ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2017 року Справа № 923/39/17

Господарський суд Херсонської області у складі судді Сулімовської М.Б., при секретарі Мальцевій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Херсонської міської ради

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Херсон

про звільнення земельної ділянки шляхом демонтажу тимчасової споруди

за участю представників сторін:

від позивача: Зеленіна С.М. (посвідчення А № 432 від 12.05.2016р.), головний спеціаліст, довіреність 9-1538-9/21 від 27.12.2016р.,

від відповідача: ОСОБА_5 (посвідчення № 365 від 30.03.2006р.), адвокат, договір № 5 від 20.01.2017р.

Позивач Херсонська міська рада звернувся до Господарського суду Херсонської області до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Херсон із позовом про звільнення земельної ділянки шляхом демонтажу тимчасової споруди.

Також позивачем подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої Херсонська міська рада просить забезпечити позов шляхом заборони відповідачу проведення будь-яких робіт із встановлення тимчасової споруди за адресою - АДРЕСА_1 до набрання рішенням суду по даній справі законної сили.

Крім цього, Херсонська міська рада також звернулась до суду із заявою про відстрочення сплати судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову до ухвалення судового рішення у справі.

Ухвалою суду від 11.01.2017р. порушено провадження у справі, заяву про забезпечення позову прийнято до розгляду, справу та заяву про забезпечення позову призначено до розгляду в судовому засіданні 02.02.2017р., відстрочено Херсонській міській раді сплату судового збору до 01.02.2017р., зобов'язано сторони надати додаткові докази.

01.02.2017р. на виконання вимог суду Херсонською міською радою подано додаткові докази, в тому числі платіжні доручення про сплату судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову.

01.02.2017р. до суду надійшло клопотання громадянки ОСОБА_6, м.Херсон про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

02.02.2017р. відповідачем подано відзив на позовну заяву з додатковими доказами.

Ухвалою суду від 02.02.2017р. у задоволенні клопотання громадянки ОСОБА_6 про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, відмовлено, зобов'язано сторони надати додаткові пояснення і докази, здійснено запит до Головного управління Держгеокадастру у Херсонської області про надання відомостей щодо розпорядника спірної земельної ділянки, розгляд справи відкладено на 21.02.2017р.

20.02.2017р. та 21.02.2017р. відповідачем подано до матеріалів справи додаткові документи.

20.02.2017р. на електронну пошту Господарського суду Херсонської області надійшов лист ГУ Держгеокадастру у Херсонській області від 20.02.2017р. "Щодо надання інформації".

21.02.2017р. Херсонською міською радою подано до суду додаткові пояснення по справі.

Ухвалою суду від 21.02.2017р. розгляд справи відкладено на 02.03.2017р.

27.02.2017р. позивачем подано до матеріалів справи додаткові докази.

02.03.2017р. відповідачем подано до суду додаткові пояснення щодо заявленого позову та додаткові докази.

Ухвалою суду від 02.03.2017р. розгляд справи відкладено на 10.03.2017р.

В судове засідання представники сторін з'явились, надали до матеріалів справи додаткові докази та пояснення.

Представник позивача Херсонської міської ради підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові та просить їх задовольнити. Також просить задовольнити заяву про забезпечення позову і заборонити відповідачу проведення будь-яких робіт із встановлення тимчасової споруди за адресою - АДРЕСА_1 до набрання рішенням суду по даній справі законної сили.

Представник відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечила, просить відмовити в його задоволенні та у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

Згідно зі ст. ст. 13, 19 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

10.01.2017р. Херсонська міська рада звернулась до Господарського суду Херсонської області до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Херсон із позовом про звільнення земельної ділянки шляхом демонтажу тимчасової споруди.

Як слідує з позовної заяви Херсонської міської ради, мовою оригіналу: "при проведенні огляду земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1, було встановлено, що на ній встановлено каркас тимчасової споруди. Вказаний факт зафіксовано шляхом фотографування".

Так 25.04.2014р. Управлінням містобудування та архітектури Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради оформлено Паспорт прив'язки тимчасової споруди №137 (а.с.13-22) на розміщення двох павільйонів за адресою: АДРЕСА_1, замовник - ОСОБА_3, зі строком дії - до 25.04.2015р.

Як стверджує позивач, офіційно заява на продовження строку дії Паспорту прив'язки не надходила, разом з тим, при незрозумілих обставинах було продовжено дію Паспорту прив'язки №137 до 25.04.2017р., під датою продовження проставлена печатка Антонівської селищної ради та печатка, яка за формою та змістом нагадує печатку Департаменту містобудування та землекористування міської ради, але відрізняється від неї за розміром. У зв'язку з чим за заявою Херсонської міської ради було порушено кримінальну справу (ЄРДР №000011 від 08.01.2017р.) за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

Відповідно до листа Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради від 10.01.2017р. №03-31-2 (а.с.12), адресованого ГУ Національної поліції в Херсонській області, Паспорт прив'язки №137 було продовжено 10.08.2016р. ОСОБА_7, який обіймав посаду заступника начальника управління, начальника відділу містобудівного кадастру та охорони пам'яток архітектури управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування та землекористування міської ради, та з 08.08.2016р. по 16.08.2016р. виконував обов'язки начальника управління.

01.02.2017р. представником Херсонської міської ради було подано до матеріалів справи копію Акту обстеження земельної ділянки від 17.01.2017р. (а.с.61), з якого слідує, що спеціалістами Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради було проведено обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, орієнтовною площею 60 кв.м.

За результатами обстеження встановлено наступне: цільове призначення земельної ділянки - не визначено; міською радою рішень щодо надання земельної ділянки у власність/користування не приймалось, правовстановлюючі документи на земельну ділянку відсутні; об'єкти нерухомості на земельній ділянці відсутні; на земельній ділянці розташована тимчасова споруда - критий металевий каркас, шириною 5 м., довжиною - 12м., висотою - 2,5 м. (займає площу 60 кв.м.). Встановлено, що міською радою видано Паспорт прив'язки на розміщення тимчасової споруди на вказаній ділянці на ім'я ОСОБА_3, термін дії якого закінчився 25.04.2015р.; землекористувача не встановлено; тимчасова споруда розміщена на земельній ділянці самовільно.

У зв'язку з чим позивач, з посиланням на приписи ст. 391 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.152 Земельного кодексу України, ч.1 ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", просить зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 звільнити земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1, шляхом демонтажу тимчасової споруди.

Також позивач, у додатково поданих 01.02.2017р. до суду поясненнях зазначив, що компетенція щодо розпорядження земельними ділянками, що знаходяться по Кіндійському шосе, належить Херсонській міській раді, що посвідчує постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2015р. по справі №666/8779/14-а.

У додатково поданих до суду 10.03.2017р. поясненнях позивач звернув увагу суду на те, що 08.05.2014р. ФОП ОСОБА_3 звернулась до Херсонської міської ради із заявою про укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту відносно земельної ділянки, площею 7,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 для розміщення стаціонарної тимчасової споруди, а саме комплекс павільйонів - 2 шт. для здійснення підприємницької діяльності строком на 5 років (а.с.212). 19.05.2014р. заява була відкликана підприємцем. Разом з тим, вказане, на думку позивача, свідчить про обізнаність відповідача що розпорядження земельними ділянками, які знаходяться по Кіндійському шосе, належить до повноважень Херсонської міської ради та що укладати договір сервітуту необхідно з Херсонською міською радою а не з Антонівською селищною радою.

Представник позивача в судовому засідання підтримала позовні вимоги та просить їх задовольнити.

Відповідач Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечує, вважає його необґрунтованим та просить відмовити в його задоволенні, свою правову позицію виклала у відзиві та додаткових поясненнях до позовної заяви.

Що стосується дозволу на розміщення тимчасової споруди, відповідач зазначила, що рішенням виконавчого комітету Антонівської селищної ради м.Херсона від 09.04.2014р. №35 "Про надання згоди на розміщення тимчасової споруди" (а.с.94) у зв'язку з відсутністю затвердженого селищною радою "Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності" було відкладено питання щодо надання згоди Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 на розміщення тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1 по Кіндійському шосе для ведення підприємницької діляності.

Рішенням Антонівської селищної ради від 06.03.2015р. №671 було затверджено Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території смт.Антонівка (а.с.95-100).

В подальшому рішенням виконавчого комітету Антонівської селищної ради від 25.04.2016р. №50 "Про надання згоди на розміщення малої архітектурної форми" (а.с.71) фізичній особі-підприємцю було надано дозвіл на розміщення та експлуатацію тимчасової споруди (павільйон) площею 60 кв.м. для ведення підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1, оскільки земельна ділянка, розташована за вказаною адресою, відноситься до адміністративних меж Антонівської селищної ради, що підтверджено листами Антонівської селищної ради від 01.02.2017р. №02-08-1/20 та Міжрегіонального управління Держгеокадастру у м.Херсоні та Автономній Республіці Крим від 18.01.2017р. №18-2103-99.3-26/0/2-17 (а.с.70, 72).

Як пояснила представник відповідача в судовому засіданні, у зв'язку з відсутністю у складі Антонівської селищної ради відповідного органу з питань містобудування та архітектури, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 25.04.2014р. отримала Паспорт прив'язки тимчасової споруди №137 в Управлінні містобудування та архітектури Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради, строк дії якого було продовжено до 25.04.2017р. Заява про продовження строку дії Паспорту прив'язки з оригіналом Паспорту прив'язки подавалась фізичною особою-підприємцем до Департаменту містобудування і землекористування через уповноваженого представника в одному примірнику, після оформлення продовження строку дії, Паспорт прив'язки з відповідними відмітками було отримано відповідачем.

Представник відповідача зазначила, що у даний час оригінал Паспорту прив'язки ФОП ОСОБА_3 вилучено для проведення експертизи, що підтверджено описом до протоколу тимчасового доступу до речей від 23.02.2017р. і відповіддю Дніпровського відділення поліції (а.с.158), при цьому зауважила, що приватний підприємець не може нести відповідальність за те, що в примірнику Паспорту прив'язки Департаменту проставлена печатка, яка не є кліше печатки круглої форми Департаменту, що була надана на дослідження (висновок експертизи - а.с.154), на сьогоднішній день немає вироку суду, яким би встановлювалась вина ОСОБА_3 в підробці Паспорту прив'язки.

Разом з тим, відповідач та її представник наголошують, що Херсонська міська рада не є належним позивачем у даній справі та її права не є порушеними з огляду на те, що спірна земельна ділянка, на якій розміщена тимчасова споруда, розташована в адміністративних межах Антонівської селищної ради, що підтверджується рішенням Херсонської обласної Ради народних депутатів від 10.03.1994р. №311 "Про затвердження технічної документації по встановленню адміністративних меж Антонівської селищної Ради народних депутатів, а також населених пунктів на території цієї Ради" (а.с.168), листом Міжрегіонального управління Держгеокадастру у м.Херсоні та Автономній Республіці Крим від 18.01.2017р. (а.с.72), викопіюванням із топографо-геодезичного плану м.Херсона ДП "Херсонгеоінформ" (а.с.120), ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.12.2013р. №К/800/30635/13-К/800/31796/1В (а.с.125-126).

В додатково поданому до суду 09.03.2017р. доповненні до відзиву представник відповідача зауважила, що підтвердженням тієї обставини, що саме Антонівська селищна рада є розпорядником земельної ділянки по Кіндійському шосе в районі будинку №40 є низка судових рішень, винесених Господарським судом Херсонської області, якими встановлено, що розпорядником земельних ділянок на розі Кіндійського шосе та вул.21 Східна в районі зупинки громадського транспорту "Салют", де знаходиться, в тому числі, і спірна земельна ділянка, є Антонівська селищна рада. В обґрунтування своєї позиції представником відповідача надано копії постанови Одеського апеляційного господарського суду у справі №923/677/15 від 12.11.2015р. за позовом прокурора Дніпровського району м.Херсона до Антонівської селищної ради і Фізичної особи-підприємця про скасування рішення ради, визнання недійсним договору та повернення земельної ділянки; а також рішення Господарського суду Херсонської області у справах №№923/1008/15, 923/895/14.

В судовому засіданні 10.03.2017р. представник відповідача надала для залучення до матеріалів справи додаткові докази які, за її твердженням, підтверджують, що спірна земельна ділянка відноситься до адміністративних меж Антонівської селищної ради.

Звернула увагу суду на те, що 10.03.2017р. за вих. №02-08-1/60 (а.с.220-221) Антонівська селищна рада повідомила, що технічна документація по встановленню адміністративних меж Антонівської селищної ради була розроблена Херсонською філією інституту землеустрою у 1992 році і затверджена рішенням Херсонської обласної ради народних депутатів від 10.03.1994р. №311, яке є чинним на сьогоднішній день.

Відповідно до картографічних матеріалів технічної документації по встановленню адміністративних меж Антонівської селищної ради земельні ділянки, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1, розташовані в адміністративних межах Антонівської селищної ради.

Так на плані меж технічної документації (а.с.246) земельні ділянки за вказаною адресою розташовані поруч з об'єктами, які згідно експлікації земель по землевласникам і землекористувачам плану меж технічної документації зазначені під номерами: 19 - "горотдел кинофикации" (колишній кінотеатр "Салют", в даний час - Торгівельний комплекс "Салют"), 3-5 - "Кіндійське шосе", 6 - "поселок Восточний".

Земельна ділянка під розміщення тимчасової споруди ФОП ОСОБА_3 в натурі не виділялась.

Разом з тим, як зазначила селищна рада, Антонівською селищною радою на підставі повноважень, визначених ст.12 Земельного кодексу України, був виданий Державний акт на право постійного користування землею від 269.03.2001р. ІІІ-ХС ХІХ-2 004993 (а.с.222-223), згідно якого приватному підприємцю ОСОБА_9 була передана в постійне користування земельна ділянка площею 0,0473 га, розташована на території АДРЕСА_1. Згідно витягу з Державного земельного кадастру місце розташування земельної ділянки - (адміністративно-територіальна одиниця) - АДРЕСА_1. Вказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер НОМЕР_2 (а.с.224). У класифікаторі об'єктів адміністративно-територіального устрою України ДК 014-97 код НОМЕР_1 відповідає селищу міського типу Антонівка (код міста Херсона згідно КОАТУУ - ). Зазначене підтверджує віднесення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 до адміністративних меж Антонівської селищної ради.

На підставі викладеного представник відповідача просить врахувати дані пояснення і відмовити у задоволенні позову.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За приписами ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" землі комунальної власності є матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування. Право комунальної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст, районів у містах визначається як право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд у своїх інтересах майном, що належить їй безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Пунктом 5 ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Пунктом "а" ст.12 Земельного кодексу України визначено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин. Відповідно до наведеної норми до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

За приписами ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Звернувшись до суду із даним позовом Херсонська міська рада, з посиланням на положення ст. 391 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.152 Земельного кодексу України, ч.1 ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", просить зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 звільнити земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1, шляхом демонтажу тимчасової споруди.

Свої повноваження щодо розпорядження спірною земельною ділянкою позивач підтверджує постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2015р. у справі №666/8779/14-а за адміністративним позовом Херсонської міської ради до Антонівської селищної ради Дніпровського району м.Херсона про визнання незаконним та скасування рішення Антонівської селищної ради від 30.07.2014р. №580 (а.с.132-134), якою, крім іншого, ухвалено про встановлення відсутності компетенції (повноважень) у Антонівської селищної ради щодо прийняття рішень про розпорядження, передачі у власність та користування громадянам та юридичним особам земельних ділянок, в тому числі по Кіндійському шосе; та визнано наявність компетенції (повноважень) у Херсонської міської ради щодо прийняття рішень про розпорядження, передачі у власність та користування громадянам та юридичним особам земельних ділянок, в тому числі по Кіндійському шосе.

Разом з тим, як слідує з матеріалів справи, 10.03.1994р. Херсонською обласною радою народних депутатів було прийнято рішення №311 "Про затвердження технічної документації по встановленню адміністративних меж Антонівської селищної Ради народних депутатів, а також населених пунктів на території цієї Ради", відповідно до якого затверджено розроблену Херсонським філіалом інституту землеустрою технічну документацію по встановленню адміністративних меж Антонівської селищної Ради народних депутатів, а також меж населених пунктів на її території, якою передбачено: загальна площа території цієї Ради 4573,6 га, в тому числі смт.Антонівка 1547,4 га та селище Молодіжне 37,3 га (а.с.225-246).

Як слідує з постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 05.03.2012р. у справі №2-а-6394/11/2170 за позовом Антонівської селищної ради до Херсонської обласної ради, за участю третьої особи Херсонської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення (а.с.121-122), 14.01.2002р. Херсонською обласною радою було прийнято рішення №493, яким визнано таким, що втратило чинність рішення обласної ради від 10.03.1994р. №311.

Однак, постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 05.03.2012р. у справі №2-а-6394/11/2170, залишеною в силі ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2013р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.12.2013р.(а.с.123-126), визнано протиправним та скасовано рішення Херсонської обласної ради №493 від 14.01.2002р. "Про визнання таким, що втратило чинність, рішення обласної ради від 10.03.1994р. №311".

При цьому, як встановили апеляційна та касаційна інстанція у своїх ухвалах, відповідно до листа Управління Держкомзему у м.Херсоні від 15.01.2010р. №06-40, рішенням від 10.03.1994р. №311 до меж смт.Антонівка включена частина земель м.Херсона, отже визнавши рішення від 10.03.1994р. №311 таким, що втратило чинність, Херсонська обласна рада вирішила питання зміни адміністративно-територіальних меж не лише Антонівської сільської ради, а й Херсонської міської ради. Антонівська селищна рада згоди на зміну її адміністративно-територіальних меж не давала, до вирішення зазначеного питання не залучалась та не повідомлялась.

У зв'язку з чим суди дійшли висновку про те, що скасування 14.01.2002р. Херсонською обласною радою свого ж рішення №311 від 10.03.1994р. є протиправним та грубо порушує права територіальної громади Антонівської селищної ради та окремих громадян-землевласників та землекористувачів.

В той же час, як слідує з постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2015р. у справі №666/8779/14-а (а.с.132-134), якою визнано наявність компетенції (повноважень) у Херсонської міської ради щодо прийняття рішень про розпорядження, передачі у власність та користування громадянам та юридичним особам земельних ділянок, в тому числі по Кіндійському шосе, апеляційна інстанція (в тому числі з посиланням на судові рішення у справі №2-а-9075/11/2110 - а.с.105-111, 139-141), дійшла висновку про те, що рішення Херсонської обласної ради від 10.03.1994р. №311 є незаконним, оскільки винесено за межами повноважень обласної ради.

Разом з тим, саме лише посилання в мотивувальній частині судового рішення про незаконність прийнятого Херсонською обласною радою рішення №311 від 10.03.1994р. не може бути прийнято господарським судом до уваги, оскільки відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України лише суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії органу місцевого самоврядування, якщо цей акт суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Проте, станом на час розгляду даної справи вищезазначене рішення обласної ради в судовому порядку незаконним не визнано та не скасовано, отже є чинним.

Суд також не вбачає за можливе прийняти до уваги ухвалу Вищого адміністративного суду України від 12.05.2015р. №К/800/4648/15 у справі №2а-9075/11/2110 за позовом Антонівської селищної ради м.Херсона до Херсонської міської ради про визнання дій протиправними (а.с.105-111) як доказ визначення територіальних меж Херсонської міської ради та Антонівської селищної ради по Кіндійському шосе, про що йдеться у листі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 20.02.2017р. №9-21-0.62-1443/2-17 (а.с.104), оскільки предметом розгляду справи №2а-9075/11/2110 є визнання протиправними дій Херсонської міської ради з прийняття рішень щодо розпорядження, передачі у власність та користування земельних ділянок, а не визначення територіальних меж населених пунктів.

Як слідує з картографічних матеріалів технічної документації по встановленню адміністративних меж Антонівської сільської ради (а.с.246), затвердженої рішенням Херсонської обласної ради народних депутатів від 10.03.1994р. №311, листа Антонівської селищної ради від 10.03.2017р. №02-08-1/60 (а.с.220) спірна земельна ділянка в районі будинку №40 по Кіндійському шосе розташована в адміністративних межах Антонівської селищної ради.

Крім цього, в обґрунтування факту розташування спірної земельної ділянки в адміністративних межах Антонівської сільради відповідачем було надано до матеріалів справи копію Державного акту на право постійного користування землею від 26.03.2001р. ІІІ-ХС ХІХ-2 004993 (а.с.222-223), згідно якого приватному підприємцю ОСОБА_9 була передана в постійне користування земельна ділянка площею 0,0473 га, розташована на території АДРЕСА_1. Згідно витягу з Державного земельного кадастру місце розташування земельної ділянки - (адміністративно-територіальна одиниця) - АДРЕСА_1. Вказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер НОМЕР_2 (а.с.224). У класифікаторі об'єктів адміністративно-територіального устрою України ДК 014-97 код відповідає селищу міського типу Антонівка (код міста Херсона згідно КОАТУУ - ), що також підтверджує віднесення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 до адміністративних меж Антонівської селищної ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Згідно з положеннями п. "а" ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України, з урахуванням змін, внесених Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної і комунальної власності" від 06.09.2012 року № 5245-VI, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Приймаючи до уваги зазначене, суд приходить до висновку, що розпорядження спірною земельною ділянкою належить до компетенції Антонівської селищної ради, оскільки остання розташована в її адміністративних межах.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач Херсонська міська рада наполягає на порушенні її прав як власника земельної ділянки в районі будинку №40 по Кіндійському шосе, разом з тим, судом встановлено, що позивач не є власником земельної ділянки, оскільки остання розташована в адміністративних межах Антонівської сільської ради.

За приписами ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права. Під способами захисту права слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення. Після з'ясування фактичних обставин суд може зробити висновок про відповідність заявленої матеріально-правової вимоги способам захисту права і про порушення охоронюваного законом інтересу позивача. У разі встановлення, що заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту права суд приймає рішення про відмову у позові. Підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Так, право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, закріплено статтею 15 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 ЦК України. Відповідно до приписів вказаної статті кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або Законом.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Із приписів вищенаведених правових норм випливає, що позивач, звернувшись до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, зобов'язаний довести наявність або відсутність факту порушення своїх прав та охоронюваних законом інтересів, що пов'язані з особою позивача.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 у справі № 1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Згідно з частиною другою статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України і, відповідно, до застосуваннями судами загальної юрисдикції при вирішенні підвідомчих їм спорів.

Таким чином, вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Оскільки під час розгляду справи судом встановлено, що Херсонська міська рада не є власником спірної земельної ділянки, то останньою не доведено, на захист яких порушених цивільних прав та інтересу позивача спрямований позов про звільнення земельної ділянки шляхом демонтажу тимчасової споруди.

Відсутність порушених цивільних прав, які підлягають захисту в порядку господарського судочинства, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про недоведеність порушеного права та охоронюваного законом інтересу позивача, а тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Що стосується заяви Херсонської міської ради про забезпечення позову, відповідно до якої позивач просить забезпечити позов шляхом заборони відповідачу проведення будь-яких робіт із встановлення тимчасової споруди за адресою АДРЕСА_1 до набрання рішенням суду по даній справі законної сили, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, зокрема, за заявою сторони у справі має право вжити, передбачених ст. 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачеві вчиняти певні дії. Вид забезпечення позову повинен бути співвідносним із заявленими позивачем вимогами.

У п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", із змінами та доповненнями, роз'яснено, що заходи до забезпечення позову застосовуються як гарантія реального виконання рішення суду. При цьому, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення до суду з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно з п. 3 цієї ж Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 16 достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена, в порядку ст.ст.32-34 Господарського процесуального кодексу України, доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування забезпечення позову.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову Херсонська міська рада зазначає, що на меті відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 є встановлення двох павільйонів з метою здійснення підприємницької діяльності, а тому невжиття заходів забезпечення позову, на думку позивача, зведе нанівець рішення суду, оскільки відповідач так і буде використовувати незаконно встановлену споруду.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд, з урахуванням наведених приписів ст.ст. 66-67 Господарського процесуального кодексу України та роз'яснень Вищого господарського суду України, дійшов висновку про недоведення позивачем, в порядку ст.ст.32-34 Господарського процесуального кодексу України, того факту, що наслідком невжиття вказаних позивачем заходів до забезпечення позову у справі може стати утруднення виконання рішення суду або ж невиконання рішення суду, оскільки предметом позову є звільнення земельної ділянки шляхом демонтажу тимчасової споруди. Крім цього, судом враховується, що за результатами розгляду позовних вимог у їх задоволенні відмовлено у зв'язку із недоведеністю позивачем факту порушеного права.

За таких обставин заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

У зв'язку із відмовою у задоволенні позову та заяви про забезпечення позову судові витрати, в порядку статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 32, 33, 44, 49, 66, 67, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. У задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Повний текст рішення суду оформлено і підписано

відповідно до вимог ст.84 ГПК України - 20.03.2017р.

Суддя М.Б. Сулімовська