КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2017 р. Справа№ 927/810/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Гончарова С.А.

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом: Улановський О.Ю. - дов. б/н від 18.01.2016р.

від відповідача-1 за первісним позовом: Любарський М.В. - дов. б/н від 22.02.2017р.

від відповідача-2 за первісним позовом: не з'явились

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Прохорське" та Дочірнього підприємства "КРАСНОСІЛЬСЬКЕ-МОЛОКО" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.11.2016р.

у справі № 927/810/16 (суддя Кушнір І.В.)

за первісним позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОХОРСЬКЕ"

до Дочірнього підприємства "КРАСНОСІЛЬСЬКЕ-МОЛОКО"

Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області

про визнання недійсним договору оренди землі

та за зустрічним позовом

Дочірнього підприємства "КРАСНОСІЛЬСЬКЕ-МОЛОКО"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОХОРСЬКЕ"

Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області

про визнання недійсним договору оренди землі

В судовому засіданні 01.03.2017р. відповідно до ст. ст. 85, 99 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Прохорське" звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Дочірнього підприємства „Красносільське-молоко" та Борзнянської районної державної адміністрації про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного між Дочірнім підприємством "Красносільське-молоко" та Борзнянською районною державною адміністрацією 13 січня 2014р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір оренди землі від 13.01.2014р., укладений з порушенням приписів ч.1 ст.15 Закону України „Про оренду землі", а саме: під час його укладення не визначено ні кадастровий номер земельних ділянок, що не дає можливість ідентифікувати об'єкт оренди, ні умови щодо передачі у заставу та внесення до статутного фонду право оренди земельної ділянки, що є обов'язковими істотними умовами договору оренди землі. Крім того, Відповідачем-1 не виконано вимоги п.4 розпорядження Борзнянської районної державної адміністрації від 22.01.2013 №8 „Про затвердження ДП „Красносільське-молоко" технічних документацій із землеустрою та надання в оренду не витребуваних земельних часток (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Красносільської сільської ради", яким, зокрема, було надано Дочірньому підприємству „Красносільське-молоко" в оренду строком на 10 років, до 2022 року включно, земельні ділянки не витребуваних земельних часток (паїв) загальною площею 443,03 га, з них: 300,76 га ріллі та 142,27 га кормові угіддя, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колишньої колективної власності реформованого КСП ім. 13-річчя Жовтня на території Красносільської сільської ради, а також зобов'язано Відповідача-1 в місячний термін з моменту прийняття розпорядження провести державну реєстрацію договору оренди землі та у п'ятиденний строк після державної реєстрації надати копію договору органу державної податкової служби в районі, оскільки Відповідач-1 здійснив реєстрацію даного договору лише у 2016р.

Разом з тим, розпорядженням Борзнянської районної державної адміністрації від 23.05.2016 №195 „Про затвердження ТОВ „Прохорське" технічної документації із землеустрою та надання в оренду невитребуваних земельних часток (паїв) колишнього КСП „13-річчя Жовтня" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Красносільської сільської ради", зокрема, надано Товариству з обмеженою відповідальністю „Прохорське" в оренду строком на 10 років, до 2026 року включно, земельні ділянки не витребуваних земельних часток (паїв) загальною площею 353,3814 га, в т.ч.: ріллі - 236,4101 га, кормові угіддя - 116,9713 га, з кадастровими номерами згідно додатків, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колишнього КСП „13-річчя Жовтня" с. Красносільське на території Красносільської сільської ради. На виконання зазначеного розпорядження між Позивачем та Відповідачем-2 укладено договір оренди землі від 24.05.2016р. Однак, Позивач не може скористатися своїм правом оренди земельних ділянок, оскільки дані земельні ділянки знаходяться у користуванні Відповідача-1, чим порушуються законні права і інтереси Позивача.

Відповідачем-1 за первісним позовом подано зустрічний позов, в якому Дочірнє підприємство „Красносільське-молоко" просить визнати недійсним договір оренди землі, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю „Прохорське" та Борзнянською районною державною адміністрацією 24 травня 2016р.

Оскільки об'єктом договору оренди землі від 24.05.2016р. є ті ж самі земельні ділянки, що визначені об'єктом оренди у договорі оренди землі від 13.01.2014р., зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

Обґрунтовуючи вимоги зустрічного позову, Дочірнє підприємство „Красносільське-молоко" зазначає, що Позивач за первісним позовом помилково визначає факт відсутності документів, зазначених у п.43 договору від 13.01.2014р., що є невід'ємними його частинами, як недотримання істотних умов договору, що може слугувати для визнання його недійсним, оскільки всі частини вказаного договору є в наявності у відповідності до умов договору. Здійснити державну реєстрацію договору оренди землі, як похідного права та відобразити інформацію про орендаря в реєстрі речових прав станом на дату укладання договору оренди землі не було можливим. Тільки у 2016 році державні реєстратори і винятково у спецрозділі Державного реєстру речових прав почали відображати інформацію про реєстрацію іншого речового права (права оренди) земельних ділянок невитребуваних паїв. Станом на дату укладення договору оренди землі від 13.01.2014р. його державна реєстрація проводилась винятково відділами Держземагентства у районі і сільськими радами на місцях. Відповідна інформація подавалась і до податкових органів. Про той факт, що Відповідачем-1 за первісним позовом було здійснено всі дії з реєстрації даного договору свідчить той факт, що він отримував від відділу Держземагентства у Борзнянському районі довідки за формою 6-зем про наявність у його користуванні земель невитребуваних паїв.

На підтвердження зазначеного Дочірнім підприємством „Красносільське-молоко" надана копія довідки Відділу Держземагентства у Борзнянському районі вих.№ 01-13/313 від 11.02.2014р. про наявність земель та розподіл між власниками і користувачами та угіддями (за даними форми 6-зем), які перебувають у користуванні ДП „Красносільське-молоко" на території Борзнянського району Чернігівської області станом на 01.01.2014р.

Відповідно до зазначеної довідки в оренді ДП „Красносільське-молоко" на території Красносільської сільської ради перебувають невитребувані паї загальною площею 420,75 га, в тому числі рілля - 282,27 га, сіножать - 138,48 га.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 21.11.2016р. у справі №927/810/16 у задоволенні первісного позову відмовлено повністю.

Визнано за власною ініціативою суду недійсним договір оренди землі, укладений 13 січня 2014р. між Борзнянською районною державною адміністрацією Чернігівської області та Дочірнім підприємством "КРАСНОСІЛЬСЬКЕ-МОЛОКО", яким передано в оренду земельні ділянки - не витребувані земельні частки - паї, які знаходиться на території Красносільської сільської ради за адміністративною межею села Красносільське, загальною площею 420,7501 га, в тому числі: під ріллею 282,2682 га, кормові угіддя - 138,4819 га, та припинено на майбутнє права та обов'язки по даному договору.

Зустрічний позов задоволено повністю.

Визнано недійсним договір оренди землі, укладений 24 травня 2016р. між Борзнянською районною державною адміністрацією Чернігівської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОХОРСЬКЕ", яким передано в оренду земельну ділянку, яка знаходиться на території Красносільської сільської ради Борзнянського району, за межею села Красносільське, загальною площею 353,3814 га, в тому числі: ріллі - 236,4101 га, кормові угіддя - 116,9713 га, та припинено на майбутнє права та обов'язки по даному договору.

Розподілено судові витрати.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, ТОВ "ПРОХОРСЬКЕ" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову, в цій частині прийняти нове рішення, яким первісний позов задовольнити у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову відмовити повністю, в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими.

Зокрема, апелянт вважає, що судом першої інстанції неправомірно відмовлено у задоволенні первісного позову з підстав ненадання суду доказів наявності у ТОВ "ПРОХОРСЬКЕ" права та охоронюваного законом інтересу на спірні земельні ділянки саме станом на 13.01.2014р., що б дало позивачу за первісним позовом можливість звернутись до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди землі від 13.01.2014р.

Разом з цим, позивач за первісним позовом вважає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки неналежному ставленню ДП „Красносільське-молоко" до своїх прав та виконання обов'язків, визначених Розпорядженням голови Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області від 22.01.2013р №8 «Про затвердження ДП „Красносільське-молоко" технічних документацій із землеустрою та надання в оренду не витребуваних земельних часток (паїв) для ведення товарного сільського господарського виробництва на території Красносільської сільської ради», зокрема, пункту 4, у якому ДП „Красносільське-молоко" зобов'язано в місячний термін провести державну реєстрацію договору оренди землі та у п'ятиденний строк після державної реєстрації надати копію договору органу державної податкової служби в районі.

Крім того, апелянт не згоден з доводами суду щодо вини Борзнянської райдержадміністрації, яка полягає в укладенні спірного Договору від 24.05.2016р. з ТОВ "Прохорське" на ті ж самі спірні земельні ділянки, при наявності не розірваного та не визнаного недійсним Договору оренди від 13.01.2014р. з ДП "Красносільське-молоко", оскільки у зв'язку з відсутністю відповідної державної реєстрації права оренди земельних ділянок (станом на момент укладення Договору-2), так як факт не набуття прав та обов'язків сторонами на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення Договору-1, Договір-1 з моменту його укладення та до моменту проведення державної реєстрації є таким, що не набрав чинності, а відтак і визнати його недійсним судом або розірвати сторонами не вбачалось за можливе.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу ТОВ "ПРОХОРСЬКЕ" 12.12.2016р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2016р. колегією суддів у визначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, ДП "КРАСНОСІЛЬСЬКЕ-МОЛОКО" також звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині визнання за власною ініціативою суду недійсним вищезазначеного договору оренди землі від 13 січня 2014р., в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими.

Зокрема, відповідач за первісним позовом вважає, що судом першої інстанції залишено поза увагою вимоги ст. 1 ГПК України та ст. 15 ЦК України про те, що підлягає захисту саме порушене право, і не встановлено чи дійсно порушує права сторін відсутність у Договорі-1 кадастрового номера земельної ділянки, що передавалася в оренду та відсутність умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, їх істотність, та не з'ясовано у чому саме полягає порушення законних прав сторін Договору-1.

На думку скаржника, ухвалення судом рішення за власною ініціативою про визнання недійсним спірного Договору-1 суперечить п.п. 1, 2 ст. 83 ГПК України.

Згідно пп. 2.3.44. п. 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, апеляційну скаргу ДП "КРАСНОСІЛЬСЬКЕ-МОЛОКО" у справі №927/810/16 передано раніше визначеному автоматизованою системою складу суду: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2016р. апеляційну скаргу ДП "КРАСНОСІЛЬСЬКЕ-МОЛОКО" прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі, об'єднано в одне апеляційне провадження з апеляційною скаргою ТОВ "ПРОХОРСЬКЕ" та призначено до розгляду.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції згідно ст. 69 ГПК України, строк розгляду спору продовжувався, у відповідності до ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався, останній раз на 01.03.2017р.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні апеляційної інстанції 01.03.2017р. підтримав свою апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову, в цій частині прийняти нове рішення, яким первісний позов задовольнити у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову відмовити повністю, в іншій частині рішення залишити без змін, проти задоволення апеляційної скарги відповідача-1 за первісним позовом заперечував, просив залишити її без задоволення з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник відповідача-1 за первісним позовом в судовому засіданні апеляційної інстанції 01.03.2017р. заперечував проти доводів позивача за первісним позовом, викладених в його апеляційній скарзі, просив залишити її без задоволення, свою апеляційну скаргу підтримав з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати в частині визнання за власною ініціативою суду недійсним вищезазначеного договору оренди землі від 13 січня 2014р., в іншій частині рішення залишити без змін.

В листі від 20.02.2017р. №406/2-10, що надійшов до суду 22.02.2017р., Борзнянська РДА Чернігівської області зазначила, що правомірно уклала договір оренди землі від 24.05.2016р. з ТОВ «Прохорське», тому що ДП «Красносільське-молоко» на момент укладення договору з ТОВ «Прохорське» не здійснило державну реєстрацію своїх прав за договором оренди землі від 13.01.2014р., тим самим не виконавши умови п.5 розпорядження Голови Борзнянської РДА №8 від 22.01.2013р.

Борзнянська РДА визнає доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі ТОВ «Прохорське» та вважає, що апеляційну скаргу ДП «Красносільське-молоко» потрібно залишити без задоволення.

Представник відповідача-2 за первісним позовом в судове засідання апеляційної інстанції 01.03.2017р., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з'явився, до суду надійшов лист відповідача-2 за первісним позовом про розгляд справи у його відсутність, у зв'язку з чим, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

З виписки та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 06.07.2016р. вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Прохорське" (Позивач за первісним позовом, Відповідач-1 за зустрічним позовом) зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 28.02.2000, дата та номер запису в ЄДР 25.10.2005, 0000179.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 23.08.2016р. Дочірнє підприємство „Красносільське-молоко" (Відповідач-1 за первісним позовом, Позивач за зустрічним позовом) зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 18.05.2009, номер запису в ЄДР 0000537.

Розпорядженням Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області від 22.01.2013р. №8 „Про затвердження ДП „Красносільське-молоко" технічних документацій із землеустрою та надання в оренду не витребуваних земельних часток (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Красносільської сільської ради" затверджено технічні документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельні ділянки (не витребувані паї - масив кормові та рілля), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ДП „Красносільське-молоко", які розташовані на території Красносільської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області, та надано Дочірньому підприємству „Красносільське-молоко" в оренду строком на 10 років, до 2022 року включно, земельні ділянки не витребуваних земельних часток (паїв) загальною площею 443,03 га, з них: 300,76га ріллі та 142,27 га кормові угіддя, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колишньої колективної власності реформованого КСП ім. 13-річчя Жовтня на території Красносільської сільської ради.

Пунктом 4 вказаного розпорядження зобов'язано ДП „Красносільське-молоко" в місячний термін провести державну реєстрацію договору оренди землі та у п'ятиденний строк після державної реєстрації надати копію договору органу державної податкової служби в районі.

13 січня 2014р. між Борзнянською районною державною адміністрацією (Орендодавець) та Дочірнім підприємством „Красносільське-молоко" (Орендар) було укладено договір оренди землі (далі - Договір-1).

Згідно п.1 Договору-1 Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку за цільовим призначенням: землі сільськогосподарського призначення; за цільовим використанням (видом діяльності): ведення товарного сільськогосподарського виробництва - не витребувані земельні частки паї, яка знаходиться на території Красносільської сільської ради за адміністративною межею села Красносільське.

Відповідно до п.2 Договору-1 в оренду передаються земельні ділянки загальною площею 420,7501 га, в тому числі: під ріллею 282,2682 га, кормові угіддя - 138,4819 га.

За умовами п.8 Договору-1, його укладено на 10 років до 2022 року включно.

Відповідно до п.п.15-16 Договору-1 земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, цільове призначення земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення.

Згідно п.43 Договору-1 він набирає чинності після підписання сторонами та його реєстрації (за можливістю).

Відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки (об'єкта оренди), що надається в оренду від 13.01.2014р. Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове (на 10 років до 2022 року включно), платне користування земельні ділянки, які знаходяться на території Красносільської сільської ради за межами населеного пункту с. Красносільське площею - 420,7501 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

У матеріалах справи міститься копія акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 13.01.2014р., що складений між сторонами Договору-1 про те, що межі земельної ділянки, яка є власністю Орендодавця, з кадастровими номерами згідно документації із землеустрою, встановлені і визначені в натурі (на місцевості). Місце розташування земельних ділянок визначено відповідно до документації із землеустрою загальною площею 420,7501 га. Дані земельні ділянки, що являють собою землі колишньої колективної власності КСП ім. 13-річчя Жовтня розміщені на території Красносільської сільської ради за межами села Красносільське.

Дочірнім підприємством "Красносільське-молоко" надані копії актів прийому-передачі земельних ділянок в оренду (Додаток до договору оренди землі від 13.01.2014р.), які було складено на виконання умов договору оренди землі від 13.01.2014р. та копію довіреності, виданої представнику ДП "Красносільське-молоко" на підписання даних актів.

Вказані акти датовані 13.01.2014р., підписані представниками сторін (Орендодавець-Борзнянська районна державна адміністрація в особі голови Дробота А.А., Орендар - ДП "Красносільське-молоко" в особі директора Парамонова В.В.), скріплені печатками та містять кадастрові номери земельних ділянок.

Відповідно до довіреності б/н від 13.01.2014р., виданої Дочірнім підприємством "Красносільське-молоко", Парамонову В.В. надано право підписати від імені Довірителя акти приймання-передачі земельних ділянок на виконання Договору оренди землі (не витребуваних часток (паїв), укладеного з Борзнянською райдержадміністрацією 13 січня 2014р. Довіреність видана без права передоручення та діяла до 31.12.2016р.

Розпорядженням Борзнянської районної державної адміністрації від 23.05.2016р. №195 „Про затвердження ТОВ „Прохорське" технічної документації із землеустрою та надання в оренду невитребуваних земельних часток (паїв) колишнього КСП „13-річчя Жовтня" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Красносільської сільської ради", затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок не витребуваних паїв (на місцевості) з метою надання в оренду ТОВ „Прохорське" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колишнього КСП „13-річчя Жовтня" с. Красносільське на території Красносільської сільської ради, та надано Товариству з обмеженою відповідальністю „Прохорське" в оренду строком на 10 років, до 2026 року включно, земельні ділянки не витребуваних земельних часток (паїв) загальною площею 353,3814 га, в т.ч. ріллі - 236,4101 га, кормові угіддя - 116,9713 га, з кадастровими номерами згідно додатків, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колишнього КСП „13-річчя Жовтня" с. Красносільське на території Красносільської сільської ради.

24 травня 2016р. між Борзнянською районною державною адміністрацією (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Прохорське" (Орендар) укладено договір оренди землі (далі - Договір-2).

Згідно п.1 Договору-2 Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Красносільської сільської ради Борзнянського р-ну, за межею села Красносільське.

Відповідно до п.2 Договору-2 в оренду передається земельна ділянка загальною площею 353,3814 га, в тому числі: ріллі - 236,4101 га, кормові угіддя - 116,9713 га в задовільному стані.

За умовами п.8 Договору, його укладено на 10 років до 2026 року включно.

Відповідно до п.п.15-16 Договору земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, цільове призначення земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення.

Згідно п.43 Договору він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки (об'єкта оренди), що надається в оренду від 24.05.2016р. Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове (на 10 років до 2026 року включно), платне користування земельні ділянки, які знаходяться на території Красносільської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області загальною площею - 353,3814 га, в тому числі: рілля - 236,4101 га, кормові угіддя - 116,9713 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

У матеріалах справи міститься копія акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 24.05.2016р., складеного між сторонами Договору-2 про те, що межі земельної ділянки, яка є в розпорядженні з кадастровими номерами згідно документації із землеустрою, встановлені і визначені в натурі (на місцевості). Місце розташування земельних ділянок визначено відповідно до документації із землеустрою загальною площею 353,3814 га. Дані земельні ділянки, що знаходяться на території Красносільської сільської ради, Борзнянського району, Чернігівської області за межами села Красносільське.

26 липня 2016р. між Борзнянською районною державною адміністрацією (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Прохорське" (Орендар) укладено угоду про внесення змін до договору оренди землі б/н від 24.05.2016р., відповідно до якої доповнено договір оренди від 24.05.2016р. пунктом 2.1., у якому наведений перелік земельних ділянок з кадастровими номерами, що передаються в оренду.

Крім того, згідно з вказаною угодою, зокрема, п.43 Договору оренди землі б/н від 24.05.2016р. викладено у наступній редакції: "43. Цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами."

Одним з основних доводів як первісного позову, так і апеляційної скарги ТОВ "Прохорське" є невиконання ДП "Красносільске-молоко" п.4. Розпорядження Борзнянської РДА від 22.01.2013р. №8 про реєстрацію спірного договору від 13.01.2014р. та того, що державна реєстрація речового права на земельні ділянки за спірним Договором від 13.01.2014р. була здійснена лише наприкінці червня 2016р. Тобто, на думку Позивача за первісним позовом, з моменту укладання Відповідачем-1 та Відповідачем-2 за первісним позовом спірного Договору (13.01.2014) та до моменту державної реєстрації речового права на земельні ділянки за цим Договором (кінець червня 2016 року), він є таким, що не вчинений (не укладений), та речового права, похідного від права власності, а саме права оренди земельних ділянок, у Відповідача-1 за первісним позовом у вказаний період за спірним Договором не було.

Колегія суддів критично оцінює вказані доводи ТОВ "Прохорське", виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ч.2 ст.182 ЦК України, в редакції, чинній на момент укладення обох спірних договорів, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Таким чином, ці статті визначають два абсолютно різні види державної реєстрації: реєстрацію правочинів та реєстрацію прав на конкретну нерухому річ.

Пунктом 5 розділу І Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України", який набрав чинності з 01.01.2013р., з Закону України "Про оренду землі" було, зокрема, виключено ст.20 даного Закону, ч.1 якої до виключення передбачала, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Аналогічно Законом України "Про Державний земельний кадастр" від 7 липня 2011 року, який також набрав чинності з 01.01.2013р., було викладено в новій редакції статтю 126 Земельного кодексу України, згідно якої право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

В свою чергу ч.5 попередньої редакції цієї статті передбачала, що право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону, або договором оренди землі та договором відчуження права оренди землі, зареєстрованими відповідно до закону.

Статтю 202 Земельного кодексу України, також викладено у новій редакції, згідно якої Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом.

Попередня редакція цієї статті передбачала, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель. Державний реєстр земель складається з двох частин: а) книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок."; б) Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку."

Таким чином, з 01.01.2013р., тобто до моменту укладення обох спірних договорів, як з Земельного кодексу України, так і з Закону України "Про оренду землі" були виключені вимоги про необхідність державної реєстрації саме договорів оренди землі та положення щодо набрання чинності такими договорами саме з моменту їх державної реєстрації.

За позицією сторін у справі, принаймні перший зі спірних договорів оренди від 13.01.2014р. мав бути зареєстрований у відповідності до Порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2000 №119.

Земельна частка (пай) - це умовна частка землі, визначена у результаті поділу земель, переданих у колективну власність, серед членів сільськогосподарського підприємства, в умовних кадастрових гектарах з відповідною грошовою оцінкою та без виділення в натурі у загальному масиві земель.

В свою чергу, згідно ч.1 ст.79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ч.1 ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Згідно абз.5 п.8 постанови пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" при розгляді спорів про переукладення договорів оренди землі суди повинні враховувати, що згідно з пунктом 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000р. №5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000р. за №101/4322, після виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання державного акта на право приватної власності на землю зобов'язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства. З часу отримання особою державного акта на право приватної власності на землю вона набуває статусу власника земельної ділянки, у зв'язку з чим змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, а тому договір оренди земельної частки (паю) припиняється. Враховуючи вимоги статей 203, 215 ЦК про недійсність правочину, переукладення договору оренди земельної частки (паю) після виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки і одержання власником земельної частки (паю) державного акта на право власності на земельну ділянку можливе лише за наявності волевиявлення на те сторін."

З викладеного вбачається, що земельна частка (пай), як умовна земельна частка без виділення в натурі, та земельна ділянка, яка вже виділена в натурі, є абсолютно різними предметами оренди.

Як вбачається з постанови Кабінету Міністрів України від 24.01.2000р. №119, якою затверджено наведений Порядок реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), ця постанова прийнята на виконання Указу Президента України від 3 грудня 1999р. N1529 "Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки".

При цьому, п.п.1,2, ч.1 п.3 цього Порядку передбачають, що цей Порядок визначає умови та процедуру реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) (далі - договори оренди). Реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної, міської ради за місцем розташування земельної частки (паю). Для реєстрації договору оренди орендодавець подає особисто або надсилає поштою до відповідного виконавчого комітету органу місцевого самоврядування: договір оренди у двох примірниках; сертифікат на право на земельну частку (пай).

З огляду на викладене, вказана постанова КМУ №119 стосується саме договорів оренди земельних часток (паїв), як умовних часток без виділення їх в натурі, які укладаються безпосередньо з власниками цих часток (паїв) і власність яких підтверджується відповідним сертифікатом.

Разом з тим, обидва спірні договори оренди були укладені на підставі ст.13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 5 червня 2003р. N899-IV, згідно якої нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Таким чином, в даному випадку вже йдеться про надання в оренду саме виділених в натурі земельних ділянок.

Як вбачається з предметів обох спірних договорів та доданих до них документів, в оренду по цим договорам були передані саме виділені в натурі земельні ділянки.

Не витребуваними паями в даному випадку вони були названі не стільки по правовій природі земельної частки (паю), скільки по визначенню власності на них.

На підставі викладеного, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що зазначені спірні договори оренди не є предметом регулювання вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України від 24.01.2000р. №119, якою затверджено наведений Порядок реєстрації договорів оренди земельної частки (паю).

Згідно ч.1 ст.14 Закону України "Про оренду землі", в редакції, чинній на момент укладення обох спірних договорів, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Як зазначено вище, вимога про державну реєстрацію саме договорів оренди землі на момент укладення обох спірних договорів вже була відсутня.

Отже, договори, які є предметом даного судового розгляду, є чинними з моменту їх укладення, тобто підписання сторонами та скріплення печатками, а саме з 13.01.2014р. та з 24.05.2016р.

Даний висновок місцевого господарського суду додатково підтверджується і укладеною 26 липня 2016р. між Борзнянською РДА та ТОВ „Прохорське" (Орендар) угодою про внесення змін до договору оренди землі б/н від 24.05.2016р., якою, зокрема, п.43 Договору оренди землі б/н від 24.05.2016р. викладено в редакції, згідно якої договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами, фактично вилучивши з нього положення про необхідність державної реєстрації даного Договору.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до абз.2, 12 ч.1, ч.ч.2,4 ст. 15 Закону України „Про оренду землі" у редакції, чинній на час укладення спірного Договору від 13.01.2014р., істотними умовами договору оренди землі є:

- об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);

- умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Невід'ємною частиною договору оренди землі є:

- план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду;

- кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів;

- акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

- акт приймання-передачі об'єкта оренди;

- проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом."

По-перше, як вбачається зі спірного Договору від 13.01.2014р., інших представлених документів та пояснень представників сторін, предметом даного договору є приблизно до 400 окремих земельних ділянок.

Проте, безпосередньо сам спірний Договір від 13.01.2014р. ні в главах "Предмет Договору" та "Об'єкт оренди", ні в інших своїх главах не містить чіткого зазначення кадастрового номеру, місця розташування та розміру кожної з цих земельних ділянок.

Посилання ДП "Красносільське-молоко" на те, що всі ці дані є в технічній документації та актах приймання-передачі кожної з цих земельних ділянок, які є невід'ємними частинами договору оренди, вірно не прийняті місцевим господарським судом, виходячи з наступних підстав.

Частина 4 ст. 15 Закону України „Про оренду землі" визначає невід'ємними частинами договору оренди землі акт приймання-передачі об'єкта оренди та проект відведення земельної ділянки, проте не робить їх самим договором оренди землі.

Кожний з цих документів, є окремим документом з чітким цільовим призначенням.

Акт приймання-передачі об'єкта оренди засвідчує факт безпосередньої передачі об'єкта оренди орендодавцем орендарю, а проект відведення земельної ділянки здійснює технічну фіксацію і оформлення на папері та в натурі на місцевості факт виділення окремої земельної ділянки.

В той час як сам договір оренди фіксує факт досягнення згоди сторонами з усіх істотних умов договору, і в першу чергу стосовно конкретного, чітко визначеного предмету.

Зазначене також підтверджуються і самою структурою наведеної статті 15 Закону України "Про оренду землі", частина 1 якої визначає істотні умови саме договору оренди землі, частина 2 одразу зазначає наслідки відсутності однієї з цих істотних умов, і лише 4 частина визначає фактично перелік додатків до самого договору оренди, які є його невід'ємними частинами, без зазначення про наявність якогось взаємозв'язку чи взаємозамінності між вимогами ч.ч.1,2 та положеннями ч.4 даної статті.

По-друге, як вбачається зі спірного Договору від 13.01.2014р., в ньому відсутня така істотна умова договору, як умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Доводи ДП "Красносільське-молоко" на те, що така умова була відсутня в типовому договорі, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України, є необґрунтованими, оскільки вимоги саме закону не можуть скасовуватися чи змінюватися підзаконними нормативними актами, якими, зокрема, є і постанови Уряду.

При цьому, частина 2 наведеної статті 15 Закону України "Про оренду землі" прямо передбачає, що відсутність у договорі оренди землі навіть однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, саме є (а не може бути визнано) підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону, тобто дана норма не дає суду повноважень здійснювати самостійні оціночні судження, чи може відсутність тієї чи іншої істотної умови бути підставою для визнання недійсним договору оренди землі, чи ні.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, частиною 1 якої є вимога про те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

На підставі викладеного, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що спірний Договір від 13.01.2014р. не відповідає вимогам абз.2, 12 ч.1 ст. 15 Закону України „Про оренду землі" у редакції, чинній на час укладення цього Договору, а отже є правові підстави, передбачені ч.2 ст.15 Закону України „Про оренду землі" у редакції, чинній на час укладення зазначеного Договору, та ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, для визнання цього Договору недійсним.

Разом з тим, згідно ч.1 ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням."

Згідно п.2.10. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин."

Відповідно до п.2.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" (із змінами) з позовами про визнання недійсними правочинів щодо земельних ділянок мають право звертатися сторони цих правочинів (договорів), а також інші зацікавлені особи, зокрема, особи, що мають право на придбання земельної ділянки, яка є предметом спірного договору. При цьому інтерес такої особи стосовно придбання у власність земельної ділянки має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам, а також відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надане в резолютивній частині Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. №18-рп/2004 (справа № 1-10/2004).

Як зазначено вище, спірний Договір від 13.01.2014р. укладений та є чинним саме з 13.01.2014р.

Позивачем за первісним позовом ТОВ "Прохорське" не надано суду жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, наявності у нього права або охоронюваного законом інтересу на спірні земельні ділянки станом на 13.01.2014р., що давало б йому можливість звертатися з позовом саме про визнання недійним зазначеного Договору та саме з підстав його незаконності в момент укладення 13.01.2014р.

За викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення первісного позову ТОВ "Прохорське" про визнання недійсним спірного договору від 13.01.2014р.

Згідно ч.5 ст.6 Закону України "Про оренду землі" в редакції, чинній на момент укладення обох спірних договорів, право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст.126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Зазначені норми вимагають реєстрації прав на земельні ділянки та додатково підтверджують висновок суду про нетотожність реєстрації правочинів та реєстрації прав на об'єкти нерухомого майна, оскільки, зокрема, реєстрація правочину вимагає однієї реєстраційної дії, а реєстрація прав вимагає цієї дії щодо кожної окремої земельної ділянки, як окремого об'єкту цивільних прав, яких до предмету договору може входити, як в даному випадку, і майже до 400.

Крім того, дана дія з реєстрації саме прав на земельну ділянку жодним чином не впливає як на вирішення питання визначення моменту укладення та вчинення договорів оренди землі, так і на вирішення питання законності таких договорів в момент укладення.

Згідно п.2 ч.1 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004р. N1952-IV, в редакції, чинній на момент укладення спірного Договору від 13.01.2014р., обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном.

Разом з тим, частиною 2 даної статті чітко визначалося, що речові права на нерухоме майно, зазначені в пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті, є похідними і реєструються після державної реєстрації права власності на таке майно, крім випадків, передбачених статтею 4-1 цього Закону.

Статтею 4-1 даного Закону виключення передбачалися лише для державної реєстрації речових прав на земельні ділянки державної та комунальної власності.

Проте, специфіка не витребуваних земельних ділянок (паїв) полягає в тому, що колективні сільськогосподарські підприємства, у колективній власності яких перебували ці земельні ділянки, припинили свою діяльність внаслідок розпаювання, а нові власники - члени цих підприємств - які приймали участь у розпаюванні, право власності на ці земельні ділянки на себе ще не оформили, а тому фактично нікому зареєструвати саме первинне в даному випадку право власності на них.

Землями державної та комунальної власності ці земельні ділянки на цьому перехідному періоді нормативно також не визнавалися.

Доказів юридичного чи фактичного (технічно можливого) врегулювання цієї колізії сторонами суду не надано.

Лише в новій редакції вищевказаного Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", яка набрала чинності з 01.01.2016р., була передбачена стаття 30 "Особливості державної реєстрації права оренди на нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки", яка визначила, що право оренди на нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки, надані в оренду органами державної влади, органами місцевого самоврядування в порядку, визначеному статтею 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", здійснюється без державної реєстрації права власності на такі земельні ділянки в Державному реєстрі прав.

Як зазначало у своїх поясненнях ДП "Красносільське-молоко", тільки у 2016 році державні реєстратори і винятково у спецрозділі Державного реєстру речових прав почали відображати інформацію про реєстрацію іншого речового права (права оренди) земельних ділянок невитребуваних паїв, про що Підприємство дізналося лише коли ТОВ "Прохорське" почало реєструвати право оренди на орендовані Підприємством земельні ділянки.

З викладеного вбачається, по-перше, саме нормативна неможливість ДП "Красносільське-молоко" на протязі двох років з моменту укладення спірного Договору від 13.01.2014р., тобто практично до укладення другого спірного Договору від 24.05.2016р., зареєструвати свої права оренди на земельні ділянки по власному Договору.

По-друге, що спірний Договір від 13.01.2014р. саме на момент укладення другого спірного Договору від 24.05.2016р. був чинний, не визнаний недійсним судом, не розірваний сторонами або судом, а отже у ДП "Красносільське-молоко" за відсутності зареєстрованого права оренди на спірні земельні ділянки тим не менш залишався охоронюваний законом інтерес на отримання цього права по чинному договору оренди, яким йому вже передано в оренду ці земельні ділянки, шляхом реєстрації такого права за нормативної та фактичної можливості такої реєстрації, незалежної від волі та дій підприємства.

За таких обставин, укладення другого спірного Договору від 24.05.2016р. з наступною реєстрацією ТОВ "Прохорське" права оренди спірних земельних ділянок на підставі цього договору порушило саме в момент укладення цього Договору вищевказаний охоронюваний законом інтерес ДП "Красносільське-молоко".

Не зважаючи на відсутність факту реєстрації прав оренди, згідно спірного Договору від 13.01.2014р., чинного саме на момент укладення другого спірного Договору від 24.05.2016р., ДП "Красносільське-молоко" є саме орендарем спірних земельних ділянок.

Згідно ч.1 ст.27 Закону України "Про оренду землі" орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Відповідно до ч.ч.1,2 п. "в" ч.3 ст.152 Земельного кодексу України Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення зустрічного позову.

Як встановлено вище, на момент розгляду справи є чинними обидва спірні Договори оренди від 13.01.2014р. та від 24.05.2016р., предметом яких практично є одні і ті ж самі земельні ділянки.

Як вбачається з представлених сторонами документів та усних пояснень представників сторін, на даний момент ТОВ "Прохорське" та ДП "Красносільське-молоко" на підставі вищевказаних договорів зареєстрували за собою права приблизно по половині цих земельних ділянок, не змігши зареєструвати іншу, оскільки це вже зробила друга сторона.

Зареєстровані кожною з вказаних сторін за собою земельні ділянки не розташовані єдиним масивом, а фактично розкидані не системним чином, а отже нормальне використання кожною з сторін цих зареєстрованих земельних ділянок представляється малоймовірним.

Вина у створенні зазначеної тупикової ситуації лежить на всіх трьох сторонах справи.

Так, ДП "Красносільське-молоко" належним чином обґрунтувавши нормативні недоліки у можливості державної реєстрації своїх прав, але не довівши суду, що ці недоліки дійсно фактично перешкодили йому здійснення реєстрації його права, а саме не надало витребуваних судом письмових доказів, що підприємство зверталося до повноважних реєстраційних органів з приводу реєстрації своїх прав, отримало від них відмову в реєстрації з вищевказаних підстав, оскаржило дану відмову до суду чи в іншому, передбаченому чинним законодавством порядку, тощо.

Як вірно зазначено місцевим господарським судом, крім доведення своїх нормативно-правових обґрунтувань, такими діями Підприємство протягом періоду з моменту укладення власного договору і до цього часу з явною очевидністю показало б іншим сторонам процесу, і в першу чергу Борзнянській райдержадміністрації, що воно займає активну позицію в цій ситуації і намагається всіма законними методами реалізувати свій охоронюваний законом інтерес на спірні земельні ділянки та перевести його у відповідне право оренди шляхом відповідної реєстрації.

Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що Борзнянська райдержадміністрація, по-перше, укладаючи спірний Договір від 24.05.2016р. з ТОВ "Прохорське", достеменно знала про наявність у неї фактично на ті ж самі земельні ділянки не розірваного та не визнаного недійсним Договору оренди від 13.01.2014р. з ДП "Красносільське-молоко", проте, уклало новий Договір з новим орендарем.

По-друге, основним сенсом договору оренди для орендодавця є отримання орендної плати.

Як було зазначено в письмових поясненнях ДП "Красносільське-молоко", ним постійно та в повному обсязі сплачувалися орендні платежі в розмірі, визначеному відповідним договором, і дані доводи Борзнянською РДА не спростовані.

Посилання райдержадміністрації на те, що визначений договором від 13.01.2014р. розмір орендної плати не відповідає вимогам законодавства, вірно відхилені місцевим господарським судом, оскільки це є підставою для внесення змін до цього договору добровільно сторонами або в судовому порядку, чи, принаймні, визнання його недійсним в судовому порядку, якщо це порушення мало місце ще при укладенні договору, але не для укладення нового паралельного договору з новим орендарем при діючому попередньому договорі.

ТОВ "Прохорське" було відомо, що отримання земельних ділянок в оренду передбачає ряд етапів, а саме отримання дозволу на розробку проекту відведення чи технічної документації, безпосередньо розробка проекту чи документації та кінцеве їх затвердження з прийняттям рішення про передачу земельних ділянок в оренду.

Ці дії не могли відбуватися без участі Борзнянської РДА та Відділу Держземагентства у Борзнянському районі, яким, згідно наявних в матеріалах справи документів, було достеменно відомо про наявність діючого договору від 13.01.2014р. з ДП "Красносільське-молоко".

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з доводами місцевого господарського суду, що вкрай малоймовірним може бути те, що ТОВ "Прохорське" не було відомо про наявність цього діючого, не розірваного та не визнаного недійсним договору ще до моменту укладення свого договору, проте, останнє пішло на укладення власного договору і реєстрацію прав на земельні ділянки по ньому.

Згідно ч.6 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Конституційний Суд України у Рішенні від 30 січня 2003 року N3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора висловив правову позицію, що: "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах".

З урахуванням всього вищенаведеного, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що самим найкращим, справедливим та розумним виходом з ситуації, що склалася, буде повернення всіх сторін по справі в попередній стан шляхом визнання недійсними обох спірних договорів.

Так, позивачем за первісним позовом ТОВ "Прохорське" не надано суду жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, наявності у нього права або охоронюваного законом інтересу на спірні земельні ділянки саме станом на 13.01.2014р., що давало б йому можливість звертатися з позовом саме про визнання недійним зазначеного Договору та саме з підстав його незаконності в момент укладення 13.01.2014р., а тому в задоволенні первісного позову ТОВ "Прохорське" про визнання недійсним спірного договору від 13.01.2014р. має бути відмовлено повністю.

Разом з тим, як вже було вірно встановлено судом першої інстанції, спірний Договір від 13.01.2014р. не відповідає вимогам абз.2, 12 ч.1 ст. 15 Закону України „Про оренду землі", у редакції, чинній на час укладення цього Договору, а отже є правові підстави, передбачені ч.2 ст.15 Закону України „Про оренду землі", у редакції, чинній на час укладення зазначеного Договору, та ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України, для визнання цього Договору недійсним, а тому місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про використання наданим йому п.1 ст.83 ГПК України правом визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству, та, враховуючи відсутність у зазначеному договорі, зокрема і, головної істотної умови любого договору - його предмету, за власною ініціативою визнати недійсним спірний Договір від 13.01.2014р.

Одночасно, враховуючи, що спірний Договір від 13.01.2014р. саме на момент укладення другого спірного Договору від 24.05.2016р. був чинний, не визнаний недійсним судом, не розірваний сторонами або судом, а отже у ДП "Красносільське-молоко" за відсутності зареєстрованого права оренди на спірні земельні ділянки залишався охоронюваний законом інтерес на отримання цього права по чинному договору оренди, яким йому вже передано в оренду ці земельні ділянки, шляхом реєстрації такого права за нормативної та фактичної можливості такої реєстрації, незалежної від волі та дій підприємства, а тому, укладення другого спірного Договору від 24.05.2016р. з наступною реєстрацією ТОВ "Прохорське" права оренди земельних ділянок на підставі цього договору порушило саме в момент укладення цього Договору вищевказаний охоронюваний законом інтерес ДП "Красносільське-молоко", як орендаря по власному Договору, у зв'язку з чим місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про задоволення зустрічного позову про визнання недійсним спірного Договору від 24.05.2016р.

Згідно ч.2 ст.202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

Статтею 207 Господарського кодексу України унормовано, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Згідно ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року по справі №3-826гс16, чинне законодавство не передбачає визнання недійсним правочину на майбутнє. У майбутньому можуть бути припинені виключно права та обов'язки сторін за тим недійсним правочином, за яким ці права та обов'язки передбачалися на майбутнє. Тобто визнання недійсним договору та визнання недійсним зобов'язання не є тотожними поняттями, оскільки в силу прямої вказівки закону договір, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, а визнання недійсним зобов'язання за цим договором стосується наслідків недійсності такого договору.

Таким чином, враховуючи те, що судом першої інстанції, крім іншого, правильно зазначено встановлені обставини справи та законодавство, яким вірно керувався суд при прийнятті оскаржуваного рішення, вимоги апелянтів про скасування рішення є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно ст. ст. 32-34 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржниками зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Прохорське" та Дочірнього підприємства "КРАСНОСІЛЬСЬКЕ-МОЛОКО" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.11.2016р. у справі №927/810/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.11.2016р. у справі №927/810/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №927/810/16 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Повний текст постанови підписано 20.03.2017р. після виходу головуючого-судді з лікарняного.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

С.А. Гончаров