ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.03.2017 Справа № 904/11881/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "БАНК ФОРУМ", м. Київ в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" Ларченко Ірини Миколаївни, м. Київ

до Приватного підприємства фірма "МИМП", м. Павлоград, Дніпропетровська область

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2, м. Тернівка

про стягнення заборгованості

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: Шишова Н.Л. - представник за дов. № 10/03-02 від 03.06.2016

від відповідача: Губар В.І. - представник за дов. № б/н від 08.01.2017

від третьої особи: не з'явились

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство " БАНК ФОРУМ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію "ПАТ "Банк Форум" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" Ларченко Ірини Миколаївни звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного підприємства фірма "МИМП" про стягнення 4380, 95 грн. заборгованості за кредитом, 1951, 91 грн. заборгованості за нарахованими процентами, 4364, 44 грн. пені за простроченим кредитом та процентами, 5000 грн. штрафу.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором поруки № 07-8/08-03-Z від 08.01.2008 в частині повернення кредитних коштів, сплати нарахованих процентів та пені за простроченим кредитом та процентами.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 23.01.2017.

26.12.2016 позивач подав до суд заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача 4380, 95 грн. заборгованості за кредитом, 1951, 91 грн. заборгованості за нарахованими процентами, 4364, 44 грн. пені за простроченим кредитом та процентами, 5000 грн. штрафу, а також просить суд стягнути з відповідача 1378 грн. витрат зі сплати судового збору.

Представник позивача 10.01.2017 подав до канцелярії суду довідку та 18.01.2017 подав клопотання, яким долучив документи до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 23.01.2017 залучено до участі у справі ОСОБА_2 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Розгляд справи відкладено на 13.02.2017.

Представник відповідача 13.02.2017 подав до канцелярії суду заяву, в якій просить суд здійснювати запис судового засідання за допомогою технічних засобів.

В наступних судових засіданнях, відповідно до ч. 7 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України, здійснювався запис судової справи № 904/11881/16 за допомогою технічних засобів, а саме: автоматизованої системи Документообіг господарських судів. Для архівного оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер № 1008271СМ15283.

В судовому засіданні 13.02.2017 представник відповідача, відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України, надав клопотання про продовження строку розгляду спору на п'ятнадцять днів.

Ухвалою суду від 13.02.2017 продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів та її розгляд відкладено на 06.03.2017.

17.02.2017 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він заперечив проти задоволення позову, зазначивши, що строк дії поруки, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, сплив, а тому зобов'язання поручителя є припиненим.

02.03.2017 від позивача надійшли заперечення на відзив відповідача, в яких він вказав, що в межах строку, передбаченого статтею 559 ЦК України, звернувся із позовом до відповідача. Крім того, строк виконання основного зобов'язання чітко встановлений договором, а саме строк повного погашення кредиту до 07 січня 2015 року, але договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Третя особа явку повноважного представника у судове засідання не забезпечила, витребуванні судом документи не надала, про причини неявки суду не повідомила. Про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, оскільки поштовий конверт (арк. с. 69) з ухвалою суду, який направлявся на адресу третьої особи, повернувся з поштовою відміткою: «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У судовому засіданні 06.03.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

08.01.2008 між Акціонерним комерційним банком "Форум" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Банк Форум", далі - позивач, банк) та Фізичною особою ОСОБА_2 (далі - третя особа, позичальник) було укладено кредитний договір № 0002/08/03-Z (далі - кредитний договір).

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, в редакції додаткового договору № 1 від 30.12.2010 (арк. с. 15), банк надає позичальнику кредит для споживчих цілей у сумі 46900 грн. Для надання кредиту банк відкриває позичальнику рахунок НОМЕР_1.

За користування кредитними коштами встановлюється плата у розмірі 17 процентів річних, проценти за користування кредитними коштами нараховуються на рахунку НОМЕР_2 (п. 1.3.3 кредитного договору, в редакції додаткового договору № 1 від 30.12.2010).

Позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісячно, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту в сумі не менше 559 грн. на відкритий йому рахунок для погашення кредиту та процентів (п. 2.3 кредитного договору, в редакції додаткового договору № 1 від 30.12.2010).

Проценти за користування кредитними коштами позичальник сплачує самостійно на рахунок для погашення кредиту та процентів щомісячно, не раніше 1-го та не пізніше 20-го числа місяця, наступного за місяцем користування кредитними коштами (п. 2.7 кредитного договору, в редакції додаткового договору № 1 від 30.12.2010).

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору, за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, відповідач сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2 (нуль цілих два десятих) процентів за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів.

Згідно з п. 4.4 кредитного договору, за кожен випадок виконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених п.3.3 (крім 3.3.2) кредитного договору, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5000 грн.

Пунктом 5.3 кредитного договору встановлено, що невиконання або неналежне виконання позичальником зобов'язань по поверненню суми кредиту, сплаті процентів та інших зобов'язань, передбачених п. 3.3 цього договору, є мовами, при настанні яких припиняється кредитування банком позичальника, а позичальник здійснює повернення отриманих кредитних коштів банку, сплачує банку проценти за користування кредитними коштами. Для цього, банк надає під розписку уповноваженій особі, або надсилає рекомендованим листом позичальнику письмову вимогу про повернення позичальником кредитних коштів, сплату ним процентів за користування кредитними коштами з можливим нарахуванням штрафних санкцій та пені. У випадку непогашення, зазначеної у вимозі суми, банк по закінченню 15-ти денного строку з дати надсилання такої вимоги, звертає стягнення на заставлене майно у розмірі наданих кредитних коштів, заборгованості по сплаті процентів, неустойки, збитків та інших витрат банку, у порядку, визначеному цим договором, договором застави та чинним законодавством України.

На виконання умов кредитного договору, позивач надав ОСОБА_2 кредитні кошти у сумі 46900 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 3216157 від 08.01.2008 (арк. с. 16).

08.01.2008 між позивачем (далі - кредитор) та Приватним підприємством фірмою "МІМП" (далі - відповідач, поручитель) було укладено договір поруки № 07-8/08 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, поручитель поручається перед кредитором за виконання ОСОБА_2 (далі - боржник) зобов'язань за кредитним договором № 0002/08/03-Z від 08.01.2008, який було укладено між кредитором та боржником, у повному обсязі за умовами якого боржник зобов'язаний повернути кредиторові кредитні кошти в розмірі 46900 грн. з кінцевим терміном повернення 07.01.2015, сплачувати нарах пені проценти за користування кредитними коштами з розрахунку 17 процентів річних і можливі неустойки у розмірах та у випадках, передбачених кредитним договором.

Згідно з п. 2.1 договору, поручитель зобов'язується в разі невиконання та/або порушення боржником своїх зобов'язань перед кредитором погасити, заборгованість по кредитному договору, а саме: суму кредиту, нараховані проценти по кредиту, відсотки по простроченій позиці (штраф, пеню) та інші платежі, передбачені кредитним договором.

Кредитор зобов'язується письмово повідомити поручителя про невиконання боржником своїх зобов'язань (п. 2.3 договору).

У випадку невиконання зобов'язань по кредитному договору та цьому договору, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п. 3.1 договору).

У зв'язку із невиконанням ОСОБА_2 своїх зобов'язань, передбачених кредитним договором №0002/08/03-Z від 08.01.2008, та регулярним порушенням строків виплат кредиту та процентів за кредитом, позивач звернувся до Тернівського міського суду Дніпропетровськ області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Приватного підприємства фірми «МИМП» про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором 5286, 93 грн., що утворилася станом на 12.11.2014 та яка складалась з: 2759, 95 грн. - простроченої заборгованості з повернення кредитних коштів; 1621 грн. - поточної заборгованості з повернення кредитних коштів; - 323, 55 грн. простроченої заборгованості за нарахованими процентами; 85, 69 грн. - поточної суми заборгованості за нарахованими процентами; 496, 74 грн. - суми пені з розрахунку 0,2 % за простроченим кредитом та процентами.

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 07.06.2016 у справі №194/2197/14-ц (2/194/82/16) позов Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» було задоволено повністю (арк. с. 18-19).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.11.2016 (справа №22-ц/774/6330/16) рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 07.06.2016 скасовано частині солідарного стягнення з Приватного підприємства фірма «МИМП» заборгованості за кредитним договором, провадження по справі в цій частині закрито для подачі позову до належно суду (арк. с. 20-22).

Отже, рішенням суду встановлений факт порушення ОСОБА_2 умов кредитного договору та існування заборгованості за кредитним договором станом на 12.11.2014 у розмірі 5286, 93 грн.

Відповідно частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказую» ся при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлю ці обставини.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначає, що згідно його розрахунку заборгованість за кредитним договором № 0002/08/03-Z від 08.01.2008 станом на 08 грудня 2016 року становить - 15697, 29 грн., яка складається з:

- простроченої заборгованості з повернення кредитних коштів - 4380, 95 грн.;

- простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 1951, 91 грн.;

- суми пені за простроченим кредитом та процентами - становить 4364, 43 грн.;

- штрафу за порушення умов п.3.3.7 Кредитного договору - 5000грн.

Посилаючись на вищевказані обставини, позивач просить суд стягнути з Приватного підприємства фірми "МИМП" вищевказану заборгованість, на підставі договору поруки від 08.01.2008 № 07-8/08.

Відповідач заперечує проти задоволення позову, вказуючи на те, що порука за договором від 08.01.2008 № 07-8/08 є припиненою.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором (стаття 525 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно з ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 1 ст. 543 ЦК України встановлено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до п. 3.7 договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами.

Пунктом 4.1 договору сторони погодили, що порука припиняється: - з припиненням зобов'язань за кредитним договором; - якщо кредитор протягом одного року від дня настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором не пред'явить вимоги поручителю; - в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Згідно з частиною 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З урахуванням умов кредитного договору та договору поруки, під виконанням основного зобов'язання розуміється своєчасне повернення ОСОБА_2 кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом.

Розраховуючи заборгованість за кредитним договором станом на 12.11.2014 та звертаючись з позовом до Тернівського міського суду Дніпропетровської області, позивач реалізував своє право, передбачене частиною 2 ст. 1050 ЦК України.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань, застосоване в ч. 4 ст. 559 ЦК України, пред'явлення вимоги до поручителя протягом одного року від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки розуміється як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку позовної вимоги до поручителя.

Виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлена у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто, з урахуванням положень п. 4.1 договору поруки, упродовж одного року із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 5.3 кредитного договору.

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив одного року від дня настання строку виконання основного зобов'язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Цей правовий висновок зроблений Верховним Судом України від 17.09.2014 за результатами розгляду справи № 6-53цс14.

Оскільки умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути кредитні кошти частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання від боржника погашення кожного чергового платежу або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

У разі пред'явлення кредитором вимог до поручителя більше ніж через один рік після настання строку дострокового повернення кредиту згідно вимоги кредитора, в силу положень ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач вимагав остаточне повернення кредитних коштів за кредитним договором станом на 12.11.2014.

При цьому, позивач звернувся до суду із вимогою до відповідача про сплату заборгованості боржника на підставі договору поруки лише 19.12.2016, тобто вже після остаточного спливу річного терміну дії поруки (з 12.11.2014 по 12.11.2015).

Господарський суд критично ставиться до твердження позивача щодо того, що він у межах строку дії поруки звернувся із позовом до відповідача до Тернівського міського суду Дніпропетровської області.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою статті 15 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що Позовні вимоги кількох осіб до одного й того ж відповідача або позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, коли відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.11.2016 у справі № 194/2197/14-ц провадження у справі в частині Приватного підприємства "МИМП" закрито для подачі позову до належного суду.

Відповідно до вимог статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

За приписами статей 1, 4-1, 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Однак, суд зазначає, що строк поруки має преклюзивний характер, тобто подача позову щодо стягнення солідарної заборгованості з поручителя з недодержанням правил підсудності не перериває перебігу такого строку.

У зв'язку з тим, що кредитор протягом одного року від дня настання основного зобов'язання за договором кредиту не пред'явив вимоги до поручителя, тому порука за договором поруки - є припиненою.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 13.03.2017

Суддя В.І. Ярошенко