ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

22.03.2017 Справа № 920/976/16

Господарський суд Сумської області у складі судді Левченка П.І. розглянувши заяву № 03-09/517 від 17.03.2017 Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України щодо внесення змін до наказів Господарського суду Сумської області від 25.11.2016 року у справі № 920/976/16, порушеній за позовом - Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Суми, до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Шостка Сумської області, про стягнення 2940,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом Сумської області 14.11.2016 винесено рішення у справі № 920/976/16, відповідно до якого позов задоволено повністю; стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (41132, Сумська область, Шосткинський район, с. Гамаліївка, вул. Радянська, буд. 33, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) штраф у розмірі 1470,00 грн. та пеню у розмірі 1470,00 грн. до загального фонду Державного бюджету України на рахунки, відкриті в управліннях Державної казначейської служби України за місцем знаходження платника податків (фізичної особи-підприємця ОСОБА_1) за кодом бюджетної класифікації доходів 21081100, символ звітності 106; стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (41132, Сумська область, Шосткинський район, с. Гамаліївка, вул. Радянська, буд. 33, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (40035, м. Суми, вул. Харківська, буд. 30/1, ідентифікаційний код 21119343) витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн.

25.11.2016 на виконання судового рішення видано відповідні накази.

20.03.2017 до Господарського суду Сумської області від позивача надійшла заява № 03-09/517 від 17.03.2017 щодо внесення змін до наказів Господарського суду Сумської області № 920/976/16 від 25.11.2016 року, відповідно до якої просить суд внести у накази Господарського суду Сумської області від 25.11.2016 року у справі № 920/976/16 дату народження ОСОБА_1.

В обгрунтування зазначеної заяви позивач зазначає, що згідно з повідомленням державного виконавця Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 19.01.2017, наказ Господарського суду Сумської області № 920/976/16 від 25.11.2016 року щодо стягнення з відповідача (ФОП ОСОБА_1) повернуто стягувачу без прийняття до виконання відповідно до пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з відсутністю дати народження боржника, що є порушенням вимог пункту 3 частини першої статті 4 згаданого Закону.

Статтею 115 Господарського процесуального кодексу України визначено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України.

Відповідно до статі 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 4 Закону визначено, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, імя, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, імя та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк предявлення рішення до виконання.

Згідно статті 2 Цивільного кодексу України, учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи.

Людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою (стаття 24 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 50 Цивільного кодексу України, право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Обмеження права фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності встановлюються Конституцією України та законом. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою.

Статтею 51 цього ж Кодексу визначено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Згідно з розясненнями Міністерства юстиції України від 14.01.2011, правоздатність індивідуального підприємця практично прирівнюється до правоздатності юридичних осіб - комерційних організацій. Фізична особа-підприємець в цивільно-господарських відносинах є різностороннім учасником. Принципи здійснення ним підприємницької діяльності роблять його подібним до юридичних осіб, тоді як в приватних відносинах, незважаючи на будь-які зміни в його статусі, він залишається бути громадянином - фізичною особою. А тому, слід чітко розмежовувати ці різні сфери відносин. На підставі правила, встановленого у статті 51 Цивільного кодексу України, до фізичних осіб-підприємців слід застосовувати норми спеціального (господарського) законодавства, якщо предметом регулювання безпосередньо є їх підприємницька діяльність. Натомість, слід брати до уваги норми цивільного законодавства, якщо предмет регулювання виходить за межі підприємницької діяльності, зачіпаючи приватні інтереси субєкта, та в повній мірі врегульовується нормами Цивільного кодексу України.

Виходячи зі змісту викладеного, а також положень статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» в даному випадку відсутні підстави ототожнювати поняття фізичної особи та фізичної особи-підприємця.

Згідно з наказом, виданим 25.11.2016 на примусове виконання судового рішення у справі № 920/796/16 боржником є фізична особа-підприємець ОСОБА_1, а не фізична особа ОСОБА_1, як вказано у повідомленні державного виконавця від 19.01.2017.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 дані про дату народження фізичної особи-підприємця відсутні.

Разом з цим, у наказі, виданому 25.11.2016 на примусове виконання судового рішення у справі № 920/976/16, крім іншого, вказано ідентифікаційний номер субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 та місце проживання останнього відповідно до статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно частини першої статті 3 Конституції України, частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Пункт 1 статті 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

Згідно статті 6 Конвенції, виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду, завершальною стадією судового провадження. У звязку із цим під час розгляду питань про відстрочку, розстрочку, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення, а також під час розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби судам необхідно дотримуватися вимог Конвенції щодо виконання судового рішення упродовж розумного строку (справи «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ромашов проти України» від 27 липня 2004 року, «Дубенко проти України» від 11 січня 2005 року, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та інші).

У рішенні від 05.07.2012 у справі Глоба проти України (no. 15729/07,) Європейський суд з прав людини вказує, що пункт 1 статті 6 Конвенції, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобовязана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Також суд зазначає, що саме на державу покладається обовязок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

З урахуванням викладеного, оскільки боржником згідно з наказами, виданими 25.11.2016 на примусове виконання судового рішення у справі № 920/976/16 є саме фізична особа-підприємець ОСОБА_1, з якого за судовим рішенням у справі № 920/976/16 стягнуто до загального фонду Державного бюджету України штраф у сумі 1470,00 грн., пеню у сумі 1470,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. на користь Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України і повернення виконавчого документу (наказу) державним виконавцем є неправомірним, заява позивача № 03-09/517 від 17.03.2017 щодо внесення змін до наказів Господарського суду Сумської області від 25.11.2016 року у справі № 920/976/16 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 86, 89, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви № 03-09/517 від 17.03.2017 Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України щодо внесення змін до наказів Господарського суду Сумської області від 25.11.2016 року у справі № 920/976/16 відмовити.

Суддя П.І. Левченко