278 від 03.08.2015 про нікчемність договору про відступлення Банк послався як на підставу нікчемності правочину на пункт 7 частини 3 статті 38 вказаного Закону, а саме: банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Водночас, у позовній заяві та письмових поясненнях позивач також зазначає, що спірний договір є нікчемним згідно п. 1, 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також вказує, що спірний договір було укладено з порушенням вимог постанови Національного банку України від 30.04.2015 № 293/БТ, яка забороняє Банку передавати в забезпечення третім особам майно та активи та відповідно до якої всі розрахунки в національній валюті повинні проводитись через кореспондентський рахунок банку, відкритий у Національному банку України, крім того, позивач також посилається на пункт 1 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зазначаючи, що відчуження майна за Договором відступлення права вимоги відбулося безоплатно.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ст. 513 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 514, частини 1 статті 517 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом; первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6265, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про відступлення права вимоги (правочином щодо заміни кредитора в зобов'язанні).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені статтею 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 судам відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 Цивільного кодексу України тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 визначено, що відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги.

Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Постанова Правління Національного банку України від 30.04.2015 № 293/БТ про віднесення банку до категорії проблемних та на Постанова Правління Національного банку України №348 від 28.05.2015 про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, які прийняті на підставі ст. ст. 75, 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність", містять розширену інформацію про результати діяльності банку у період, що передував його неплатоспроможності (принаймні, з січня 2015 року). На підставі аналізу вказаної інформації Національним банком України зроблено відповідні висновки та визначено відповідні заходи, спрямовані на виведення банку з кризового стану, а згодом - зроблено висновок про визнання банку таким, що неспроможний виконувати законні вимоги кредиторів через відсутність коштів.

У контексті інформації, що міститься у вказаних Постановах Правління НБУ судом досліджено обставини справи, а також докази, надані на їх підтвердження, зокрема, й обставини щодо наявності реальної можливості оплати за спірним правочином, в т. ч. з урахуванням спеціальних обмежень щодо порядку розрахунків, введених постановою Правління Національного банку України від 30.04.2015 № 293/БТ.

Як вбачається з матеріалів справи, розрахунки за Договором про відступлення прав вимоги мали проводитися шляхом перерахування коштів з поточного рахунку ГОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС» № , відкритого в ПАТ «УПБ», на рахунок № 0222 («Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами»), відкритого також у ПАТ «УПБ».

На поточний рахунок ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС» № кошти надійшли в травні 2015 року від юридичних осіб за Договорами про залучення фінансових активів. В тому числі відбулося повернення депозиту згідно Договору строкового банківського вкладу «Депозитна лінія гнучка» № 245 від 20.05.2015 декількома траншами, кожен з яких складав по 10 млн. грн.

Згідно з Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку в банках України, затвердженою Постановою Правління Національного банку України від 17.06.2004 № 280, за дебетом балансового рахунку 1200 «Кореспондентський рахунок банку в Національному банку України» проводяться суми коштів, які надходять на користь банку та його клієнтів, за кредитом рахунку проводяться суми коштів, які списуються Національним банком України за дорученням банку - власника рахунку за власними операціями, операціями його клієнтів.

На кореспондентському рахунку відображаються фактичні надходження і видатки грошових коштів з/на рахунок банку. Це означає, що всі кошти, які надходять на користь Банку та його клієнтів, зараховуються на кореспондентський рахунок банку в Національному банку України, а для обліку коштів, які надходять на користь клієнтів, банк відкриває на своєму балансі аналітичні рахунки балансових рахунків (поточні рахунки) тощо.

Відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів. З аналізу вказаної норми вбачається, що у банківській системі кошти клієнтів обліковуються як запис, однак за відсутності коштів у банку платника такі кошти не можуть перераховуватись на будь-який інший рахунок.

Так, в силу приписів Інструкції, затвердженої Постановою НБУ «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» від 21.01.2004 № 22, безготівкові розрахунки це - перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

Преамбулою цієї ж Інструкції визначено, що розрахунковий документ - це документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

У свою чергу платіжне доручення - це розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача.

Так з метою перерахування коштів зі свого поточного рахунку на рахунок ПАТ «УПБ» в рахунок оплати за договором про відступлення ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС» було оформлено платіжне дорученням № 61 від 27.05.2015, яке наявне в матеріалах справи.

Разом з тим п. 1.12 вказаної Інструкції № 22 визначений алгоритм дій банку у разі неможливості виконання платіжного доручення клієнта через відсутність коштів на кореспондентському рахунку банку.

Тобто, законодавець визначив, що за відсутності коштів на кореспондентському рахунку банку платіжне доручення клієнтів не виконується.

Отже, за відсутності коштів на кореспондентському рахунку ПАТ «УПБ» не мало можливості виконати платіжне доручення № 61 від 27.05.2015 р. з перерахування коштів та власне перерахувати такі кошти.

Під час оформлення договорів по відчуженню активів (кредитного портфеля) ПАТ «УПБ» не мало можливості повернути кошти, які обліковувались на рахунках клієнтів (через їх відсутність ни кореспондентському рахунку), тому для погашення зобов'язань Банку, всупереч вимогам Постанови НБУ № 293/БТ здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий в НБУ, фактично здійснило таке погашення власними активами без надходження коштів на кореспондентський рахунок, відкритий в НБУ.

Позивачем надавалась до суду довідка про рух коштів по рахунку ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС», з якої вбачається, що фактично кошти, як плата за договором відступлення до Банку не находили. Відображення коштів на рахунку ПАТ «УПБ» відбулось шляхом коригування структури банківського балансу шляхом зміни обліку грошових зобов'язань.

Крім того сама лише наявність умови у договорах щодо подальшої оплати не дає підстави вважати правочин оплатним, в даному випадку навіть за наявності відмітки банку про проведення банківської операції без належного урахування наведеного вище.

Отже, оскільки платіжне доручення виконано банком не було, фактично кошти за відступлення права вимоги не надійшли на кореспондентський рахунок позивача, у зв'язку з чим суд не приймає доводи відповідача про те, що спірний рахунок був оплатний.

Відтак, фактично банк відмовився від власних майнових вимог до позичальника на користь третьої особи, передавши право вимоги та позбавивши себе цього права, безоплатно, оскільки кошти за відступлене право вимоги банком не отримано.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (в редакції, яка діяла на момент прийняття постанови Правління НБУ від 30.04.2015 про віднесення банку до категорії проблемних) Національний банк України мав право заборонити проблемному банку використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки та/або вимагати від проблемного банку проведення розрахунків виключно через консолідований кореспондентський рахунок.

Тобто, зобов'язання проведення розрахунків через консолідований кореспондентський рахунок та заборона використання прямих кореспондентських рахунків не є тотожними поняттями.

Поняття консолідованого кореспондентського рахунку закріплено в Інструкції про міжбанківський переказ коштів в Україні в національній валюті, затвердженій постановою Правління НБУ від 16.08.2006 № 320.

Так, консолідований кореспондентський рахунок - кореспондентський рахунок, що відкритий у Національному банку і на якому об'єднані кошти банку та його філій для роботи банку у системі електронних платежів за відповідною моделлю обслуговування консолідованого кореспондентського рахунку.

Тобто, з урахуванням обмежень, встановлених Постановою Правління НБУ від 30.04.2015, саме з цього рахунку мали б списуватись кошти під час проведення транзакцій з перерахування коштів з рахунків клієнтів банку, і саме на цьому рахунку кошти мали б відображатись у разі їх реального надходження.

Відповідно до положень статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» фінансове оздоровлення банку - відновлення платоспроможності банку та приведення фінансових показників його діяльності у відповідність із вимогами Національного банку України.

Під поняттям платоспроможності розуміється спроможність банку виконати законні вимоги кредиторів. При цьому платоспроможність банку характеризується рівнем забезпеченості фінансових зобов'язань банку власним капіталом (ліквідними активами). Неплатоспроможність банку визначається як його неспроможність протягом одного місяця в повному обсязі виконати законні вимоги кредиторів через відсутність коштів або зменшення розміру капіталу банку до суми, що становить менше третини суми, встановленої Національним банком як мінімально необхідної.

Пунктом 1.1 Глави 1 Розділу V Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 № 368, визначено, що ліквідність банку - це здатність банку забезпечити своєчасне виконання своїх грошових зобов'язань, яка визначається збалансованістю між строками і сумами погашення розміщених активів та строками і сумами виконання зобов'язань банку, а також строками та сумами інших джерел і напрямів використання коштів (надання кредитів, інші витрати).

Банківська діяльність піддається ризику ліквідності - ризику недостатності надходжень грошових коштів для покриття їх відпливу, тобто ризику того, що банк не зможе розрахуватися в строк за власними зобов'язаннями у зв'язку з неможливістю за певних умов швидкої конверсії фінансових активів у платіжні засоби без суттєвих втрат.

У зв'язку з цим банки повинні постійно управляти ліквідністю, підтримуючи її на достатньому рівні для своєчасного виконання всіх прийнятих на себе зобов'язань з урахуванням їх обсягів, строковості й валюти платежів, забезпечувати потрібне співвідношення між власними та залученими коштами, формувати оптимальну структуру активів із збільшенням частки високоякісних активів з прийнятним рівнем кредитного ризику для виконання правомірних вимог вкладників, кредиторів і всіх інших клієнтів.

Стосовно доводів позивача на нікчемність спірного договору з посиланням на п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" суд зазначає наступне.

Відповідно до вказаного пункту, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, за якими банк до дня визнання його неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим. Суд вказує, що позивачем не надано доказів того, що саме внаслідок укладення спірного правочину банк став неплатоспроможним. Разом з цим, доводи позивача, що позивачем було укладено ряд договорів із відповідачем, внаслідок чого він став неплатоспроможним, судом також не приймаються, оскільки виходячи з предмету та підстав позову, суд не досліджує правовідносини позивача та відповідача, які виходять за межі предмету доказування у даній справі.

Щодо посилань позивача на нікчемність спірного договору з посиланням на п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" суд зазначає наступне.

Згідно з приписами пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними у випадку якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

У витязі з протоколу №7 від 24.07.2015 Банк, зокрема, зазначає, що станом на дату укладення спірного Договору відповідач був кредитором позивача, зокрема, за договором №315-УОК на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування суб'єктів господарювання від 18.05.2015 та за депозитним договором №245 строкового банківського вкладу «Депозитна лінія «Гнучка» від 20.05.2015.

Дійсно, як вбачається із матеріалів справи, за Договором №315-УОК на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування суб'єктів господарювання від 18.05.2015 та за Депозитним договором №245 строкового банківського вкладу «Депозитна лінія «Гнучка» від 20.05.2015 відповідач перерахував на депозитний рахунок (відкритий в ПАТ «УПБ») 10 000 000,00 грн.

Відповідно до статті 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Положеннями статті 175 Господарського кодексу України, визначено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Разом з цим, позивач зазначив, що за вказаним депозитним договором повернення коштів відповідачу не відбулось, оскільки на кореспондентському рахунку позивача станом на 25.05.2015 залишок грошових коштів становив лише 160 890,97 грн.

Отже, зобов'язальні правовідносини, що склалися між сторонами на підставі договору банківського рахунка, мають майново-грошовий характер, а відтак, у цьому випадку відповідач є кредитором позивача за майновою вимогою щодо розпорядження належними йому коштами. (Вказаного висновку дійшов Верховний суд України в постановах від 25.03.2015 у справі № 910/9232/14 (3-24гс15) та від 01.04.2015 у справі № 910/5560/14).

Разом з цим, як уже зазначалося, процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до приписів чинного законодавства, у випадку ліквідації банку залишки грошових коштів на рахунках юридичних осіб не гарантуються державою, а задовольняються у порядку черговості, встановленої Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Такі дії надають кредитору Банку - ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС» переваги перед іншими кредиторами, що в силу статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є підставою нікчемності правочину (переваги полягають у тому, що ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС» безпідставно отримало можливість вивести свої кошти з неплатоспроможного банку та позачергово задовольнити свої вимоги).

Враховуючи, що наслідком укладення нікчемного правочину є саме забезпечення виконання банком грошових зобов'язань перед Відповідачем і такий правочин направлений на зміну черговості задоволення кредиторських вимог до банку такий правочин є нікчемним.

Відповідач, будучи кредитором позивача за укладеними з ним договором №315-УОК на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування суб'єктів господарювання від 18.05.2015 та депозитним договором №245 строкового банківського вкладу «Депозитна лінія «Гнучка» від 20.05.2015 та розрахувавшись за договором відступлення права вимоги від 26.05.2016, з поточного рахунку ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС», відкритому в банку, фактично, в рахунок погашення майнових вимог на суму більш ніж 10 000 000 грн. отримало від позивача право майнової вимоги до ОСОБА_1. за кредитним договором №222 від 25.11.2010 та відповідно, враховуючи віднесення позивача до категорії неплатоспроможних, отримав переваги щодо задоволення частини своїх майнових вимог перед іншими кредиторами позивача, які (переваги) не встановлені для відповідача законодавством чи внутрішніми документами позивача, що є підставою нікчемності спірного Договору у відповідності до пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Враховуючи вищевикладене, уповноважена особа Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у позивача правомірно, в силу приписів пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», віднесла договір відступлення права вимоги до нікчемних.

Отже, за висновком суду, спірний договір є нікчемним в силу приписів пунктів 1,7 ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Правові наслідки недійсності правочину встановлені статтею 216 Цивільного кодексу України. Так, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

З огляду на зазначене, суд вважає, що позовні вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину підлягають задоволенню шляхом зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс» повернути Банку права майнової вимоги, отримані за договором відступлення прав вимоги від 26.05.2015, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованим у реєстрі за №6265, та оригінали документів, отримані згідно Актів приймання-передачі від 27.05.2015.

Водночас, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про внесення запису про реєстрацію обтяження речового права на нерухоме майно та про реєстрацію обтяження речового права на нерухоме майно іпотекою до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Так, відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Разом з цим, з позовних вимог (зокрема, з пункту 4 прохальної частини позову), заявлених у даній справі вбачається, що позивач просив внести зміни до Державного реєстру, не вказуючи осіб, яких необхідно зобов'язати внести такі зміни до Державного реєстру. При цьому, за змістом статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються (делегуються) функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Відповідно до частини другої статті 30 цього Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до адміністративного суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації.

А тому, з урахуванням нікчемності Договору про відступлення права вимоги від 26.05.2015, позивач не позбавлений права звернутись до державного реєстратора або до нотаріуса (як спеціального суб'єкту у передбачених законом випадках) із заявою про внесення змін до Державного реєстру. Окремими підставами відмови в задоволенні позовних вимог, викладених в пункті 4 прохальної частини позову, крім вищевикладеного, є відсутність будь-якого нормативного обґрунтування заявлених вимог, на момент подачі до суду позову, а також те, що права позивача порушені не були, у зв'язку з чим, такі позовні вимоги суд визнає передчасними та відмовляє у їх задоволенні.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, за встановлених обставин справи суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

Судовий збір у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" (02121, м. Київ, вул. Колекторна, 3, ) повернути Публічному акціонерному товариству "Український професійний банк" (02660, м. Київ, вул. М.Раскової, 15, ) права майнової вимоги, отриманні за договором відступлення прав вимоги №б/н від 26.05.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6265, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс".

Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" (02121, м. Київ, вул. Колекторна, 3, ) повернути Публічному акціонерному товариству "Український професійний банк" (02660, м. Київ, вул. М.Раскової, 15, ) оригінали документів отримані згідно Актів приймання-передачі від 27.05.2015, а саме:

- кредитний договір №222 від 25.11.2010;

- додатковий договором від 30.05.2011 про внесення змін до Кредитного договору №222 від 25.11.2010;

- іпотечний договір від 30.05.2011, посвідченим Приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Мургою С.Г. за реєстровим номером №1478;

- Договір поруки №222-1 від 25.11.2010;

- Договір застави майнових прав на грошові кошти № 222-2 від 25.11.2010;

- Договір поруки №222-3 від 25.11.2010;

- Договір купівлі-продажу об'єкта нерухомості від 13.05.2011, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської обл. Мургою С.Г. за реєстровим № 1473;

- витяг з державного реєстру № 9948072 від 30.05.2011 p.;

- витяг про державну реєстрацію прав № 30178414 від 02.06.2011 р.,;

- Технічний паспорт на квартиру № АДРЕСА_1.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" (02121, м. Київ, вул. Колекторна, 3, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" (02660, м. Київ, вул. М.Раскової, 15, ) 2 756 (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість) грн. 00 коп. судового збору.

Накази видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 10.03.2017

Суддя І.І. Борисенко