донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

09.03.2017 справа №905/3492/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 довіреність №2515 від 02.12.16р. Не зявився
розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії ОСОБА_5 залізниця, м.Дніпро
на рішення господарського суду Донецької області
від16.01.2017р. (повний текст рішення підписано 23.01.2017р.)
у справі№ 905/3492/16 (суддя Харакоз К.С.)
за позовом доПублічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії ОСОБА_5 залізниця, м.Дніпро Державного підприємства Шахта ім. М.С. Сургая, м. Вугледар, Донецька область
простягнення штрафу у розмірі 25 755,00 грн.
ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 16.01.2017р. у справі №905/3492/16 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ в особі Регіональної філії ОСОБА_5 залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Дніпро до Державного підприємства Шахта ім. М.С. Сургая, м. Вугледар, Донецька область про стягнення 25755,00 грн. штрафу за неправильно зазначену масу вантажу у залізничній накладній № 51592582 задоволені частково: стягнуто з відповідача на користь позивача штраф у розмірі 5151,00грн. та витрати по сплаті судового збору.

Публічним акціонерним товариством Українська залізниця, м.Київ в особі Регіональної філії ОСОБА_5 залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Дніпро подана апеляційна скарга, відповідно до якої останнє просить скасувати судове рішення в частині зменшення штрафу у звязку з тим, що судом порушено та неправильно застосовані норми матеріального і процесуального права. Зокрема, скаржник зазначає, що суд першої інстанції необгрунтовано задовольнив клопотання відповідача про зменшення розміру стягуваного штрафу до 1 провізної плати, оскільки наведені відповідачем обставини не є винятковими у розумінні ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України.

Представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не зявився, на адресу апеляційного суду надіслав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечення явки представника. Проте, клопотання відповідача про відкладення розгляду справи підлягає залишенню без задоволення, оскільки в силу статті 28 Господарського процесуального кодексу України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Представниками юридичних осіб можуть бути керівники та інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Отже, в разі зайнятості одного з представників підприємства, сторони не позбавлені можливості направити у судове засідання іншу особу, наділивши її відповідними повноваженнями. Крім того, ухвалою про прийняття апеляційної скарги до провадження явка сторін не визнавалась обовязковою.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і переглядає законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду, переглянувши в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, на підставі встановлених фактичних обставин справи №905/3492/16; розглянувши доводи апеляційної скарги; заслухавши пояснення представника позивача; перевіривши застосування судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії ОСОБА_5 залізниця, м.Дніпро та часткового скасування рішення господарського суду Донецької області від 16.01.2017р. у справі №905/3492/16 з огляду на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 11.10.2016р. Державне підприємство Шахта ім. М.С. Сургая (вантажовідправник) на адресу ТОВ ЦЗФ Комсомольська (вантажоодержувач) у вагоні № 66243627 за залізничною накладною № 51592582 зі станції відправлення Південнодонбаська Донецької області на станцію призначення Красноармійськ Донецької області відправило вантаж вугілля камяне марки г- газовий, вологість вантажу 6, 9 %. За накладною вага вантажу у вагоні 65400 кг.

При проходженні зазначеного вагону з вантажем, на станції ОСОБА_5 залізниці (попутна станція) виявлено, що маса вантажу, зазначена у накладній, не відповідає фактичній масі вантажу.

Так, при контрольному переважуванні вагону з вантажем на станції ОСОБА_5 залізниці на справних електронних 150-тонних вагонних вагах №89, заводський №017 (повірка 18.05.2016р.), виявилось, що у вагоні № 66243627 вага брутто складає 89 980кг., тара по документу 23 800 кг., нетто 66 180кг., що більше ваги, зазначеної в документі на 780кг. У комерційному відношенні навантаження нижче рівня бортів вагону на 60-80см., поверхня вантажу маркована поздовжньою смугою білого кольору. Згідно перевізного документа, вантаж навантажений нижче рівня бортів вагона, поверхня вантажу маркована повздовжньою смугою жовтого кольору. Окреслення навантаження без порушень. В технічному відношенні вагон справний, люка, двері зачинені.

Факт неправильності зазначення маси вантажу підтверджується комерційним актом РА №015646/248 від 15.10.2016р., який підписаний повноважними особами, у відповідності до п. 10 Правил складання актів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002р.

У підтвердження наведених обставин, позивачем також надано до матеріалів справи технічний паспорт засобу ваговимірювальної техніки (зввт) № 89 заводський №017, який містить дані про здійснення періодичної повірки ваг.

На підставі ст. 118, 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену у залізничній накладній масу вантажу позивачем відповідачу нарахований штраф у розмірі 25 755,00грн. із розрахунку: 5151,00грн. (тариф) х 5.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Частиною 3 ст. 909 Цивільного кодексу України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність субєктів господарювання за цими перевезеннями встановлюється транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами (ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 1 Статуту залізниць України (далі Статут), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457, Статут залізниць України визначає права, обовязки і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. На підставі цього Статуту затверджені Міністерством транспорту України Правила перевезення вантажів, які є обовязковими для всіх юридичних осіб (ст. 5 Статуту).

Як зазначено в ст. 6 Статуту, накладна це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обовязковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Правилами перевезення вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 р. за № 644 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України №138 від 08.06.2011р.), а саме п.1.1., розділом 4 Правил оформлення перевізних документів, а також ст. 23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). У відповідності до цих Правил, а саме п. 2.1., графи Маса вантажу, визначена відправником, кг та Спосіб визначення маси заповнюється вантажовідправником. Маса вантажу згідно зі ст. 37 Статуту та п.5 Правил приймання вантажів до перевезення, визначається відправником.

Відповідно до додатку 3 Правил оформлення перевізних документів визначено, що маса вантажу визначена відправником заповнюється, якщо маса вантажу визначена відправником. Вказується маса у кілограмах брутто вантажу, загальна маса відправки (прописом).

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п. 2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника. Так, правильність внесення зазначених відомостей до накладної №51592582 підтвердив представник Відповідача ОСОБА_6

Відповідно до п. 11 Правил приймання вантажів до перевезення, у разі зважування вантажів на вагонних вагах відправник у разі потреби провадить дозування вантажу (довантаження або часткове вивантаження). Для цього він повинен безпосередньо біля вагонних ваг організувати дозувальний майданчик, забезпечити його необхідним інвентарем, а при відправленні масових вантажів (вугілля, руди, цементу тощо) додатковими механізмами для виконання дозувальних операцій в процесі зважування. Тобто, відповідач мав можливість і зобовязаний був запобігти подібних порушень і провадити чітке зважування та вказувати у перевізних документах вірну інформацію стосовно маси вантажу.

Згідно з пунктами 5, 7 Правил приймання вантажів до перевезення, загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом. Спосіб визначення маси вантажу і тип ваг відправник зобовязаний зазначити в накладній. Усі засоби вимірювальної техніки, які використовуються для визначення маси вантажів, мають бути повірені відповідно до вимог чинного законодавства. Засоби ваговимірювальної техніки повинні бути взяті на облік залізницею та відповідати вимогам Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої Наказом Міністерства інфраструктури України від 31 липня 2012 р. за №442, та інших нормативно - правових актів. Маса вантажів, які перевозяться навалом, насипом, наливом, визначається зважуванням на вагонних вагах. Допускається використання інших типів ваг, крім вагонних, за умови їх відповідності вимогам законодавства про метрологію.

Пунктом 22 Правил видачі вантажів, перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Статуту залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначений відправником у накладній на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Підставою для накладення на відправника відповідальності згідно ст. 122 Статуту за неправильне зазначення ним відомостей про масу вантажу, є комерційний акт, складений у випадках, передбачених ст. 129 Статуту.

Відповідно до ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах. Залізниця зобовязана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Частиною 1 статті 24 Статуту передбачено, що вантажовідправник несе відповідальність за всі наслідки невірності, неточності або неповноту відомостей, зазначених ним у накладній.

Згідно з п. 5.5 розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

У відповідності до статей 118, 122 Статуту штраф за неправильно зазначену масу вантажу складає пятикратний розмір провізної плати.

Відповідно до Розяснень Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 р. в редакції від 29.09.2008 р. № 04-5/225, при застосуванні статті 118 Статуту залізниць слід мати на увазі, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених у цій статті порушень, встановлених залізницею як на станції призначення або під час перевезення, так і на станції відправлення після предявлення вантажу до перевезення, незалежно від того, чи завдано залізниці у звязку з цим збитки.

За таких обставин, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає обґрунтованим висновок місцевого суду щодо правомірності вимог Позивача про стягнення з Відповідача суми штрафу за неправильне зазначення відомостей у залізничній накладній.

Одночасно, заявник в апеляційній скарзі зазначає про неправомірне зменшення розміру стягуваного штрафу до розміру однієї провізної плати.

Розглянувши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Відповідно до приписів статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України унормовано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з приписами пункту 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Водночас, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку, змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов'язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.13р. № 7-рп/2013.

Згідно з п. 3.17.4. Постанови Пленуму №18 від 26.12.2011р. Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у клопотанні №б/н від 16.01.2017р. про зменшення штрафу до однієї провізної плати посилався на те, що позивач не зазнав збитків внаслідок невірного визначення відомостей відповідачем в накладній, знаходження відповідача на території проведення антитерористичної операції та скрутне фінансове становище на підприємстві.

Дослідивши наведені відповідачем підстави, зокрема, скрутне фінансове становище, нестача оборотних коштів та здійснення підприємницької діяльності на території проведення антитерористичної операції не позбавляють відповідальності відповідача за наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених у накладній.

В свою чергу, згідно з ч. 2 Вступу Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996 № 411, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.02.1997 за N 50/1854 (далі Правила), виконання Правил забезпечує злагодженість усіх ланок залізничного транспорту, чітку та безперебійну роботу залізниць і безпеку руху.

Невиконання вимог вказаних Правил створює умови для виникнення аварійних ситуацій на залізниці.

Згідно зі ст.ст. 1, 16 Закону України "Про транспорт" від 10.11.1994р. № 232 транспорт є однією з найважливіших галузей суспільного виробництва і покликаний задовольняти потреби населення та суспільного виробництва в перевезеннях; підприємства транспорту зобовязані забезпечувати безпеку життя і здоровя громадян, безпеку експлуатації транспортних засобів, охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до ст.ст. 2, 11 Закону України "Про залізничний транспорт" від 04.07.1996 № 273 зі змінами: залізничний транспорт є однією з важливих базових галузей економіки України, забезпечує її внутрішні та зовнішні транспортно-економічні звязки і потреби населення у перевезеннях; діяльність залізничного транспорту, як частини єдиної транспортної системи країни, сприяє нормальному функціонуванню всіх галузей суспільного виробництва, соціальному і економічному розвитку та зміцненню обороноздатності держави, міжнародному співробітництву України; залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоровя громадян, які користуються його послугами, а також безпеку поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України; безпека руху комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв.

Отже, при вирішенні питання щодо можливості зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню, слід враховувати не лише майнові інтереси відповідача, але і інтереси позивача, які полягають у належному виконанні покладених законодавством завдань, у тому числі забезпечення безпеки усіх учасників залізничного перевезення та їх майнових інтересів, які, в силу специфіки правовідносин, були поставлені відповідачем під загрозу через свою неправомірну поведінку, тому апеляційна інстанція вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення розміру штрафу.

Крім того, як зазначено вище, відповідно до Розяснень Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 р. в редакції від 29.09.2008 р. № 04-5/225, при застосуванні статті 118 Статуту залізниць слід мати на увазі, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених у цій статті порушень, встановлених залізницею як на станції призначення або під час перевезення, так і на станції відправлення після предявлення вантажу до перевезення, незалежно від того, чи завдано залізниці у звязку з цим збитки.

Необхідність зясовування наявності чи відсутності складу цивільного правопорушення у даному випадку відсутня, оскільки позивач звернувся з позовом про стягнення штрафу за невірно зазначену масу вантажу, а не про стягнення збитків.

Більш того, в даному випадку штрафна санкція не є договірною, а випливає зі зазначених положень Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, якими чітко визначено розмір штрафу.

За таких обставин, колегія апеляційного господарського суду вважає висновок місцевого суду щодо, часткового задоволення позовних вимог (зменшення розміру штрафу та стягнення з Відповідача на користь Позивача штрафу за неправильне зазначення відомостей у залізничній накладній у розмірі однієї провізної плати в сумі 5151,00 грн.) таким, що здійснений з порушенням норм матеріального права.

Враховуючи наведене, рішення господарського суду Донецької області від 16.01.2017р. підлягає скасуванню в частині суми стягуваного штрафу за неправильне зазначення відомостей у залізничній накладній, а апеляційна скарга задоволенню.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії ОСОБА_5 залізниця, м.Дніпро задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької області від 16.01.2017 р. у справі №905/3492/16 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу у розмірі 20 604,00грн.

Викласти перший та другий абзаци резолютивної частини рішення у наступній редакції:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії ОСОБА_5 залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця до відповідача, Державного підприємства Шахта ім. М.С. Сургая про стягнення штрафу у розмірі 25 755,00грн. задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Державного підприємства Шахта ім. М.С. Сургая (, місцезнаходження 85670, Донецька область, м. Вугледар, вул. Магістральна, б. 4) на користь Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії ОСОБА_5 залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (, місцезнаходження 49602, м. Дніпропетровськ, пр. Дмитра Яворницького (ОСОБА_7), б.108) штраф за неправильно зазначену масу вантажу в розмірі 25 755,00 грн. та витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у сумі 1 378,00 грн.

Абзац третій резолютивної частини виключити.

В іншій частині рішення господарського суду Донецької області від 16.01.2017 р. у справі №905/3492/16 залишити без змін.

Стягнути з Державного підприємства Шахта ім. М.С. Сургая (, місцезнаходження 85670, Донецька область, м. Вугледар, вул. Магістральна, б. 4) на користь Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії ОСОБА_5 залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (, місцезнаходження 49602, м. Дніпропетровськ, пр. Дмитра Яворницького (ОСОБА_7), б.108) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1515,80 грн.

Господарському суду Донецької області видати наказ у відповідності до вимог, які встановлені до виконавчого документу Законом України Про виконавче провадження.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Марченко О.А.

Судді: Радіонова О.О.

ОСОБА_3