ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року Справа № 922/2252/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя: судді:Алєєва І.В. (доповідач), Мачульський Г.М., Рогач Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Державної екологічної інспекції в Харківській області
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 10.11.2016
у справі№922/2252/16 Господарського суду Харківської області
за позовомКерівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі: 1.Державної екологічної інспекції у Харківській області, 2.Мурафської сільської ради
до Національного природного парку "Слобожанський"
простягнення 87 442,00грн.,
за участю представників сторін:
від прокуратури:не з'явився;
від позивача 1:не з'явився;
від позивача 2:не з'явився;
від відповідача:Мотлях О.Д. - керівник, Сербіна А.В. договір №HW4-L2 про надання правової допомоги від 05.10.2016
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Харківської області від 22.08.2016, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 10.11.2016 у справі №922/2252/16, у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Державна екологічна інспекція в Харківській області з прийнятими судовими актами попередніх інстанцій не погодилась та звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою разом з клопотанням про відновлення пропущеного процесуального строку на її подання, в якій просить їх скасувати та справу направити на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Обґрунтовуючи підстави звернення до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 03.03.2017 задоволено клопотання скаржника про поновлення строку на подання касаційної скарги, відновлено строк на її подання, зазначена касаційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду.

У письмовому відзиві на касаційну скаргу відповідач просив оскаржувані судові акти залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

В призначеному судовому засіданні касаційної інстанції 14.03.2017 представники відповідача заперечували проти задоволення касаційної скарги. Інші учасники судового процесу уповноважених представників не направили. Явка не визнавалась обов'язковою.

Перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, проаналізувавши доводи з цього приводу, викладені в касаційній скарзі, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги Державної екологічної інспекції в Харківській області.

Як було встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, з 24.11.2015 по 14.12.2015 Державною екологічною інспекцією у Харківській області проведена перевірка відповідача на відповідність дотримання вимог природоохоронного законодавства про додержання режиму територій та об'єктів природно-заповідного фонду, за результатами якої складений Акт перевірки №281/01-04/04-09, відповідно до якого перевіркою виявлено вирубку зелених насаджень (сиро ростучих дерев дубу) у кількості 13 шт. на території 104 кварталу Володимирського лісництва ДП "Гутянське лісове господарство"; здійснення відповідної вирубки за відсутності ліміту на використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природо-заповідного фонду та без дозволу на спеціальне використання природних ресурсів.

Відповідач звернувся до т.в.о. начальника Краснокутського ВП Валківського відділу ГУ НП в Харківській області із заявою вих. №290/04 від 14.12.2015, якою повідомив про здійснення в період з 01.12.2015 по 14.12.2015 невідомими особами вищезазначеного самовільного порубу дерев, за наслідками якої порушено кримінальне провадження №0000784 від 14.12.2015.

Приписами ст. 17 Лісового кодексу України визначено, що право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст.ст. 19, 64, 86 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов'язані забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень. Організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу. Забезпечення охорони і захисту лісів, серед інших, покладається на постійних лісокористувачів відповідно до цього кодексу.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що пунктом 2 наказу Президента України від 11.12.2009 №1047/2009 на Кабінет Міністрів України покладено, зокрема, забезпечення підготовки протягом 2010-2011 року матеріалів та вирішення відповідно до законодавства питань щодо вилучення та надання у постійне користування національного природного парку "Слобожанський" 5244 гектарів земель, а також розроблення проекту землеустрою з організації та встановлення меж території національного природного парку, отримання державних актів на право постійного користування земельними ділянками.

Положенням про Національний природний парк "Слобожанський" визначено, що ділянки землі та водного простору з усіма природними ресурсами та об'єктами вилучаються з господарського користування і надаються Парку в постійне користування у порядку, встановленому законодавством. Право Парку на постійне користування землею оформлюється державним актом на право постійного користування землею (п.п. 1.7, 1.8 Положення).

Разом з цим, вирішуючи спір у даній справі на підставі наявних в матеріалах справи доказів, господарськими судами попередніх інстанцій з'ясовано, що вимоги наказу Президента України від 11.12.2009 №1047/2009 щодо вилучення у ДП "Гутянське лісове господарство" та надання у постійне користування НПП "Слобожанський" 5244 гектарів земель, а також розроблення проекту землеустрою з організації та встановлення меж території національного природного парку, отримання державних актів на право постійного користування земельними ділянками вирішено не було.

Крім того, судами зазначено, що зі змісту листа Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства №02-23/Ш-13/ЗПІ від 11.08.2016 вбачається, що згідно з планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, постійним лісокористувачем земельної ділянки площею 5244 га є ДП "Гутянське лісове господарство".

Відповідно до ст.ст. 32-34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, належними і допустимими доказами; при цьому доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі.

Беручи до уваги вищевикладене, господарські суди попередніх інстанцій з огляду на те, що вищезазначена земельна ділянка у ДП "Гутянське лісове господарство" не вилучена, відповідачу в постійне користування не надавалась, акт на право постійного користування цією земельною ділянкою відповідачу не видавався і право лісокористування за ним на вказану землю не реєструвалось, дійшли обґрунтованого висновку, що постійним лісокористувачем цієї землі залишилось ДП "Гутянське лісове господарство", яке і несе обов'язок щодо охорони та захисту лісу на території зазначеної земельної ділянки.

За змістом ст. 24 ГПК України залучення до участі у справі іншого відповідача є правом господарського суду, тому суд, керуючись принципом змагальності сторін, встановленим ст.4-3 ГПК України, вирішив розглянути справу виходячи з визначеного прокурором складу сторін.

Беручи до уваги вищевикладене, місцевий господарський суд, з яким погодилась апеляційна інстанція, з огляду на те, що Національний природний парк "Слобожанський" є неналежним відповідачем, дійшов вірного та обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

В силу приписів ст. 1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права сама встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові місцевого чи апеляційного господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, у касаційної інстанції відсутні процесуальні повноваження щодо переоцінки фактичних обставин справи, встановлених під час розгляду справи місцевим господарським судом та під час здійснення апеляційного провадження.

Щодо викладених в касаційній скарзі інших доводів, то вони вже були обґрунтовано спростовані судом апеляційної інстанції, і колегія суддів касаційної інстанції погоджується з викладеними в оскаржуваній постанові мотивами відхилення доводів скаржника, у зв'язку з чим підстави для скасування постанови Харківського апеляційного господарського суду від 10.11.2016 у справі №922/2252/16 відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112, Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 10.11.2016 у справі №922/2252/16 - залишити без змін, а касаційну скаргу Державної екологічної інспекції в Харківській області - без задоволення.

Головуючий суддя (доповідач) І.В. Алєєва
Суддя Г.М. Мачульський
Суддя Л.І. Рогач