ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" березня 2017 р.Справа № 916/3701/16

За позовом: Державного підприємства „Міжнародний аеропорт „Бориспіль

До відповідача: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Міжнародний аеропорт „Одеса

про стягнення 166484,28 грн.

Суддя Д'яченко Т.Г.

Представники:

Від позивача: не зявився

Від відповідача: ОСОБА_2, за довіреністю

Суть спору: Позивач Державне підприємство „Міжнародний аеропорт „Бориспіль звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою, у якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Міжнародний аеропорт „Одеса неустойку в розмірі 166484,28 грн.

20.02.2017р. до господарського суду Одеської області Державним підприємством „Міжнародний аеропорт „Бориспіль надано клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

27.02.2017р. до господарського суду Одеської області представником ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Міжнародний аеропорт „Одеса надані письмові пояснення на заявлені вимоги, відповідно до яких відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначаючи суду, що ним вживалися заходи щодо повернення орендованого майна вчасно, шляхом складання Акту приймання-передачі майна.

03.03.2017р. до господарського суду Одеської області представником ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Міжнародний аеропорт „Одеса надано пояснення на заявлені вимоги, з урахуванням доповнень, відповідно до яких заявник заперечує проти заявленого позову та зазначає, що позивачем не доведено збитків, які він поніс внаслідок неповернення майна після закінчення строку дії договору.

10.03.2017р. до господарського суду Одеської області представником Державного підприємства „Міжнародний аеропорт „Бориспіль надані пояснення по справі, з урахуванням письмових заперечень, що були надані до суду з боку відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, які були присутні в судових засіданнях, суд встановив.

01 листопада 2013 року. між Державним підприємством „Міжнародний аеропорт „Бориспіль (орендодавець) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Міжнародний аеропорт „Одеса (орендар Договір оренди окремого індивідуально визначеного майна №02.1.1-14-8) було укладено Договір оренди окремого індивідуально визначеного майна №02.1.1-14-8, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування індивідуально визначене майно, яке знаходиться на балансі ДП „Міжнародний аеропорт „Одеса: рентгенотелевізійний інтроскоп (томограф Х-Rey) Rapiscan-622 виробництва Rapiscan System Company №60714N26 (інв. №53047) у кількості 1 шт. вартістю станом на 06.09.2013р. 245201грн. (Звіт про незалежну оцінку вартості від 06.09.2013р.). Майно передається в оренду для здійснення орендарем виробничої діяльності за адресою: м. Одеса, Аеропорт ЦА (п.п.1.1., 1.2. договору).

Відповідно до п. 2.1.Договору, фактична передачі майна у користування Орендарю оформлюється Актом передачі-приймання майна, який засвідчується підписами уповноваженими осіб та печатками сторін.

Відповідно до Акту 1 передачі-приймання орендованого майна до Договору оренди окремого індивідуально визначеного майна №02.1.1-14-8) від 01.10.2013р., який складено та підписано сторонами було передано майно в оренду, а саме: рентгенотелевізійний інтроскоп (томограф Х-Rey) Rapiscan-622 виробництва Rapiscan System Company №60714N26 (інв. №53047) у кількості 1 шт.

У договорі оренди сторони узгодили, що передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на майно. Власником майна залишається орендодавець, а орендар користується ним протягом строку оренди. (п. 2.2. Договору).

Згідно до п. 2.3. Договору, у разі припинення дії або при достроковому розірванні договору, орендар зобовязаний протягом 10-ти діб з дати повідомлення про припинення договору або набрання чинності рішення суду про дострокове розірвання повернути майно орендодавцю у стані не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу.

Положеннями п. 2.5. Договору сторони погодили, що майно вважається повернутим орендодавцю з моменту оформлення сторонами належним чином відповідного акту передачі-приймання майна.

Обовязок по складанню акту передачі-приймання майна орендарю покладається на орендодавця, а в разі повернення майна орендодавцю, на орендаря. (п. 2.6. Договору).

Відповідно до п. 2.7. Договору, доставка майна на місце його використання та доставка орендодавцю при поверненні майна здійснюється за рахунок орендаря.

Відповідно до п. 3.1. Договору, оплата за користування майном здійснюється орендарем, починаючи з дати підписання сторонами Акту передачі-приймання майна.

Орендна плата визначається згідно з Методикою розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Постановою КМУ від 04.10.1995р. №786, зі змінами та доповненнями, і становить без ПДВ за базовий місць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) вересень 2013р. 4086,68грн. (п. 3.2. Договору).

Відповідно до п. 3.3. Договору, розмір орендної плати за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за період з першого числа наступного за базовим місяцем до останнього числа першого місяця оренди. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Якщо індекс інфляції за поточний місяць складає менше 100%, то орендна плата визначається на рівні орендної плати за попередній місяць. (п. 3.4. Договору).

Згідно до п. 3.8. Договору, оплата за оренду майна здійснюється до фактичного повернення Орендарем майна, що має бути підтверджено Актом передачі-приймання майна, належним чином оформленого сторонами та підписаний уповноваженими представниками сторін.

За умовами п.п.14.1., 14.2. Договору оренди №02.1.1-14-8 від 01.10.2013р., договір є чинним з дати його підписання сторонами і діє 1 рік. Датою підписання договору вважається пізніша дата, якщо договір підписувався окремо. У разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну умов договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір може бути продовженим на кожний наступний рік на тих самих умовах. У випадку заяви однієї зі сторін про припинення дії договору, він вважається припиненим з дня, наступного за тим, коли друга сторона отримала таку заяву або з дати, зазначеної в заяві. Орендар має повернути майно протягом 10 календарних днів з дати отримання такої заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні господарського суду Одеської області перебувала справа №916/186/16 за позовом Державного підприємства „Міжнародний аеропорт „Бориспіль до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Міжнародний аеропорт „Одеса про зобовязання повернути майно та стягнення 54311,30 грн. неустойки.

Рішенням господарського суду Одеської області від 24.03.2016р., яке Постановою Вищого господарського суду України від 10.08.2016р. залишено без змін - задоволено позов позивача повністю, зобовязано ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Міжнародний аеропорт „Одеса повернути Державному підприємству „Міжнародний аеропорт „Бориспіль індивідуально визначене майно, а саме: рентгенотелевійзійний інтроскоп (томограф Х-Rey) Rapiscan-622 виробництва Rapiscan System Company №60714N26 та підписати акт передачі-приймання орендованого майна відповідно до п.2.5. договору оренди індивідуально визначеного майна від 01.10.2013р. №02.2.1-14-8 та стягнуто з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Міжнародний аеропорт „Одеса на користь Державного підприємства „Міжнародний аеропорт „Бориспіль 54311 грн. 30коп. Неустойки і 2756 грн. судового збору.

Як встановлено в рішенні суду, 01.09.2015р., про що свідчить фіскальний чек, реєстр поштових відправлень цінних з описом №01-29/1-143, опис вкладення у цінний лист, позивач звернувся до відповідача із листом №01-22-3580 від 28.08.2015р., де зазначив, що не має наміру продовжувати дію Договору оренди №02.1.1-14-8 від 01.10.2013р., та просить в термін до 01.10.2015р. повернути орендоване майно для подальшого використання у власних потребах підприємства. Зазначений лист позивача був вручений відповідачу 10.09.2015р.

Крім того, позивач звертався до відповідача з листами №90-22-577 від 13.10.2015р., №01-22-4625 від 06.11.2015р., №01-22/5-60 від 02.12.2015р. з вимогою повернути обєкт оренди, однак, такі вимоги не були відповідачем задоволені.

Таким чином, позивач, як орендодавець листом №01-22-3580 від 28.08.2015р. за місяць до закінчення строку дії оренди повідомив відповідача, який є орендарем, про відсутність наміру продовжувати дію договору оренди №02.1.1-14-8 від 01.10.2013р., який, за мовчазної згоди обох сторін, діяв за умовами п.п.14.1., 14.2. цього договору до 01.10.2015р. Таке повідомлення є завчасним, однак, з врахуванням визначення сторонами у п.14.2. граничного строку для заявлення однієї зі сторін договору оренди про відсутність згоди на його продовження протягом одного місяця після закінчення строку його чинності, означене повідомлення не суперечить умовам договору.

Отже, з огляду на припинення дії договору оренди №02.1.1-14-8 від 01.10.2013р. з 01.10.2015р., зважаючи на відсутність наміру позивача продовжувати його дію, відповідач зобовязаний повернути майно позивачу згідно ч.1 ст.27 Закону України „Про оренду державного та комунального майна на умовах, що визначені у договорі оренди, однак, умовами договору оренди не передбачено строків повернення обєкту оренди у випадку завчасного повідомлення орендодавцем орендаря про відсутність наміру продовжувати дію договору оренди. Звідси, суд констатує, що з врахуванням висунутої орендодавцем вимоги до орендаря про повернення орендованого майна, яку було отримано орендарем 10.09.2015р., обєкт оренди мав бути повернутий орендодавцю не пізніше 02.10.2015р., чого з боку відповідача до цього часу зроблено не було.

Вищевказаним рішенням господарського суду Одеської області від 24.03.2016р. встановлено, що укладений між сторонами договір припинив свою дію 01.10.2015р., і що орендоване майно відповідачем своєчасно повернуто не було.

Як вбачається з матеріалів справи, Майно було повернуто ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Міжнародний аеропорт „Одеса на користь Державного підприємства „Міжнародний аеропорт „Бориспіль тільки 03.10.2016р., про що свідчить Акт приймання-дачі виконаних послуг згідно договору від 01.10.2013р. №02.2.1-14-8. (а.с.41).

Приймаючи до уваги несвоєчасне повернення орендарем майна, орендодавцем були складені та надані орендарю рахунки-фактури для сплати орендної плати за період січень-жовтень 2016 року.

Керуючись положеннями п. 2 ст. 785 ЦК України, позивачем було нараховано неустойку в розмірі подвійної плати за користування майно. Відповідно до наданого розрахунку нарахованої неустойки за несвоєчасне повернення орендованого майна, за відповідачем ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Міжнародний аеропорт „Одеса рахується борг у розмірі 166484,28 грн.

Позовні вимоги Державного підприємства „Міжнародний аеропорт „Бориспіль обгрунтовано неналежним виконанням прийнятих на себе зобовязань з боку ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Міжнародний аеропорт „Одеса щодо вчасного повернення майна та направлено на стягнення з відповідача неустойки у розмірі 166484,28грн. за період з січня 2016 року по жовтень 2016 року.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача у судових засіданнях, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно ч.ч.1, 2 ст.759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ч.1 ст.764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Як то визначено в ч.ч.1, 2 ст.785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України „Про оренду державного та комунального майна №2269-XII від 10.04.1992р., орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна, термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено (ч.2 ст.26 Закону України „Про оренду державного та комунального майна).

При цьому, за положеннями ч.1 ст.27 Закону України „Про оренду державного та комунального майна, у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду Одеської області від 24.03.2016р., яке Постановою Вищого господарського суду України від 10.08.2016р. залишено без змін, зобовязано ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Міжнародний аеропорт „Одеса повернути Державному підприємству „Міжнародний аеропорт „Бориспіль індивідуально визначене майно, а саме: рентгенотелевійзійний інтроскоп (томограф Х-Rey) Rapiscan-622 виробництва Rapiscan System Company №60714N26 та підписати акт передачі-приймання орендованого майна відповідно до п.2.5. договору оренди індивідуально визначеного майна від 01.10.2013р. №02.2.1-14-8.

Вищевказаним рішенням господарського суду встановлено, що укладений між сторонами Договір оренди припинив свою дію 01.10.2015р. і що відповідачем не було своєчасно повернуто орендоване майно.

Як встановлено судом, майно - рентгенотелевійзійний інтроскоп (томограф Х-Rey) Rapiscan-622 виробництва Rapiscan System Company №60714N26 було повернуто ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Міжнародний аеропорт „Одеса на користь Державного підприємства „Міжнародний аеропорт „Бориспіль тільки 03.10.2016р., про що свідчить Акт приймання-дачі виконаних послуг згідно договору від 01.10.2013р. №02.2.1-14-8. (а.с. 41).

Судом не приймаються заперечення відповідача щодо відсутності у позивача права на нарахування неустойки, у звязку з зупиненням виконання рішення суду від 24.03.2016р. у справі №916/186/16 на підставі ухвали Вищого господарського суду України від 12.07.2016р. до закінчення його перегляду в касаційному порядку, оскільки дана обставина не позбавляє права позивача щодо нарахування неустойки за несвоєчасне повернення майна відповідно до п. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України.

З урахуванням викладеного, дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Міжнародний аеропорт „Одеса прийнятих на себе зобовязань за умовами Договору оренди окремого індивідуально визначеного майна №02.1.1-14-8 від 01 листопада 2013 року щодо повернення майна, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, у звязку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача за Договором оренди окремого індивідуально визначеного майна №02.1.1-14-8 від 01 листопада 2013 року неустойки, відповідно до п. 2 ст.785 Цивільного кодексу України за період з січня 2016 року по жовтень 2016 року у розмірі 166484,28 грн. - є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.

Судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2497,26 грн. покладаються на відповідача згідно зі ст.ст.44,49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Міжнародний аеропорт „Одеса (65054, м. Одеса, аеропорт ЦА; код 37947040) на користь Державного підприємства „Міжнародний аеропорт „Бориспіль (08307, Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт „Бориспіль; код 20572069) неустойку в розмірі 166484 (сто шістдесят шість тисяч чотириста вісімдесят чотири) грн. 28 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2497 (дві тисячі чотириста девяносто сім) грн. 26 коп.

Повний текст рішення складено 16 березня 2017 р.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д'яченко