ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2017 р. Справа № 917/1292/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Камишева Л.М., суддя Гетьман Р.А.

за участі секретаря Пляс Л.Ф.

за участю представників:

позивача - Прудка О.В. (приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції за довіреністю № 34 від 03.01.2017);

1-го відповідача - ОСОБА_2 за дорученням № 320 від 02.03.2017 року;

2-го відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 34П/1-28) на рішення Господарського суду Полтавської області від 21 листопада 2016 року у справі № 917/1292/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної Марини Анатоліївни, м. Київ;

до 1. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Полтава;

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ЛЕВ", м. Полтава;

про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 р. ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" (ПАТ "ВіЕйБі Банк") в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А. звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до ФОП ОСОБА_4 та ТОВ "Торговий дім "ЛЕВ" про витребування з незаконного володіння майна на загальну суму 327998,81 грн., яке обліковується на балансі банку та знаходиться в нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 21.11.2016 у справі № 917/1292/16 (суддя Кульбако М.М.) в задоволенні позову відмовлено.

Позивач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Посилаючись на ст. 387 Цивільного кодексу України, зазначає про наявність у нього права на витребування у 1-го та 2-го відповідачів майна з незаконного володіння шляхом пред'явлення віндикаційного позову, оскільки утримуючи спірне майно без наявних правових підстав, 1-й та 2-й відповідачі порушують право позивача як власника на володіння та розпорядження цим майном.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 05.01.2017 у справі № 917/1292/16 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 02.02.2017.

У зв'язку з неявкою у судове засідання 02.02.2017 представників 1-го та 2-го відповідачів ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02.02.2017 розгляд справи відкладено на 23.02.2017

Представник позивача 21.02.2017 надав суду апеляційної інстанції ксерокопії Акта приймання-передачі приміщення у відповідності з договором суборенди приміщення по АДРЕСА_1 від 20.02.2015, укладений між орендарем ФОП ОСОБА_4 та суборендарем ПАТ "ВіЕйБі Банк" та подав ксерокопії додаткових документів, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції: лист ФОП ОСОБА_4 від 08.04.2017 щодо продажу банківського сейфу та електронні листи від 12.11.2015 та 19.05.2016 стосовно демонтажу банкомату.

1-й відповідач - ФОП ОСОБА_4 у відзиві на апеляційну скаргу та у судовому засіданні 23.02.2017 не погоджується з доводами, викладеними в апеляційній скарзі позивача, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що договір суборенди нежитлового приміщення від 01.11.2014 був достроково розірваний за ініціативою суборендаря, приміщення повернуте орендарю по акту приймання-передачі приміщення від 20.02.2015. Проти наданих додаткових доказів заперечує та зазначає, що не звертався до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з листом від 08.04.2017.

Представник 2-го відповідача - ТОВ "Торговий дім "ЛЕВ" у відзиві на апеляційну скаргу та судовому засіданні 23.02.2017 не погоджується з доводами позивача, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заперечує проти наданих позивачем додаткових документів та зазначив, що не звертався до банку в телефонному режимі відносно майна в приміщеннях по АДРЕСА_1 не звертався.

1-й відповідач в судовому засіданні 23.02.2017 заявив клопотання про продовження строку розгляду апеляційної скарги на 15 днів та відкладення розгляду скарги на інший день, у зв'язку з необхідністю надання додаткових доказів у справі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 23.02.2017 задоволено клопотання 1-го відповідача. Строк розгляду апеляційної скарги продовжено на 15 днів, розгляд апеляційної скарги відкладено на 13.03.2017.

У зв'язку з відпусткою судді Терещенко О.І. 13.03.2017 року автоматизованою системою розподілу апеляційних скарг між суддями у справі № 917/1292/16 здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів та призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя-доповідач Пелипенко Н.М., суддя Камишева Л.М., суддя Гетьман Р.А.

Відповідно до пункту 9-2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" (згідно з Постановою Вищого господарського суду України № 6 від 10.07.2014), у разі зміни складу суду апеляційної інстанції, розгляд ним справи починається заново, а отже, спочатку починається й визначений ст. 102 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду апеляційної скарги.

У судове засідання 13.03.2017 представник 2-го відповідача не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, 13.03.2017 на виконання вимог ухвали суду від 23.02.20017 подав через канцелярію суду Лист № 03/10-01 в якому повідомив, що 24.07.2015 ТОВ «Торговий дім «ЛЕВ» у ЗАТ «Полтавське міжрайонне ремонтно-транспортне підприємство» придбало відповідно до Акту про передання права власності на нерухоме майно нежитлові приміщення за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 2407,9 кв.м. Майно, визначене у позовній заяві, у ТОВ «Торговий дім «ЛЕВ» відсутнє та про місце його знаходження 2-му відповідачу не відомо.

Представник 1-го відповідача 13.03.2017 на виконання вимог ухвали суду від 23.02.20017 подав через канцелярію суду письмові пояснення в яких повідомив, що не має в своєму розпорядженні спірного майна яке було предметом позовних вимог йому не відомо його місцезнаходження на даний час. Також додатково пояснив, що не підписував та не направляв Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" лист від 08.04.2015 стосовно продажу банківського сейфу та передачі банківського банкомату, що підтверджує виписка з журналу реєстрації вихідної кореспонденції. Зазначив, що про електронну переписку 12.11.2015 р. та 19.05.2016 р. та електронну адресу, з якої направлялись листи, йому не відомо.

У судовому засіданні 13.03.2017 представник 1-го відповідача надав для огляду колегії суддів оригінал Акту приймання-передачі приміщення у відповідності з Договором суборенди приміщення від 01.11.2014, складений та підписаний 20.02.2015, з якого вбачається, що згідно з Договором суборенди від 01.11.2014 Суборендар передав, а Орендар прийняв наступне нерухоме майно: нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 145,60 кв.м., яке знаходиться у задовільному стані, Орендар претензій до Суборендаря відносно якісних характеристик приміщення не мав. Інформація щодо наявності майна в приміщеннях в акті відсутня Договір зберігання майна сторонами не укладався.

Розглянувши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин та докази на їх підтвердження, юридичну оцінку, правильність застосування господарським судом Полтавської області норм матеріального та процесуального права та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши пояснення представників позивача та 1-го відповідача, колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 01 листопада 2014 року між Фізичною особою-підприємець ОСОБА_4 (Орендар) та Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (надалі ПАТ "ВіЕйБі Банк" Суборендар) було укладено Договір суборенди нежитлового приміщення.

Відповідно до п.1.1., п.1.2. Договору Орендар зобов'язується передати Суборендарю, а Суборендар прийняти у тимчасове платне користування на строк та на умовах Договору нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Загальна площа приміщення становить 145,6 кв.м.

У п. 1.3., п.1.5 Договору зазначено, що приміщення знаходиться у користуванні Орендаря ФОП ОСОБА_4 на підставі договору оренди від 01 листопада 2014 року. Укладеного між ЗАТ «Полтавське МРТП» (Власник) та Орендарем ФОП ОСОБА_4 Приміщення передається з метою використання його для розміщення відділення суборендаря, що є банківською установою.

Відповідно до п.3.1 Договору приміщення повинно бути передане Орендарем і прийняте Суборендарем по Акту прийому-передачі в термін не пізніше 5 календарних днів з моменту набрання чинності цим Договору. Акт підписується уповноваженими працівниками Сторін та скріплюється печатками Сторін. До Акту долучається фото звіт про стан приміщення, яке передається в суборенду.

У п.3.2 Договору сторони визначили, що після закінчення строку дії даного Договору або у випадку його дострокового розірвання, приміщення повертається Орендарю протягом 7 календарних днів за відповідним Актом у стані не гіршому ніж на момент його передачі в суборенду, з урахуванням нормального (природного0 зносу. При цьому Сторонами здійснюється підписання Акту в момент фактичної передачі Приміщення або Суборендар готує та надає (надсилає) Орендарю підписані з боку Суборендаря два примірника Акту.

Відповідно до п. 5.2, п.5.3.6 Договору строк суборенди встановлюється з 01.11.2014 по 31.10.2015 включно. Даний договір припиняє свою дію у разі ліквідації Суборендаря або ліквідації (припинення підприємницької діяльності) Орендаря.

Згідно з п.7.1.7 Договору Суборендар зобов'язаний у разі закінчення строку дії Договору або при його розірванні повернути Орендарю приміщення в задовільному стані в порядку, що визначений п.3.2 цього Договору та вивезти своє майно.

З позовної заяви вбачається, що в обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що Постановою Правління Національного банку України від 21.11.2014 № 733 віднесено ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до категорії неплатоспроможних" та рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.11.2014 № 123 у ПАТ "ВіЕйБі Банк" з 21.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в банку. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 188 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 № 63, яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку. У зв'язку з відкликанням банківської ліцензії та ліквідацією банку прийнято рішення про ліквідацію відділення № 111 ПАТ "ВіЕйБі Банк" та повернення орендареві - ФОП ОСОБА_4 нежитлових приміщень по АДРЕСА_1, про що банк повідомив орендаря. Однак ФОП ОСОБА_4 (Орендар) 20.02.1015 не допустив працівників банку до зазначених приміщень, майно банку не повернув. Новим власником нежитлових приміщень по АДРЕСА_1, з 24.07.2015 став 2-й відповідач - ТОВ "Торговий дім "ЛЕВ", що підтверджується Свідоцтвом на право власності на нерухоме майно та Витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 41917375 від 07.08.2015. Позивач також, вказує, що неодноразово звертався до відповідача 1 та відповідача 2 з претензіями щодо повернення майна. Враховуючи, що майно не повернуто позивач на підставі ст. 387 ЦК України звернувся з віндикаційним позовом до ФОП ОСОБА_4 та ТОВ "Торговий дім "ЛЕВ" про витребування з незаконного володіння майна на загальну суму 327998,81 грн., яке обліковується на балансі банку та знаходиться в нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За положеннями статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У вказаній статті, йде мова про право власника на віндикаційний позов.

Віндикаційним визнається позов власника, що не володіє, до невласника, що незаконно володіє, про вилучення майна в натурі. Для предґявлення позову необхідно, щоб майно, якого позбавився власник, збереглося в натурі і знаходилося у фактичному володінні іншої особи.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що віндикаційний позов подається, по-перше, за відсутності договірних відносин між сторонами, по-друге, має бути наявною річ, по-третє, це має бути індивідуально визначені річ, по-четверте, вона має знаходитись у відповідача, а не в іншої особи.

Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння. Це факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача та перебування його в натурі саме у відповідача. З позицій процесуального права саме ці обставини становлять предмет доказування у даній справі.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження позовних вимог позивачем до позовної заяви додано Перелік матеріальних цінностей в кількості 95 одиниць, що обліковуються на балансі за відділенням №111 за адресою: АДРЕСА_1 без зазначення індивідуальних та інвентарних номерів.

Колегія суддів вважає, що позивачем не надано доказів в підтвердження того, що зазначене у Переліку матеріальних цінностей майно, знаходиться у володінні відповідачів.

Як вже зазначалось, згідно з п.7.1.7 Договору Суборендар зобов'язаний повернути Орендарю приміщення в задовільному стані та вивезти своє майно.

У судовому засіданні апеляційної інстанції колегією суддів оглянуто наданий представником 1-го відповідача оригінал Акту приймання-передачі приміщення у відповідності з Договором суборенди приміщення від 01.11.2014, який складений 20.02.2015, підписаний ФОП ОСОБА_4.(Орендарем) та Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славкіною М.А. (Суборендар) та скріплений печатками.

В Акті зазначено, що згідно з Договором суборенди від 01.11.2014 Суборендар передав, а Орендар прийняв наступне нерухоме майно: нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 145,60 кв.м., яке знаходиться у задовільному стані.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Акт приймання-передачі приміщення від 20.02.2015 був підписаний позивачем без будь-яких застережень. В Акті відсутні претензії Орендаря до Суборендаря відносно якісних характеристик приміщення, відсутні претензії Орендаря щодо не звільнення приміщень за адресою: АДРЕСА_1. від майна Суборендаря, а також відсутні посилання щодо неможливості вивезення майна та домовленості сторін щодо передачі майна Суборендарем на зберігання Орендарю ФОП ОСОБА_4

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в той-же день 20.02.2015 Орендар ФОП ОСОБА_4 передав орендовані приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ліквідатору ЗАТ «Полтавського МРТП» за актом прийому-передачі (повернення) приміщення по договору оренди від 01.11.2014.

З вказаного Акту також вбачається, що приміщення повернуті в задовільному стані, сторони претензій одна до одної не мають, також відсутні посилання щодо знаходження у приміщеннях будь-якого майна.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем не надано до матеріалів справи доказів незаконного заволодіння 1-м відповідачем майном позивача, яке визначено у переліку майна, доданого до позовної заяви.

Твердження позивача про те, що 20 лютого 2015 ФОП ОСОБА_4 (Орендар) не допустив жодного працівника ПАТ "ВіЕйБі Банк" до приміщення за адресою: АДРЕСА_1 колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки на їх підтвердження позивачем не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції будь-яких доказів звернення до правоохоронних органів щодо фіксації порушення 1-м відповідачем прав позивача.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції представник позивача надіслав електронною поштою Заяву з додатковими доказами, які вважає підтвердженням знаходження майна у 1-го відповідача, а саме: електронний лист ФОП ОСОБА_4 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від . 08.04.2017 з проханням розглянути можливість продажу йому банківського сейфу та передачі ПАТ "ВіЕйБі Банк" банківського банкомату, що залишились у нього та електронний лист від 19.05.2016 з повідомленням про те, що у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 проводяться роботи з демонтажу та вивозу банкомату.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

В п. 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що відповідно до частини першої статті 101 ГПК апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивач в своїй заяві взагалі не обґрунтував неможливість подання вказаних додаткових доказів суду першої інстанції, у зв'язку з чим їм не може бути надано оцінку судом апеляційної інстанції.

Посилання позивача у претензії від 10.06.2016 року на факт демонтажу та вивозу невідомими особами банкомату також не може свідчить про заволодіння майном саме відповідачами, оскільки позивачем не надано суду доказів звернення за цим фактом до правоохоронних органів та результатів розгляду вказаних звернень щодо встановлення осіб, які незаконно заволоділи майном позивача.

Також колегія суддів ставиться критично до тверджень позивача про те, що доказом знаходження спірного майна у 2-го відповідача є звернення в листопаді 2015 року до банку в телефонному режимі нового власника нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 (ТОВ "Торговий дім "ЛЕВ") з вимогою забрати майно, що залишилось у зазначених приміщеннях, оскільки вказане твердження не є доказом знаходження спірного майна у володінні 2-го відповідача ТОВ "Торговий дім "ЛЕВ".

З матеріалів справи вбачається, що 24.07.2015 ТОВ "Торговий дім "ЛЕВ" (відповідач 2) придбав у ЗАТ "Полтавське міжрайонне ремонтно - транспортне підприємство" нерухоме майно (нежитлові приміщення), яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Право власності підтверджується Свідоцтвом на право власності на нерухоме майно та Витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 41917375 від 07.08.2015 (копії в матеріалах справи).

Відповідно до Акту про передання права власності на нерухоме майно від 24.07.2015 ЗАТ «Полтавське міжрайонне ремонтно-транспортне підприємство» передало покупцеві ТОВ «Торговий дім «ЛЕВ» на підставі Договору купівлі-продажу майна №б/н від 19 липня 2015 року у власність нежитлові приміщення, загальною площею 2720,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, до складу яких входить: Адміністративний корпус з цехом реммайстерень А-1, А-3, загальною площею 2407,9 кв.м.; Цех лінійно-монтажної дільниці В-2, загальною площею 312,6 кв.м.; Склад (переносний) Е; Навіс, літера 3, Навіс, літера И, Навіс, літера К, Альтанка Л, Огорожа №1, Огорожа №2, Колодязь №3, Змощення №5, Ворота №8, Огорожа №9, Ворота №10, Ворота №11, Ворота №12.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно вказаного Акту у перелік прийнятого майна не входить жодне майно з Переліку, наданого позивачем до позовної заяви.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач не надав доказів незаконного заволодіння його майном 2-м відповідачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в надані ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

У ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Предмет доказування у даній справі є перебування майна в натурі саме у відповідачів, а не в інших осіб.

Позивач не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції у відповідності до ст. 33 ГПК України належних доказів на підтвердження незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння майном власника та його знаходження у відповідачів.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення в рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що місцевий господарський суд розглянув всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, належним чином проаналізував правовідносини, що виникли між сторонами, матеріали справи та вірно застосував норми матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду відповідає статтям 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, у зв'язку з чим підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення господарського суду Господарського суду Полтавської області від 21 листопада 2016 року у справі № 917/1292/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 21 листопада 2016 року у справі № 917/1292/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили

Повна постанова складена 20.03.2017 року.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Камишева Л.М.

Суддя Гетьман Р.А.