ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2017 р. Справа № 918/56/17

Господарський суд Рівненської області в складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Фаєвській Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи

за позовом Дочірнього підприємства "АВІКОМ РІВНЕ"

до Державного підприємства "Дослідне господарство Тучинське" Науково-виробничого центру "СОЯ" Національної академії аграрних наук України

про стягнення заборгованості в сумі 78 909 грн. 04 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність б/н від 11.11.2016р. ;

від відповідача - не з'явився.

У судовому засіданні 13 березня 2017 року, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

23 січня 2017 року Дочірнє підприємство "АВІКОМ РІВНЕ" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Державного підприємства "Дослідне господарство Тучинське" Науково-виробничого центру "СОЯ" Національної академії аграрних наук України про стягнення заборгованості в сумі 78 909 грн. 04 коп., з яких 36 293 грн. 15 коп. основна заборгованість, 1 446 грн. 75 коп. 3% річних, 5 044 грн. 75 коп. інфляційні втрати, 14 467 грн. 54 коп. проценти за користування чужими грошовими коштами, 8 019 грн. 68 коп. пеня, 3 629 грн. 32 коп., 10 007 грн. 85 коп. збитки.

Ухвалою суду від 24 січня 2017 року позовну заяву б/н від 20.01.2017р. прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №918/56/17, розгляд якої призначено на 06 лютого 2017 року.

Ухвалою суду від 06 лютого 2017 року розгляд справи відкладено на 20 лютого 2017 року.

20 лютого 2017 року від Державного підприємства "Дослідне господарство Тучинське" Науково-виробничого центру "СОЯ" Національної академії аграрних наук України через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Судом вказане клопотання задоволено.

Ухвалою суду від 20 лютого 2017 року розгляд справи відкладено на 13 березня 2017 року.

09 березня 2017 року від представника позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло клопотання про долучення доказів.

Представник позивача у судовому засіданні 13 березня 2017 року позовні вимоги підтримала.

У судові засідання 06 лютого, 20 лютого та 13 березня 2017 року представник відповідача не з'явився, однак належним чином повідомлявся про місце, дату та час розгляду справи. Витребуваних судом документів не надав, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи із зазначенням підстав щодо своєї неявки не направив.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що у відповідача було достатньо часу для надання відповідного відзиву на позовну заяву позивача.

Частиною 1 статті 77 ГПК України встановлено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

З огляду на викладене та зважаючи на те, що відповідач не направив на адресу суду будь-яких заяв чи клопотань, зокрема, про відкладення розгляду даної справи на іншу дату, а явка його уповноваженого представника у судове засідання обовязковою не визнавалася, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними матеріалами без участі відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

02 січня 2014 року між Дочірнім підприємством "АВІКОМ РІВНЕ" (надалі Постачальник) та Державним підприємством "Дослідне господарство Тучинське" Науково-виробничого центру "СОЯ" Національної академії аграрних наук України (надалі Покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів №19 (надалі Договір; а.с. 27-31), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобовязується передати в погоджені строки, а покупець прийняти та оплатити на умовах, викладених в договорі, нафтопродукти, іменовані далі за текстом - "Товар", найменування, кількість, ціна яких вказується в накладних, товарно-транспортних накладних, які оформлюються на кожну окрему партію товару та є невідємною частиною даного договору.

У відповідності до п. 2.2. договору номенклатура товару, його кількість, ціна встановлюється сторонами за обопільною згодою на основі заявки покупця й зазначаються в розрахункових документах (рахунках-фактурах) чи/та в відвантажувальних документах (видаткових накладних) на товар, котрі являються специфікацією в розумінні ст. 266 Господарського кодексу України та складають невідємну частину цього договору.

Згідно з п. 4.1.1 договору загальна ціна цього договору визначається кількістю отриманого та оплаченого товару покупцем протягом всього строку дії договору. Вартість кожної окремої партії товару визначається постачальником в специфікаціях, рахунках-фактурах та накладних документах.

Оплата здійснюється згідно рахунку-фактури постачальника (п. 4.4. договору).

Відповідно до п. 4.7. договору у випадку наявності заборгованості по оплаті поставленого в рамках дії цього договору товару зі сторони покупця, постачальник зараховує грошові кошти отримані в рамках договору, незалежно від призначення платежу, першочергово на погашення наявної заборгованості по договору і оплату штрафних санкцій, залишок зараховується в рахунок оплати погодженої між сторонами партії товару.

Пунктом 6.4. договору сторони погодили, що у випадку несплати, або несвоєчасної сплати вартості отриманих нафтопродуктів, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу від вартості неоплачених або несвоєчасно оплачених нафтопродуктів. Пеня нараховується на весь період прострочення. У разі прострочення оплати більше ніж 5-ть днів покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 10% ціни простроченого до оплати товару.

Згідно з п. 6.5. договору окрім штрафних санкцій, передбачених п. 6.4. даного договору, покупець у випадку порушення строків оплати за поставлений товар, зобовязаний сплатити постачальнику: відсотки за користування чужими грошовими коштами в розмірі 30 (тридцять) % річних, що нараховуються на суму заборгованості покупця за кожен день прострочки оплати, за весь період користування грошовими коштами, що підлягають оплаті постачальнику.

Цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до 31 грудня 2014 року, а в частині розрахунків до їх повного проведення (п. 10.1. договору).

Відповідно до п. 10.2. договору у випадку відсутності повідомлення про відмову від договору за 30 днів до його закінчення однієї із сторін він вважається продовженим на один рік на тих самих умовах.

Позовна давність у звязку із стягненням зі сторін неустойки і штрафних санкцій по цьому договору встановлюється терміном на 3 (три) календарні роки (п. 10.5. Договору).

14 березня 2014 року сторони уклали Додаткову угоду до договору поставки нафтопродуктів №19 від 02 січня 2014 року (а.с. 32), у відповідності до умов якої сторони домовились внести доповнення до договору, додавши підпункт 6.5.1. наступного змісту:

"6.5.1. У випадку несвоєчасного проведення розрахунків за нафтопродукти покупець відшкодовує постачальнику збитки, які обраховуються за наступною формулою:

S завдані збитки, які підлягають сплаті покупцем;

А0 вартість долара США у гривнях на день предявлення вимоги до покупця;

А1 вартість долара США у гривнях на дату поставки товару;

С вартість поставленого але неоплаченого товару відповідно до умов договору.

При цьому, сторони визначили, що для здійснення розрахунків збитків по цьому договору сторони застосовують курс купівлі долара США на міжбанківському валютному ринку України на початок торгової сесії, що відображається на ресурсі мережі Інтернет www.udinform.com (російськомовна версія) у розділі "Межбанк" - "Укаинский рынок Forex" у таблиці "Статистика" у стовпчику "Открытие" в рядку "USD/UAH" і відповідає значенню "ASK".

Договір та додаткова угода підписані уповноваженими представниками та скріплено відтисками печаток сторін.

Судом встановлено, що позивач станом на 31.12.2014 року заборгованість Державного підприємства "Дослідне господарство Тучинське" Науково-виробничого центру "СОЯ" Національної академії аграрних наук України за поставлений Дочірнім підприємством "АВІКОМ РІВНЕ" в 2013 році товар становила 380 312 грн. 15 коп., що підтверджується Актом звірки взаєморозрахунків по рах. 361 між Дочірнім підприємством "АВІКОМ РІВНЕ" та Державним підприємством "Дослідне господарство Тучинське" Науково-виробничого центру "СОЯ" Національної академії аграрних наук України станом на 31.12.2013 за період 2013 року, акт підписано уповноваженими представниками та скріплено відтисками печаток сторін (а.с. 106).

Крім того, матеріалами справи стверджено, що фактично через представників ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які діяли на підставі довіреностей №21 від 25.04.2014р., №25 від 01.05.2014р., №31 від 28.05.2014р., №41 від 13.06.2014р., №49 від 17.07.2014р., №51 28.07.2014р., №61 від 08.08.2014р., №72 від 22.08.2014р., №74 від 02.09.2014р., №76 від 04.09.2014р., №79 від 16.09.2014р., №83 від 26.09.2014р., №85 від 03.10.2014р., №90 від 10.10.2014р., №9 від 06.04.2015р., №40 від 26.06.2015р., №47 від 17.07.2015р., №52 від 03.08.2015р., №62 від 28.08.2015р., №63 від 01.09.2015р., №70 від 12.09.2015р., згідно накладних №409 від 25.04.2014р., №434 від 01.05.2014р., №461 від 08.05.2014р., №542 від 28.05.2014р., №630 від 20.06.2014р., №743 від 17.07.2014р., №749 від 18.07.2014р., №799 від 28.07.2014р., №825 від 31.07.2014р., №867 від 08.08.2014р., №937 від 22.08.2014р., №973 від 02.09.2014р., №984 від 04.09.2014р., №1051 від 16.09.2014р., №1092 від 26.09.2014р., №1093 від 26.09.2014р., №1138 від 03.10.2014р., №1177 від 10.10.204р., №243 від 06.04.2015р., №559 від 26.06.2015р., №645 від 17.07.2015р., №726 від 04.08.2015р., №851 від 28.08.2015р., №862 від 01.09.2015р., №923 від 12.09.2015р., Дочірнє підприємство "АВІКОМ РІВНЕ" передало, а Державне підприємство "Дослідне господарство Тучинське" Науково-виробничого центру "СОЯ" Національної академії аграрних наук України прийняло товар нафтопродукти на загальну суму 1 267 910 грн. 90 коп., що стверджується матеріалами справи (а.с. 35-105).

Державне підприємство "Дослідне господарство Тучинське" Науково-виробничого центру "СОЯ" Національної академії аграрних наук України здійснило оплату товару несвоєчасно та не в повному обсязі всього протягом 2014 2015 років сплачено 1 611 929 грн. 90 коп., що стверджується копіями платіжних доручень (а.с. 107-132).

Вимога сплати заборгованості в сумі 36 293 грн. 15 коп., яка вбачається з вимоги №180 від 06.10.2016р. залишена відповідачем без відповіді та задоволення (а.с. 33-34).

Виходячи із суми боргу 36 293 грн. 15 коп., позивач згідно умов договору нарахував пеню в сумі 8 019 грн. 68 коп. за період з 23.09.2015р. по 23.03.2016р., проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 23.09.2015р. по 19.01.2017р. в сумі 14 467 грн. 54 коп., штраф в сумі 3 629 грн. 32 коп., договірні збитки в сумі 10 007 грн. 85 коп., а також на підставі ст.625 ЦК України, 5 044 грн. 75 коп. втрат від інфляції та 1 446 грн. 75 коп. -3 % річних за період з 23.09.2015р. по 19.01.2017р., що стверджується розрахунком (а. с. 12-13).

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та ст. 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Нормами ст.627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення 36 293 грн. 15 коп. заборгованості за поставлений товар є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, за несвоєчасне виконання відповідачем зобовязань позивачем нараховано та заявлено до стягнення 8 019 грн. 68 коп. - пені, 3 629 грн. 32 коп. штрафу, 14 467 грн. 54 коп. процентів за користування чужими грошовими коштами, 10 007 грн. 85 коп. договірних збитків, 5 044 грн. 75 коп. втрат від інфляції та 1 446 грн. 75 коп. -3 % річних

Пунктом 6.4. договору сторони погодили, що у випадку несплати, або несвоєчасної сплати вартості отриманих нафтопродуктів, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу від вартості неоплачених або несвоєчасно оплачених нафтопродуктів. Пеня нараховується на весь період прострочення. У разі прострочення оплати більше ніж 5-ть днів покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 10% ціни простроченого до оплати товару.

Частина 1 статті 546 ЦК України передбачає, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Субєктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд, перевіривши розрахунки пені за період з 23.09.2015р. по 23.03.2016р. в розмірі 8 019 грн. 68 коп., встановив, що останній зроблений відповідно до норм чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги Дочірнього підприємства "АВІКОМ РІВНЕ" в частині стягнення пені у повному обсязі.

Оскільки має місце прострочення виконання оплати, є підставними і підлягає задоволенню вимога про стягнення 3 629 грн. 32 штрафу, обрахованого як 10% ціни простроченого до оплати товару в сумі 36 293 грн. 15 коп.

Стаття 524 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

За статтею 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін; зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках та на умовах, встановлених договором або законом.

Отже, сторонам надано право визначати зокрема, у договорі, грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, що дає можливість учасникам цивільного обороту уникнути впливу інфляційних процесів на суму грошових зобов'язань.

У відповідності до п. 6.5.1. договору у випадку несвоєчасного проведення розрахунків за нафтопродукти покупець відшкодовує постачальнику збитки, які обраховуються за наступною формулою:

S завдані збитки, які підлягають сплаті покупцем;

А0 вартість долара США у гривнях на день предявлення вимоги до покупця;

А1 вартість долара США у гривнях на дату поставки товару;

С вартість поставленого але неоплаченого товару відповідно до умов договору.

Такі умови договору не суперечать нормам чинного законодавства та узгоджується із свободою договору, встановленою ст.627 ЦК України.

Згідно з п.4 наказу Міністерства фінансів України від 10.08.2000 р. № 193 "Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку "Вплив змін валютних курсів" курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах.

Оскільки сторонами у належній формі досягнуто згоди щодо можливості зміни обумовленої ціни у визначених ними випадках та визначено спосіб перегляду ціни відповідно до формули, за якою вираховується зміна ціни (п. 6.5.1. договору № 19 від 02.01.2014р. та додаткова угода № 1 до договору №19 від 01.03.2014р.), і така домовленість відповідає вищенаведеним нормам чинного законодавства, з огляду на значне збільшення курсу продажу іноземних валют до гривні у період існування боргу, позовна вимога про відшкодування збитків в сумі 10 007 грн. 85 коп., пов'язаних зі зміною курсу гривні до її грошового еквіваленту в іноземній валюті (дол. США ), - курсової різниці - є підставною.

Згідно ст.536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до п.6.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

Згідно з п. 6.5. договору окрім штрафних санкцій, передбачених п. 6.4. даного договору, покупець у випадку порушення строків оплати за поставлений товар, зобовязаний сплатити постачальнику: відсотки за користування чужими грошовими коштами в розмірі 30 (тридцять) % річних, що нараховуються на суму заборгованості покупця за кожен день прострочки оплати, за весь період користування грошовими коштами, що підлягають оплаті постачальнику.

Суд здійснивши власний розрахунок процентів за користування чужими грошовими коштами за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE встановив, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами становить 14 437 грн. 71 коп., при заявленому 14 467 грн. 54 коп. Відтак суд дійшов до висновку про те, що стягненню з відповідача підлягає сума процентів за користування чужими грошовими коштами, яка за розрахунком суду складає 14 437 грн. 71 коп..

За таких обставин вимога позивача до відповідача про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 14 467 грн. 54 коп. підлягає частковому задоволенню в розмірі 14 437 грн. 71 коп.. У решті позовних вимог у частині стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 29 грн. 83 коп. відмовити.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд здійснивши власний розрахунок 3% річних за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE встановив, що розмір 3% річних становить 1 443 грн. 77 коп., при заявленому 1 446 грн. 75 коп. Відтак суд дійшов до висновку про те, що стягненню з відповідача підлягає сума 3% річних, яка за розрахунком суду складає 1 443 грн. 77 коп..

За таких обставин вимога позивача до відповідача про стягнення 3% річних в сумі 1 446 грн. 75 коп. підлягає частковому задоволенню в розмірі 1 443 грн. 77 коп.. У решті позовних вимог у частині стягнення 3% річних в сумі 02 грн. 98 коп. відмовити.

Суд, здійснивши власний розрахунок інфляційних за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE встановив, що розмір останніх становить 5 503 грн. 35 коп., при заявленому 5 044 грн. 75 коп.. Оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, у зв'язку з чим інфляційні підлягають стягненню з відповідача в заявленому позивачем розмірі в сумі 5 044 грн. 75 коп..

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене в сукупності вбачається, що задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення з Державного підприємства "Дослідне господарство Тучинське" Науково-виробничого центру "СОЯ" Національної академії аграрних наук України заборгованості за поставлений товар в сумі 36 293 грн. 15 коп., 1 443 грн. 77 коп. 3% річних, 5 044 грн. 75 коп. інфляційних втрат, 14 437 грн. 71 коп. процентів за користування чужими грошовими коштами, 8 019 грн. 68 коп. пені, 3 629 грн. 32 коп. штрафу та 10 007 грн. 85 коп. договірних збитків. У решті позовних вимог необхідно відмовити, а саме в стягненні 02 грн. 98 коп. 3% річних та 29 грн. 83 коп. процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ст.49 ГПК України оплата судових витрат покладається на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 1 599 грн. 34 коп..

Керуючись статтями 1, 12, 22, 32-34, 43, 49, 75, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство Тучинське" Науково-виробничого центру "СОЯ" Національної академії аграрних наук України (35415, Рівненська обл., Гощанський район, с. Тучин, вул. С.Наливайка, буд. 13, )на користь Дочірнього підприємства "АВІКОМ РІВНЕ" (33009, м. Рівне, провулок Робітничий, буд. 5, ) 36 293 грн. (тридцять шість тисяч двісті девяносто три) грн. 77 коп. основного боргу, 1 443 (одна тисяча чотириста сорок три) грн. 77 коп. 3% річних, 5 044 (пять тисяч сорок чотири) грн. 75 коп. інфляційних втрат, 14 437 (чотирнадцять тисяч чотириста тридцять сім) грн. 71 коп. процентів за користування чужими грошовими коштами, 8 019 (вісім тисяч девятнадцять) грн. 68 коп. пені, 3 629 (три тисячі шістсот двадцять девять) грн. 32 коп. штрафу, 10 007 (десять тисяч сім) грн. договірних збитків та 1 599 (одна тисяча пятсот девяносто девять) грн. 34 коп. витрат по сплаті судового збору.

У решті позовних вимог в частині стягнення 02 грн. 98 коп. 3% річних та 29 грн. 83 коп. процентів за користування чужими грошовими коштами відмовити.

Наказ видати після набрання рішення законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 16 березня 2017 року.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 3 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (33009, м. Рівне, провулок Робітничий, буд. 5);

3 - відповідачу рекомендованим (35415, Рівненська обл., Гощанський район, с. Тучин, вул. С. Наливайка, буд. 13).