ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року Справа № 908/1806/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Вовка І.В. (головуючого, доповідача),
Кондратової І.Д., Стратієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Колексі" на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 07.12.2016 року у справі № 908/1806/16 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг" до товариства з обмеженою відповідальністю "Колексі" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року позивач звернувся до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідача про визнання недійсними з моменту укладання договорів купівлі-продажу № АМВ-2-1408/14 від 14.08.2014 року, № АМЛ-3-1408/14 від 14.08.2014 року, № МАН-1-1408/14 від 14.08.2014 року, № ОБЛ-5-1408/14 від 14.08.2014 року, № СГТ-6-1408/14 від 14.08.2014 року, № СПТ-4-1408/14 від 14.08.2014 року, № СГТ-7-0209/14 від 02.09.2014 року, № ТМЦ-8-0111/14-МЛДТ від 01.11.2014 року, укладених між ними, у зв'язку з їх укладенням з його боку директором з перевищенням наданих йому статутом повноважень без надання згоди загальними зборами товариства та без наступного схвалення цих правочинів зазначеним органом.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 11.08.2016 року (суддя Попова І.А.) в позові відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 07.12.2016 року (судді: Колядко Т.М., Татенко В.М., Попков Д.О.) зазначене рішення суду першої інстанції скасовано та позов задоволено.

У касаційній скарзі відповідач вважає, що судом апеляційної інстанції порушено і неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, і тому просить прийняту ним постанову скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

У відзиві на касаційну скаргу позивач вважає, що постанова апеляційного господарського суду у справі є законною та просить залишити її без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні оголошувалася перерва до 07.03.2017 року та до 09.03.2017 року.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 07.03.2017 року було продовжено строк розгляду касаційної скарги на 15 днів.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи касаційної скарги і відзиву на неї, перевіривши матеріали справи та прийняті в ній судові рішення, суд касаційної інстанції вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що між ТОВ "Мрія-Лізинг (продавець) та ТОВ "Делівері Трейд" (покупець) було укладено договори купівлі-продажу від 14.08.2014 року № АМВ-2-1408/14, від 14.08.2014 року № АМЛ-3-1408/14, від 14.08.2014 року № МАН-1-1408/14, від 14.08.2014 року № ОБЛ-5-1408/14, від 14.08.2014 року № СГТ-6-1408/14, від 14.08.2014 року № СПТ-4-1408/14, від 02.09.2014 року № СГТ-7-0209/14, від 01.11.2014 року № ТМЦ-8-0111/14-МЛДТ, відповідно до умов яких продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає техніку, перелік та характеристики якої зазначені у додатку № 1, що є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 1.5 договорів право власності на товар у покупця виникає з моменту передачі йому товару за актом приймання-передачі.

Зазначені договори від імені продавця підписано директорами ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які діяли на підставі Статуту.

За відповідними актами приймання-передачі, підписаними з боку продавця директорами, товар передано продавцем та отримано покупцем.

Підпунктом 11.2.12 пункту 11.2 Статуту визначено, що до виключної компетенції Зборів Учасників належить надання попередньої згоди на укладення договорів, вчинення правочинів та інших дій директором у випадках, передбачених цим Статутом.

Згідно з п. 12.1 Статуту ТОВ "Мрія-Лізинг" одноособовим виконавчим органом товариства є Директор товариства, який здійснює поточне керівництво діяльністю товариства, є підзвітним Зборам учасників та організовує виконання їх рішень.

За пп. 12.5.2 п. 12.5 Статуту Директор діє від імені Товариства без довіреності та представляє інтереси у відносинах з будь-якими державними органами, юридичними та фізичними особами.

У відповідності до пп. 12.5.4 п. 12.5 Статуту Директор в межах своєї компетенції за умови дотримання всіх обмежень, передбачених Статутом та законодавством України, укладає будь-які договори та вчиняє будь-які правочини, в тому числі, розпоряджається всіма грошовими коштами та іншим майном товариства.

Разом з тим, п. 12.8 Статуту передбачено, що укладення договорів та вчинення інших правочинів Директором можливе лише за умови одержання попередньої згоди Зборів Учасників щодо:

1) будь-яких договорів та правочинів, пов'язаних із прийняттям Товариством на себе зобов'язань, сумарна вартість яких перевищує еквівалент 10 000 (десяти тисяч) доларів США за офіційним обмінним курсом Національного банку України на день вчинення правочину;

2) будь-яких договорів та правочинів, спрямованих на відчуження або придбання об'єктів нерухомого майна, в тому числі земельних ділянок, незалежно від їх вартості;

3) будь-яких договорів та інших правочинів щодо застави та іншого обтяження активів Товариства, надання або отримання Товариством позик та іншої фінансової допомоги.

Відповідно до п. 12.9 Статуту будь-які договори та інші правочини, укладені Товариством або від його імені з порушенням вказаних у п. 12.8 обмежень, є недійсними. Наступне схвалення таких правочинів Зборами Учасників робить їх дійсними з моменту укладення.

В матеріалах справи містяться копії протоколів загальних зборів ТОВ "Мрія-Лізинг" від 01.09.2014 року, від 02.09.2014 року, від 08.09.2014 року, від 16.09.2014 року, від 19.09.2014 року, від 25.09.2014 року, від 02.10.2014 року, від 08.10.2014 року з відповідними додатками до них.

За змістом зазначених протоколів рішенням загальних зборів учасників надано ОСОБА_6 повноваження на проведення від імені товариства процедури зняття з обліку та подальшого продажу належних товариству транспортних засобів, марка, модель, тип та інші характеристики яких додаються до протоколу загальних зборів учасників (Додаток № 1).

Крім того, апеляційним господарським судом до матеріалів справи долучено виписки з рахунків відповідача про оплату товару на підставі спірних договорів, копії видаткових та податкових накладних.

Предметом даного судового розгляду є вимоги продавця про визнання недійсними договорів купівлі-продажу у зв'язку з їх підписанням його директорами з перевищенням повноважень без попередньої згоди зборів учасників товариства на укладення таких правочинів, як це передбачено його статутом.

Висновок суду першої інстанції про відмову в позові обгрунтовано недоведеністю підстав за заявленими вимогами, з якими закон пов'язує визнання правочинів недійсними, оскільки обмеження, про які зазначено у пп. 1 п. 12.8 Статуту, стосуються виключно договорів та правочинів, за якими товариство приймає на себе зобов'язання, що випливає з усього контексту п. 12.8 Статуту, позаяк наступний підпункт прямо вказує на договори та правочини, спрямовані на відчуження або придбання певного майна.

Апеляційний господарський суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсними спірних договорів купівлі-продажу, виходив з доведеності обставин їх укладення з перевищенням повноважень представниками позивача за відсутності доказів наступного схвалення цих договорів саме Зборами учасників товариства, що свідчить про відсутність внутрішньої волі юридичної особи на укладення цих правочинів.

За ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Частинами 2, 3 ст. 203 ЦК України визначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що спірні договори купівлі-продажу від імені позивача було укладено директорами товариства ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які діяли на підставі Статуту, в якому визначено повноваження Директора на укладення договорів та вчинення інших правочинів лише за умови одержання попередньої згоди Зборів Учасників щодо будь-яких договорів та правочинів, пов'язаних із прийняттям Товариством на себе зобов'язань, сумарна вартість яких перевищує еквівалент 10 000 доларів США за офіційним обмінним курсом Національного банку України на день вчинення правочину.

Отже, суд апеляційної інстанції підставно не погодився з висновком місцевого господарського суду про те, що обмеження, наведені у пп. 1 п. 12.8 Статуту, стосуються виключно договорів та правочинів, за якими товариство приймає на себе зобов'язання, оскільки договір купівлі-продажу є двостороннім, і права та обов'язки за ним виникають як у продавця, так і в покупця, а тому відсутні підстави вважати, що обмеження стосується лише відповідного грошового зобов'язання.

Разом з тим, апеляційний господарський суд дійшовши висновку про відсутність доказів попередньої згоди Зборів учасників на укладення директором спірних правочинів, обмежився посиланням на те, що наявні в матеріалах справи копії протоколів Загальних зборів учасників товариства не засвідчені відповідно до вимог чинного законодавства, а частина з них не підписана і вони не стосуються надання згоди директору на укладення договорів купівлі-продажу, не надавши належної оцінки зазначеним документам щодо наявних у них відомостей стосовно прийняття рішення про зняття з обліку та подальшого продажу належних товариству транспортних засобів, які зазначені в додатках до цих протоколів, часу прийняття відповідних рішень, оформлених зазначеними протоколами, а також безпосередньо переліку транспортних засобів, яких стосуються прийняті рішення та їх відповідності предмету спірних правочинів.

До того ж, у випадку наявності сумнівів у господарського суду щодо належності та допустимості наявних в матеріалах справи доказів він має право витребувати оригінали документів, у тому числі для огляду в судовому засіданні, з наступним поверненням їх особі, яка їх подала.

В свою чергу, суд першої інстанції взагалі не навів жодної оцінки залученим до справи протоколам Загальних зборів учасників товариства.

Водночас, згідно з ч. 1 ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Тобто, наведена норма застосовується, якщо представник має повноваження на вчинення правочину, але вчиняє його з перевищенням обсягу права на здійснення правочину, який встановлено особою, яку він представляє, та з наступним схваленням такого правочину цією особою, яке полягає у вчиненні дій, що свідчать про прийняття його до виконання.

При цьому, наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, передача транспортних засобів, зняття їх з обліку із наданням усіх необхідних документів та прийняття часткової або повної оплати за спірними договорами).

Такі правові висновки в подібних правовідносинах наведені в постанові Верховного Суду України від 19.08.2014 року у справі № 5013/492/12.

Втім, суд апеляційної інстанції наведеного не врахував і належним чином не з'ясував обставин, які можуть свідчити про наступне схвалення правочинів в розумінні ст. 241 ЦК України, зокрема, не навів юридичної оцінки протоколам Загальних зборів учасників на предмет наступного схвалення спірних договорів купівлі-продажу вказаним органом, в залежності від часу прийняття відповідних рішень.

В той же час, постанова апеляційної інстанції містить суперечливі висновки як про наявність доказів, які свідчать про виконання договорів (акти приймання-передачі техніки та відповідні докази оплати товару), так і про їх відхилення як неналежних доказів схвалення правочинів юридичною особою, оскільки вказані акти підписані тими ж директорами, що не мали повноважень на підписання договорів, а платіжні відомості не містять інформації про посаду особи, за розпорядженням якої здійснювалася оплата.

Тим часом суд першої інстанції взагалі не досліджував обставин щодо вчинення дій, які б підтверджували прийняття до виконання спірних правочинів органами чи посадовими особами позивача, в межах наданих їм повноважень, що свідчили б про їх схвалення відповідно до ст. 241 ЦК України.

Відтак, суди обох інстанцій допустивши неправильне застосування норм матеріального права та порушення та вимог процесуального права, зокрема, ч. 1 ст. 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшли передчасних висновків як про відмову в позові, так і про його задоволення.

За таких обставин, прийняті судові рішення не можна визнати законними й обгрунтованими, і тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати наведене і вирішити спір з дотриманням вимог закону.

З огляду наведеного та керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Колексі" задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 07.12.2016 року та рішення господарського суду Запорізької області від 11.08.2016 року скасувати, і справу № 908/1806/16 передати на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

Головуючий суддя І.Вовк

Судді І.Кондратова

Л.Стратієнко