ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"20" березня 2017 р. Справа № 925/1476/15

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Гень С.Г.,

за участі представників сторін:

від стягувача ОСОБА_1 прокурор відділу прокуратури Черкаської області,

від першого боржника представник не зявився,

від другого боржника представник не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

заяву прокуратури міста Києва

про виправлення помилки, допущеної при оформленні наказу

у справі

за позовом заступника прокурора Черкаської області, м. Черкаси

до 1. Квітчанської сільської ради, с. Квітки, Корсунь-Шевченківського

району, Черкаської області;

2. фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,

с. Квітки, Корсунь-Шевченківського району, Черкаської області

про визнання недійсними рішення, договору та про зобов'язання

повернути земельну ділянку

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Черкаської області від 26 липня 2016 року позов задоволено частково. Визнано недійсним рішення Квітчанської сільської ради від 21 серпня 2012 року №19-11/VI Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Визнано недійсним на майбутнє договір оренди землі від 17 жовтня 2012 року, що укладений між Квітчанською сільською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2. В решті вимог в позові відмовлено.

Стягнуто з Квітчанської сільської ради 1 827 грн. 00 коп. судового збору в доход Державного бюджету України. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 609 грн. 00 коп. судового збору в доход Державного бюджету України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27 жовтня 2016 року вищевказане рішення скасовано, позов заступника прокурора Черкаської області до Квітчанської сільської ради та фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення, договору та про зобовязання повернути земельну ділянку залишено без розгляду.

Постановою Вищого господарського суду України від 18 січня 2017 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 27 жовтня 2016 у справі №925/1476/15 скасовано, рішення господарського Черкаської області від 26 липня 2016 року у даній справі залишено в силі.

Стягнуто з відповідачів на користь прокуратури міста Києва (, банк ДКСУ, м. Київ, код банку 820172, р/р 1062, код класифікації видатків бюджету 2800) 4 384 грн. 80 коп. судового збору за подання касаційної скарги до Вищого господарського суду України.

На виконання постанови Вищого господарського суду України від 18 січня 2017 року було видано відповідний наказ.

09 березня 2017 року від прокуратури міста Києва надійшла заява в якій прокурор просив суд видати судові накази про стягнення з Квітчанської сільської ради та фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь прокуратури міста Києва судового збору в розмірі 4 384 грн. 80 коп. у відповідності до вимог Закону України Про виконавче провадження.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 09 березня 2017 року розгляд заяви прокуратури міста Києва було призначено на 20 березня 2017 року.

Викликані в судове засідання представники боржників не зявилися, про причини неявки суд не повідомили.

Боржники були належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання, що підтверджується реєстром поштових відправлень господарського суду Черкаської області.

Відповідно до ч. 3 ст.117 ГПК України неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Представник стягувача в судовому засіданні заяву підтримав та просив суд вимоги викладені в заяві задовольнити.

Дослідивши матеріали справи та заяву стягувача, судом враховано наступне:

Так, у своїй заяві стягувач зазначав, що при видачі наказу від 13 лютого 2017 року судом не було дотримано вимог Закону України Про виконавче провадження щодо зазначення місцезнаходження стягувача та боржників, їх ідентифікаційних кодів в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб.

Також прокурор посилався на вимоги ч. 2 ст. 4 Закону України Про виконавче провадження згідно якої у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

В звязку з чим прокурор просив суд привести наказ від 13 лютого 2017 року у відповідність до вимог Закону України Про виконавче провадження.

Відповідно до ст. 117 ГПК України господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом.

Господарський суд розглядає заяву в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і виносить ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України Про виконавче провадження у виконавчому документі зазначаються, зокрема, місцезнаходження стягувача та боржника.

Як вбачається з наказу від 13 лютого 2017 року у виконавчому документі вказано місцезнаходження боржників та відповідні ідентифікаційні коди стягувача та боржників в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб.

Водночас інформація щодо місцезнаходження стягувача в ньому відсутня.

Таким чином суд вважає за необхідне виправити допущену помилку при оформленні наказу.

Водночас слід зазначити, що згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України Про виконавче провадження у виконавчому документі зазначаються резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

В резолютивній частині постанови Вищого господарського суду України від 18 січня 2017 року, на виконання якої було видано відповідний наказ, вказано: Стягнути з відповідачів на користь прокуратури міста Києва (, банк ДКСУ, м. Київ, код банку 820172, р/р 1062, код класифікації видатків бюджету 2800) 4384 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири гривні) 80 коп. судового збору за подання касаційної скарги до Вищого господарського суду України.

Оскільки в резолютивній частині судового рішення не вказано, в якій саме частині необхідно виконати таке рішення боржникам, або те, що обов'язок чи право стягнення є солідарним, а місцевий господарський суд не має права будь-яким чином змінювати резолютивну частину рішення суду касаційної інстанції, то підстав для внесення відповідних відомостей до наказу від 13 лютого 2017 року на даний час немає.

Згідно ч. 4 ст. 117 ГПК України господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу.

Крім того слід зазначити, що в пункті 34 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12 березня 2009 року №01-08/163 Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у другому півріччі 2008 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України зазначено, що відповідно до приписів статті 117 ГПК господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі; таке виправлення вноситься до наказу ухвалою господарського суду.

Видача при цьому господарським судом нового наказу з текстом, що відповідав би здійсненим виправленням, законом не передбачено. Наказ, до якого в установленому порядку внесено виправлення, є виконавчим документом у розумінні Закону України Про виконавче провадження з урахуванням внесених до цього наказу виправлень.

Враховуючи викладене, та керуючись ст. ст. 86, 89, 117 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву прокуратури міста Києва про виправлення помилки в наказі задовольнити частково.

2. Доповнити в наказі господарського суду Черкаської області від 13 лютого 2017 року зі справи №925/1476/15 після слів прокуратури міста Києва наступне: вул. Предславинська,45/9, м. Київ.

3. Копію ухвали надіслати учасникам судового процесу.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду України в порядку та строки передбачені ст. ст. 93, 106 ГПК України.

Суддя А.В. Васянович