ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2017 року Справа № 923/1392/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Павленко Н.А. при секретарі судового засідання Борхаленко О.А.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - уповн. предст., дов. від 22.10.2015р., ОСОБА_2- уповн. предст., дов. від 04.01.2017р.

від відповідача: ОСОБА_3 - уповн. предст., дов. від 28.12.2016р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" (73000, м.Херсон, пр-т Ушакова, буд.4, )

до відповідача: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (01135, м.Київ, пр-т Перемоги, буд.14, ) в особі Херсонської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (73000, м.Херсон, пр-т Ушакова, буд.4, )

про стягнення 49812грн. 29коп.

Суть спору: Провадження у справі порушено за позовною заявою Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" про стягнення з Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" боргу за лютий, березень 2014р. у правовідносинах, що виникли з договору від 26.12.2014р. про надання послуг з перевезення вантажів.

Позовні вимоги обґрунтовано твердженням про неналежне виконання відповідачем зобов'язань за вказаним договором.

27.01.2017р. за вх. № 962/17 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву ДП "Херсонський морський торговельний порт".

В означеному відзиві представник відповідача зазначив, що з розрахунків позовних вимог та з подорожніх листів вбачається включення вартості простою автотранспорту та використання чергового автомобіля, однак за твердженнями відповідача надання та оплата означених послуг не передбачена умовами укладеного між сторонами договору, у звязку з чим відповідачем визнається лише заборгованість перед позивачем за надані послуги у розмірі 10094,40грн.

Враховуючи зазначене відповідач вважає позовні вимоги частково безпідставними, та такими що не підлягають задоволенню в частині нарахування суми простою автомобілів.

14.02.2107р. за вх. № 2/620/17 від представника позивача надійшли додаткові документи та письмові пояснення. Так позивачем зазначено, що відповідно до п.5.3 договору № 67Д/322-В-ХЕФ-14 від 26.12.2014р. відповідач протягом 10-ти календарних днів з дати направлення позивачем актів наданих послуг розглядає їх, підписує та направляє відповідачу по одному примірнику таких актів або ж в цей строк направляє мотивовану відмову. У випадку неповернення актів наданих послуг, підписаних відповідачем, або мотивованої відмови від їх підписання-вважається що акти є погодженими сторонами. З урахуванням означеного та того, що відповідач не надав будь - яких заперечень або мотивованих відмов від підписання актів надання послуг, позивач вважає вказані акти такими, що погодженні сторонами та підлягають оплаті за рахунками, виставленими на підставі цих актів.

Ухвалою суду від 14.02.2017р. за клопотанням представника позивача, погодженого представником відповідача, строк розгляду справи продовжено на 15 днів.

27.02.2017р. за вх. № 2083/17 представником позивача було надано додаткові пояснення та акт звірки розрахунків за лютий березень 2014р. між позивачем та відповідачем станом на 31.03.2014р., окрім цього представником позивача було надано детальний розрахунок та обґрунтування вартості простою автомобілів з посиланням на подорожні листи, в яких це зазначено.

28.02.2017р. за вх. № 2/869/17 представником відповідача було надано копії актів звірки взаємних розрахунків між позивачем та відповідачем за період лютий-березень 2014р. станом на 31.12.2017р. та станом на 31.03.2014р.

В судовому засіданні, яке відбулось 31.01.2017р., оголошувалась перерва до 14.02.2017р. о 10год. 30хв., у судовому засіданні, яке відбулось 28.02.2017р. оголошувалась перерва до 14.03.2017р. об 11год. 00хв., потім до 14.03.2017р. о 16год. 00хв.

В судовому засіданні 14.03.2017р. представники позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 14.03.2017р. заперечував проти позовних вимог в частині стягнення вартості простою автомобілів та визнавав при цьому заборгованість перед позивачем у розмірі 10094,40грн.

Відповідно до вимог ст.85 ГПК України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судових засіданнях пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив:

ДП "Херсонський морський торговельний порт" у лютому та березні 2014р. надавалися послуги Херсонській філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" власними спеціальними дорожніми транспортними засобами та послуги з перевезення вантажів, що підтверджується копіями наданих подорожніх листів за лютий та березень 2014р.

26.12.2014р. між ДП "Адміністрація морських портів України" (замовник, відповідач) та ДП "Херсонський морський торговельний порт" виконавець, позивач) укладено договір, за умовами якого виконавець зобов'язався надавати послуги власними спеціальними дорожніми транспортними засобами та послуги з перевезення вантажів (послуги щодо оренди вантажних автомобілів з водіями), а замовник зобов'язувався прийняти та оплатити надані послуги. (копія договору на а.с.127-130).

Пунктом 1.5 договору сторони передбачили, що послуги надаються на підставі письмової заявки замовника. Також послуги можуть бути надані з використанням палива замовника.

У п.5.1 договору сторони погодили, що умови договору застосовуються до правовідносин, що виникли між сторонами з 01 січня 2014р., зі строком дії договору до 31 грудня 2014р.

У розділі 3 договору сторони узгодили порядок проведення розрахунків, при цьому вартість однієї машино-години роботи дорожніх транспортних засобів визначено у додатку № 1 до договору, що є його невід'ємною частиною (а.с.131-132).

Додатковою угодою № 1 від 27.12.2014р. сторонами погоджено внести зміни та встановлено калькуляцію цін і тарифів на використання автомобільної техніки ДП "Херсонський морський торговельний порт", встановивши у пункті ІІІ, що умови цієї додаткової угоди застосовуються до відносин, які виникли між сторонами з 01.10.2014р.

За умовами розділу 3 зазначеного договору розрахунки за надані послуги замовник мав здійснювати протягом 5-ти банківських днів з моменту надання рахунку виконавцем; виконавець щомісячно складає та передає замовнику підписані акти наданих послуг, які замовник протягом 10-ти календарних днів з дати направлення виконавцем цих актів мав підписати та повернути один примірник виконавцю.

Сторони встановили, що у випадку неповернення актів наданих послуг, або мотивованої відмови від їх підписання у встановлений даним договором строк, вважається, що акти є погодженими сторонами.

Оплату за отримані послуги замовник мав проводити у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок виконавця.

Позивачем стверджується та не заперечується відповідачем надання послуг власними спеціальними дорожніми транспортними засобами та послуги з перевезення вантажів у лютому та березні 2014р. (копії подорожніх листів за лютий та березень 2014р. на а.с.15-119).

Листом від 22.05.2015р. позивачем замовнику направлялися акти надання послуг у лютому 2014р. за № 194, 195, 196 та рахунок на оплату цих послуг на загальну суму 34060,79грн., який отримано замовником 25.08.2015р. (копія листа на а.с.12).

Листом від 03.12.2015р. вих. № 7-38/78 позивачем також направлялися відповідачу рахунки на оплату наданих ним за умовами договору від 26.12.2014р. послуг у лютому та березні, відповідно:

- № 553 від 28.02.2014р. на суму 34060,79грн.,

- № 792 від 03.04.2014р. на суму 24875,29грн.

Копії актів виконання робіт №194, 195, 196 від 28.02.2014р., №285 від 31.03.2014р., рахунку №553 від 28.02.2014р. на суму 34060,79грн. та №792 від 03.04.2014р. на суму 24875,29грн. знаходяться у матеріалах справи на а.с.120-125.

Відповідачем за платіжним дорученням №5978 від 14.08.2014р. на рахунок позивача проведено оплату у сумі 9123,79грн. з призначенням платежу :"за послуги автотранспорту згідно рах. № 792 від 03.04.2014р. "

Позивач стверджує про неотримання ним вартості наданих відповідачу транспортних послуг у лютому 2014р. у сумі 34060,79грн. та березні 2014р. у сумі 15751,50грн. (24875,29-9123,79).

У звязку з несплатою наданих послуг відповідачем, позивач 18.10.2016р. за вих.№18-08/6/362 направив на адресу відповідача претензію (а.с.146, докази направлення відповідачу а.с.147) на сплату боргу у сумі 49812,29грн.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву ДП "Херсонський морський торговельний порт" було зазначено, що означена претензія надійшла на адресу відповідача 25.10.2016р., а 17.11.2016р. Херсонською філією ДП "Адміністрація морських портів України" було направлено позивачу відповідь на претензію, при цьому зазначено, що причиною виникнення заборгованості є безпідставне включення позивачем в нарахування оплати по договору від 26.12.2014р. вартості роботи автотранспорту в режимі очікування (простою).

Викладені обставини і стали причиною спору по даній справі та підставою для звернення ДП "Херсонський морський торговельний порт" з позовом до суду.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно до ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст.631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Частина 3 ст.631 ЦК України передбачає право сторін встановлювати умови договору, які застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до моменту укладення договору.

Як свідчать матеріали справи, відносини, які виникли між позивачем та відповідачем за правовою кваліфікацією є відносинами з надання послуг.

Сторони при укладенні договору від 26.12.2014р. скористалися правом, наданим ч.3 ст.631 ЦК України.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відносини, які врегульовані позивачем та відповідачем умовами договору від 26.12.2014р., за правовою кваліфікацією є відносинами з надання послуг, а саме послуг з перевезення та регулюються главою 63 ЦК України.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Умовами зазначеного договору сторони досягли згоди щодо предмета договору, умов виконання, ціни послуг, строків оплати наданих послуг, строку дії договору та ін.

Як зазначалося вище, умовами укладеного договору від 26.12.2014р. сторони погодили надання та оплату послуг з перевезення власними спеціальними дорожніми транспортними засобами та послуг з перевезення вантажів (послуги щодо оренди вантажних автомобілів з водіями).

Факт надання послуг з перевезення власними спеціальними дорожніми транспортними засобами підтверджується наданими до матеріалів справи копіями подорожніх листів, в яких зазначено автомобіль та час його використання на замовлення відповідача. Зазначені подорожні листи підписані представниками обох сторін. Відомості щодо використання транспортних засобів, зазначені в цих подорожніх листах, на замовлення саме ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії не заперечуються його представником.(т.1 а.с.15-119).

Листом від 22.05.2015р. позивачем замовнику направлено акти надання послуг у лютому за № 194, 195, 196 та рахунок на оплату цих послуг на загальну суму 34060,79грн., який отримано замовником 25.08.2015р. ( копія листа на а.с.12).

Листом від 03.12.2015р. вих.№7-38/78 позивачем також направлялися відповідачу рахунки на оплату наданих ним за умовами договору від 26.12.2014р. послуг у лютому та березні, відповідно:

- № 553 від 28.02.2014р. на суму 34060,79грн.,

- № 792 від 03.04.2014р. на суму 24875,29грн.

Копії актів виконання робіт № 194, 195, 196 від 28.02.2014р., № 285 від 31.03.2014р., рахунку № 553 від 28.02.2014р. на суму 34060,79грн. та № 792 від 03.04.2014р. на суму 24875,29грн. знаходяться у матеріалах справи на а.с.120-125, підписані уповноваженою особою позивача, яка їх складала.

Відповідачем за платіжним дорученням № 5978 від 14.08.2014р. на рахунок позивача проведено оплату у сумі 9123,79грн. з призначенням платежу :"за послуги автотранспорту згідно рах. № 792 від 03.04.2014р. ".

Позивач стверджує про неотримання ним вартості наданих відповідачу транспортних послуг у лютому 2014р. у сумі 34060,79грн. та березні 2014р. у сумі 15751,50грн. (24875,29 - 9123,79).

При цьому, надаючи пояснення щодо складу наданих послуг власними автотранспортними засобами, вказав, що визначення у актах виконання робіт (надання послуг) такого виду послуги - робота автомобіля із зазначенням "без палива" є саме робота автомобіля у режимі очікування, тобто знаходження автомобіля у певному місці без руху.

Саме проти включення до актів виконання робіт та рахунків вартості роботи автомобіля у режимі очікування, як підстави для проведення оплати цих послуг, заперечував відповідач.

Проте, суд не може погодитись з твердженням позивача, про те, що робота автомобіля у режимі очікування (простій) є видом наданої відповідачу послуги з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 ст.627 ЦК України встановлює, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Норми частини 1 ст.628 ЦК України встановлюють, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як зазначалося вище, між сторонами склалися правовідносини з надання послуг.

Послугою визначається певне нематеріальне благо, яке надається однією особою (виконавцем) і споживається іншою особою (замовником) у процесі вчинення виконавцем певних дій або здійснення певної діяльності.

Для послуг характерним є те, що вони тісно пов'язані з особою виконавця та процесом виконання ним певних дій або здійсненням певної діяльності та мають нематеріальний характер. Хоча послуга та процес її надання за цивільним законодавством - це різні речі, вони між собою невід'ємно пов'язані. Це означає, що послуга існує тільки тоді, коли вона надається.

Аналізуючи предмет договору від 26.12.2014р. та зміст додатку № 1 до договору "Калькуляція тарифів на використання автомобільної техніки ДП "Херсонський морський торговельний порт", слід дійти висновку, що послугою з перевезення транспортом є нематеріальне благо, отримане відповідачем у процесі вчинення виконавцем (позивачем) певних дій, при цьому, знаходження автомобіля без руху у певному місці за відсутності замовлення з боку отримувача послуг (замовника) - "простій" автомобіля, слід розглядати як процес надання послуги, а не безпосередньо послугу. Під час роботи автомобіля у режимі очікування (простою) автомобіля послуга була відсутня, тобто відповідачем не отримувалась.

Крім того, за поясненнями позивача, автомобіль (черговий автомобіль щодо якого спір) за подорожніми листами також виконував послуги з перевезення за замовленнями інших осіб.

Умови договору від 26.12.2014р. своїм предметом не містять такого виду послуги як робота автомобіля у режимі очікування, не погоджено умови щодо вартості послуги, умов надання, строків оплати та ін.

За поясненнями сторін, визначення у додатку № 1 до договору вартості машино/годин використання автотранспорту із зазначенням "без палива" є наслідком умови, передбаченої у п.1.5 вказаного договору, за яким надання послуг може здійснюватись з використанням палива замовника.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

За змістом ст.901 ЦК України виконавець, надаючи послуги, має право вимагати від замовника їх оплату.

Відповідно до ст.903 ЦК України замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За розрахунком, поданим позивачем у судовому засіданні 15.03.2017р., ним надано послуг власними автотранспортними засобами відповідачу:

- у лютому 2014р. на суму 10094,40грн., з урахуванням ПДВ;

- у березні 2014р. на суму 9123,79грн., з урахуванням ПДВ.

З огляду на сплату відповідачем за платіжним дорученням № 5978 від 14.08.2014р. на рахунок позивача 9123,79грн. послуг автотранспорту, отриманих у березні 2014р., борг відповідача становить вартість отриманих послуг у лютому 2014р. на суму 10094,40грн.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що заборгованість за лютий 2014р. за надані послуги також відсутня, оскільки він вважає, що оплати, вчиненої ним за послуги, отримані у січні 2014р., з урахуванням його заперечення щодо нарахування вартості роботи автомобіля у режимі очікування, достатньо для зарахування в якості оплати послуг, отриманих у лютому 2014р.

Відповідачем до матеріалів справи надано копію платіжного доручення №7102 від 06.11.2014р. із призначенням платежу: "за послуги автотранспорту з-но рах. № 281 від 31.01.2014р."

Пропозиція відповідача про таке зарахування коштів викладена у листі 17.11.2016р. №26-25/17-409 (відповіді на претензію позивача від 18.10.2016р.), але означений лист залишений позивачем без відповіді, тобто згоди на таке зарахування позивач не давав, тому відсутні підстави для визнання такого зарахування.

Доказів, які б це спростовували та підтверджували підставність такого зарахування коштів відповідачем не надано.

Крім того, зазначений платіж охоплює період надання послуг - січень 2014р., який не є предметом розгляду у цій справі, вимоги за цим періодом позивачем не заявлялися.

Згідно з ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч.1 ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями ст.34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищенаведене, позовні вимоги ДП "Херсонський морський торговельний порт" до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" щодо стягнення вартості роботи автотранспорта в режимі очікування у розмірі 39717,89грн. не підлягають задоволенню з огляду на необґрунтованість.

Вимога про стягнення заборгованості по сплаті наданих послуг у лютому 2014р. у розмірі 10094,4грн. є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" () на користь Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" () 10094грн. 40коп. боргу та 279грн. 25коп. витрат зі сплати судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Згідно з ч.5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Одеського апеляційного господарського суду через господарський суд Херсонської області.

Повне рішення складено 17.03.2017р.

Суддя Н.А. Павленко