ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"16" березня 2017 р. Справа № 911/1120/16

За позовом Публічного акціонерного товариства Банк Фінанси та Кредит

до Приватного акціонерного товариства Білоцерківська теплоелектроцентраль

третя особо Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення 105 000 000,00грн

по заяві Приватного акціонерного товариства Білоцерківська теплоелектроцентраль про відстрочку виконання рішення господарського суду Київської області від 15.09.2016 у справі №911/1120/16

Суддя С.І. Чонгова

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №3-132000/10298 від 08.09.2016); ОСОБА_2 (довіреність №3/132000/10297 від 08.09.2016);

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи:не з'явився.

встановив:

Рішенням господарського суду Київської області від 15.09.2016 позов задоволено, вирішено стягнути з Стягнути з Приватного акціонерного товариства Білоцерківська теплоелектроцентраль на користь Публічного акціонерного товариства Банк Фінанси та Кредит 105 000 000,00грн, а також 206 700,00грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.11.2016 у даній справі, рішення господарського суду Київської області від 15.09.2016 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.02.2017, постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.11.2016 залишено без змін/

03.03.2017 на виконання рішення господарського суду Київської області від 15.09.2016 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 29.11.2016 у справі №911/1120/16 видано наказ.

07.03.17 Приватним акціонерним товариством Білоцерківська теплоелектроцентраль" подано заяву про відстрочку виконання рішення у даній справі, відповідно до якої заявник (боржник/відповідач) просить суд відстрочити виконання рішення суду у даній справі на 1 рік, посилаючись на тяжке фінансове становище підприємства.

Ухвалою господарського суду Київської області від 09.03.2016 розгляд заяви про відстрочку виконання рішення призначено на 16.03.2017.

У судовому засіданні 16.03.2017, представники позивача проти задоволення заяви про відстрочку виконання рішення у даній справі заперечували та посилались на те, що відповідачем не підтверджено документально підстав для відстрочення виконання рішення суду у даній справі, а також можливості виконання рішення суду у даній справі через рік.

Відповідачем 16.03.2017 подано до суду заяву про відкладення розгляду поданої ним заяви, у звязку з неможливістю забезпечення явки повноважного представника відповідача у судове засідання.

Вказане клопотання залишене судом без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 28 ГПК України, справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають до господарського суду документи, що посвідчують їх посадове становище. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства. Таким чином, представник відповідача, який на час розгляду даної заяви за твердженням відповідача перебуває у відрядженні, не є єдиним можливим законним представником, за відсутності якого справа не може бути розглянута.

Крім того, відповідно до ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Проте, до клопотання відповідача про відкладення розгляду заяви не додано документів, які б підтверджували неможливість забезпечення явки повноважного представника у судове засідання.

Окрім того, відповідно до ст. 121 ГПК України, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за власною ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Враховуючи, що така заява подана боржником до суду 07.03.2017 десятиденний строк вирішення спливав 17.03.2017 та з урахуванням необхідності належного повідомлення інших учасників судового процесу відкладення розгляду такої заяви є неможливим, у звязку з чим суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача (боржника) про відкладення розгляду заяви про відстрочення виконання рішення суду у даній справі.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача, суд зазначає наступне.

В обґрунтування заяви про відстрочку виконання рішення у даній справі заявник посилається на тяжке фінансове становище відповідача, а саме; те, що кошти відповідача на рахунку позивача в сумі 20 000 000,00грн заморожені у звязку ліквідацією останнього; що у заявника наявна заборгованість перед іншими контрагентами та те, що у ДП «Енергоринок» існує заборгованість перед відповідачем, проте вказаний контрагент не розраховується з відповідачем; розмір грошових коштів стягнутих у даній справі є занадто великим та не спів розмірним із можливими збитками позивача у даній справі; а також що ціни для споживачів, яким відповідач відпускає теплову енергію встановлені майже з нульовим рівнем рентабельності.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ГПК України, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за власною ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

При цьому, відповідно до п. 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», підставою для, зокрема, відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

У відповідності до ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями.

Як передбачено ст. 229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання, аналогічну норму містить ст. 625 ЦК України.

Згідно ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

При цьому, відповідно до ч. 2 вказаної статті не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Крім того, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю, тому у випадках порушення грошового зобов'язання не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України) (див. п. 1.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України у від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Крім того, суд зазначає, що відповідачем не надано суду доказів можливості виконання судового рішення у даній справі через 1 рік, як і обґрунтування саме такого терміну відстрочки виконання рішення суду у даній справі.

При цьому, суд зазначає, що у відповідності до рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013 №5-рп/2013, виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Крім того, при розгляді заяв про відстрочку виконання рішення суд має брати до уваги матеріальні інтереси сторін.

Також суд зазначає, що позивач у справі знаходиться на стадії ліквідації та відповідно до ЗУ «Про систему гарнтування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку Фонд гарантування вкаладів фізичних осіб приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку, до якої включається будь-яке рухоме та нерухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними.

При цьому, сам по собі факт тяжкого матеріального становища відповідача не є безумовною підставою для надання відстрочки виконання рішення.

Враховуючи викладене, суд відмовляє відповідачу у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення суду у даній справі строком на одни рік.

Керуючись ст.ст. 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ухвалив:

1. Заяву Приватного акціонерного товариства Білоцерківська Теплоелектроцентраль №452/04 від 06.03.2017 про відстрочку виконання рішення господарського суду Київської області у справі №911/1120/16, задишити без задоволення.

2. Копію ухвали надіслати сторонам у справі.

Суддя С.І. Чонгова