ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

07.03.2017 Справа № 905/2771/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Сажневої М.В., розглянувши матеріали скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на дії Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у справі №905/2771/16

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_2
простягнення 209 005,52 грн
за участю представників:

від позивача (скаржника) ОСОБА_3 - представник за довіреністю
від відповідача (боржника) не з'явились
від державної виконавчої служби не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 15.11.2016 у справі №905/2771/16 позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено повністю, стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 209005,52 грн та судовий збір у розмірі 3135,08 грн.

14.12.2016 на виконання рішення господарського суду Донецької області від 15.11.2016 по справі №905/2771/16 видано наказ.

21.02.2017 до господарського суду Донецької області надійшла скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Центрального відділення державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в якій скаржник просить визнати протиправними дії старшого державного виконавця Центрального відділення державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 08.02.2017 та зобов'язати Центральний відділ державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відкрити виконавче провадження за наказом господарського суду Донецької області від 14.12.2016 у справі №905/2771/16.

Ухвалою господарського суд Донецької області від 23.02.2017 призначено судове засідання з розгляду вказаної скарги на 07.03.2017.

Представники боржника та Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання, призначене на 07.03.2017, не з'явились, про причини неявки суду не повідомили.

Боржником та Центральним відділом державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області письмових пояснень на скаргу не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України неявка

боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Скарга мотивована тим, що в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» 08.02.2017 державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, у зв'язку з відсутністю у виконавчому документі дати народження боржника - фізичної особи. Зазначені дії скаржник вважає протиправним та не законним, оскільки боржником у справі є фізична особа-підприємець, а не фізична особа, а всі необхідні реквізити, у тому числі ідентифікаційний код фізичної особи-підприємця, в наказі господарського суду Донецької області зазначені.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника скаржника, господарський суд Донецької області

В С Т А Н О В И В:

25.01.2017 Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 направлено до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області заяву про відкриття виконавчого провадження за наказом господарського суду Донецької області від 14.12.2016 у справі №905/2771/16.

08.02.2017 головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання щодо виконання наказу господарського суду Донецької області від 14.12.2016 по справі №905/2771/16, у зв'язку з тим, що виконавчий документ не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а саме, у виконавчому документі відсутня дата народження боржника - фізичної особи.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Згідно зі ст. 115 Господарського процесуального кодексу України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника -фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред'явлення рішення до виконання.

Згідно зі ст. 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи.

Людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою (ст. 24 Цивільного кодексу України).

Поняття юридичної особи викладене у ст. 80 Цивільного кодексу України, зокрема юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

В свою чергу, відповідно до ст. 50 Цивільного кодексу України, право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Обмеження права фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності встановлюються Конституцією України та законом. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою.

Статтею 51 Цивільного кодексу України визначено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Як зазначено в роз'ясненні Міністерства юстиції України «Статус фізичної особи - підприємця: проблеми застосування законодавства» від 14.01.2011, правоздатність індивідуального підприємця практично прирівнюється до правоздатності юридичних осіб - комерційних організацій. В господарському законодавстві «юридична особа» та «фізична особа - підприємець» охоплюються спільним поняттям «суб'єкт господарювання». Фізична особа - підприємець в цивільно-господарських відносинах є різностороннім учасником. Принципи здійснення ним підприємницької діяльності роблять його подібним до юридичних осіб, тоді як в приватних відносинах, незважаючи на будь-які зміни в його статусі, він залишається бути громадянином - фізичною особою. А тому, слід чітко розмежовувати ці різні сфери відносин. На підставі правила, встановленого у статті 51 Цивільного кодексу України, до фізичних осіб - підприємців слід застосовувати норми спеціального (господарського) законодавства, якщо предметом регулювання безпосередньо є їх підприємницька діяльність. Натомість, слід брати до уваги норми цивільного законодавства, якщо предмет регулювання виходить за межі підприємницької діяльності, зачіпаючи приватні інтереси суб'єкта, та в повній мірі врегульовується нормами Цивільного кодексу України.

Виходячи зі змісту викладеного, а також положень ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» в даному випадку відсутні підстави ототожнювати поняття фізичної особи та фізичної особи-підприємця.

Згідно з наказом господарського суду Донецької області від 14.12.2016 про примусове виконання судового рішення у справі №905/2771/16 боржником є фізична особа-підприємець ОСОБА_2, а не фізична особа ОСОБА_2, як зазначено у повідомленні державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 08.02.2017.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, який міститься в матеріалах справи, дані про дату народження фізичної особи - підприємця відсутні.

Разом з тим у наказі від 14.12.2016 про примусове виконання рішення у справі №905/2771/16, виданому господарським судом Донецької області, містяться всі необхідні реквізити виконавчого документу відповідно до ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, місце реєстрації та ідентифікаційний номер фізичної особи-підприємця (боржника) - ОСОБА_2, які дають змогу ідентифікувати особу боржника.

Враховуючи припис п. 3 ч. 1 ст. 4 Статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» про необхідність зазначення дати народження боржника - фізичної особи, яким не є боржник у справі №905/2771/16, зазначення дати народження фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 не є обов'язковим.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду, завершальною стадією судового провадження. У зв'язку із цим під час розгляду питань про відстрочку, розстрочку, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення, а також під час розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби судам необхідно дотримуватися вимог Конвенції щодо виконання судового рішення упродовж розумного строку (справи «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, «Ромашов проти України» від 27.07.2004, «Дубенко проти України» від 11.01.2005, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 та інші).

У рішенні від 05.07.2012 у справі Глоба проти України (no. 15729/07) Європейський суд з прав людини вказує, що п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Як зазначено в п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» №9 від 17.10.2012 за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

З урахуванням наведеного, оскільки боржником за наказом суду у справі №905/2771/16 від 14.12.216 є фізична особа-підприємець, а не фізична особа, суд визнає доводи скаржника в частині визнання незаконними дій Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 08.02.2017, у зв'язку з відсутністю у виконавчому документі дати народження боржника, правомірними, а скарга в цій частині підлягає задоволенню.

Згідно положень пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» № 14 від 26.12.2003 у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому, суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Скарга в частині вимог про зобов'язання Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відкрити виконавче провадження за наказом господарського суду Донецької області від 14.12.2016 у справі 905/2771/16 задоволенню не підлягає, оскільки вчинення державним виконавцем таких дій є його обов'язком відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на дії Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області задовольнити частково.

2. Визнати незаконними дії Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо винесення повідомлення від 08.02.2017 про повернення виконавчого документу - наказу господарського суду Донецької області №905/2771/16 від 14.12.2016 стягувачу без прийняття до виконання.

3. В іншій частині скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відхилити.

Суддя М.В. Сажнева