ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2017р. Справа№ 914/3262/16

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «К2-Груп», м. Львів

про стягнення 20 460 польських злотих

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Волошин О.Я.

Представники:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_1, представник (довіреність б/н від 02.02.2017р. )

«BUDMIR» Miroslaw Kasprzyk, м. Величка, Польща звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «К2-Груп», м. Львів про стягнення 20 460 польських злотих.

Розглянувши матеріали справи, суд визнав представлені матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду і ухвалою від 26.12.2016 р. призначив розгляд справи на 23.01.2017 р. Розгляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалі суду. За клопотанням представника відповідача строк вирішення спору було продовжено на 15 днів до 14.03.2017 р.

Представнику сторони розяснено права та обовязки, передбачені ст. 22 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем 12.11.2015 р. було укладено контракт №6/2015, на виконання умов якого позивач здійснив передоплату за поставку товару, на загальну суму 15 000 польських злотих. Однак, відповідач свої зобовязання щодо поставки товару не виконав на дату звернення до суду товар не поставлено, передоплату в сумі 15 000 польських злотих не повернуто. Таким чином, просив стягнути з відповідача на користь позивача суму передоплати в розмірі 15 000 польських злотих та 5 460 польських злотих пені.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, повно та обєктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

12 листопада 2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «К2-Груп» (продавець) та «BUDMIR» Miroslaw Kasprzyk (покупець) було укладено контракт №6/2015.

За цим контрактом продавець (відповідач) продає, а покупець (позивач) купує продукти та товари продавця (далі - товар), зокрема: соснові та дубові дошки та заготовки.

Відповідно до п. 1.2. контракту кількість, асортимент, ціна за одиницю товару, вартість кожної доставки товарів, а також умови оплати, будуть окремо погоджуватися між сторонами, наприклад, у формі: специфікації, замовлення, проформи, які становлять інтегральну частину контракту.

Оплату за товар покупець буде здійснювати шляхом передоплати 100% від вартості замовленої партії товару протягом 3 календарних днів з моменту виставлення рахунку продавцем.

На виконання умов контракту позивач 17.11.2015 року здійснив передоплату та оплатив вартість товару на загальну суму 15 000 польських злотих, що підтверджується випискою з банківського рахунку.

Як зазначив позивач у позовній заяві, відповідач оплачений товар позивачу не поставив, у звязку з чим виконання втратило інтерес для позивача. Позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогами про повернення суми сплачених коштів у розмірі 21 560 польських злотих, які залишені останнім без задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на дату розгляду справи в суді відповідачем товар не поставлено, сплачену суму грошових коштів позивачу не повернуто.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 123 ГПК України іноземні субєкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обовязки, що і субєкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною ОСОБА_1 України.

Згідно ст. 124 ГПК України підсудність справ за участю іноземних суб'єктів господарювання визначається за цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною ОСОБА_1 України.

Відповідно до 6.3. контракту усі спірні питання за згодою сторін виноситимуться на розгляд Господарського суду Львівської області, рішення якого є остаточним та обовязковим для обох сторін. Сторони погоджуються з тим, що в процесі розгляду і вирішення суперечок буде використовуватися матеріальне та процесуальне право України (п. 6.3. контракту).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Доказів наявності підстав, передбачених ст. 77 Закону «Про міжнародне приватне право», при яких Господарський суд Львівської області не може приймати до свого провадження і розглядати справу, суду не подано, під час розгляду справи судом не встановлено.

У ст. 7 Закону України «Про міжнародне приватне право» вказано, що при визначенні права, що підлягає застосуванню, суд чи інший орган керується тлумаченням норм і понять відповідно до права України, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Як зазначалося вище, сторони в контракті передбачили оплату вартості товару у вигляді 100% передоплати від вартості замовленої партії товару (п. 2.5. контракту).

Позивачем було перераховано відповідачу як оплату за товар 15 000 польських злотих у вигляді передоплати за товар.

Згідно ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ч. 3 ст. 612 ЦК України, якщо внаслідок прострочення боржником виконання зобовязання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

У відповідності до ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобовязання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Внаслідок односторонньої відмови від зобовязання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобовязання або воно припиняється.

Як зазначив позивач, у звязку з тим, що відповідачем не поставлено оплачений товар у строк, зобовязання втратило для нього інтерес, а тому з відповідача необхідно стягнути суму передоплати в розмірі 15 000 польських злотих.

Проте, як зазначалося, сторони у п. 2.5. контракту узгодили, що оплату за товар покупець буде здійснювати шляхом передоплати 100% від вартості замовленої партії товару протягом 3 календарних днів з моменту виставлення рахунку продавцем.

Відповідачем долучено до матеріалів справи копію рахунку-фактури №4 від 16.11.2015 р. на оплату 25 350 польських злотих згідно контракту №6/2015 від 12.11.2015 р., який надсилався позивачу електронним листом 17.11.2015 р.

Доводи позивача щодо неотримання рахунку-фактури судом до уваги не беруться, оскільки відповідно до п. 2.5. контракту передоплата здійснюється згідно виставленого продавцем рахунку. З наведеного вбачається, що передоплата повинна здійснюватися лише у відповідності до виставленого рахунку. Посилання позивача на те, що оплата в розмірі 15 000 польських злотих здійснювалася відповідно до надісланого ним замовлення, судом до уваги не беруться, оскільки відповідно до умов контракту замовлення не є підставою для проведення платежів, у долученому позивачем замовленні відсутні будь-які ідентифікуючі ознаки сторін та звязок із листуванням сторін щодо виконання умов контракту.

Таким чином, позивач повинен був сплатити 25 350 польських злотих (100% передоплати вартості партії товару) згідно рахунку-фактури №4 від 16.11.2015 р., однак, перерахував відповідачу 17.11.2015 р. лише 15 000 польських злотих, тобто, частину передоплати.

Також, 01.03.2016 р. відповідачем було надіслано позивачу рахунок-фактуру №1 від 01.03.2016 р. на оплату 20 343,80 польських злотих згідно контракту №6/2015 від 12.11.2015 р.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 693 ЦК України у разі невиконання покупцем обовязку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 538 ЦК України при зустрічному виконанні зобовязання сторони повинні виконувати свої обовязки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобовязання або звичаїв ділового обороту.

Як вбачається з контракту №6/2015 від 12.11.2015 р., його умовами строки поставки товару не визначені.

Згідно ч. 3 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобовязанні свого обовязку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обовязку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обовязку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Відповідно до п. 2.9. контракту у випадку затримки покупцем оплати, покупець зобовязаний врегулювати заборгованість з відсотками та пенею з продавцем. До моменту врегулювання описаних вище заборгованостей продавець може затримати доставку.

Як зазначив представник відповідача, оскільки позивачем не було здійснено передоплату у розмірі 100% від вартості партії товару згідно виставленого рахунку, відповідачем було притримано виконання свого обовязку щодо поставки партії товару.

Підтвердженням того, що партія товару було підготовлена до відправки, є електронна переписка між сторонами, до якої було долучено відповідні фототаблиці. Позивачем у позовній заяві підтверджено факт отримання вищевказаних листів.

Слід також зазначити, що як зазначалося вище, згідно ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Однак, позивачем на підтвердження своїх доводів щодо звернення до відповідача з вимогою про повернення суми попередньої оплати не долучено до матеріалів справи такої вимоги.

До матеріалів справи позивачем долучено докази надсилання відповідачу досудової вимоги, проте, не долучено самої вимоги, з якої можна було б встановити зміст вимог позивача до відповідача.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За умовами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є передчасними, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Оскільки спір виник з вини позивача, то судові витрати по розгляду справи необхідно покласти на позивача відповідно до ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 11, 16, 509, 526, 530, 538, 599, 611, 612, 615, 625, 626, 655, 693 ЦК України, ст.ст. 174, 193 ГК України та ст.ст. 4, 33, 34, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85, 123, 124 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В судовому засіданні 13.03.2017 р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 17.03.2017 р.

Суддя Мазовіта А.Б.