ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2017 р. Справа № 918/77/17

Господарський суд Рівненської області в складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Фаєвській Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрансагент",

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Одеської митниці Державної Фіскальної служби,

про розірвання договору оренди,

за участі представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 3 від 10.02.2017 р.;

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність від 01.03.2017 р.;

від третьої особи - не з'явився.

У судовому засіданні 16 березня 2017 року, відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

30 січня 2017 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області (далі Відділення) звернулось до господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрансагент" (далі Товариство) про розірвання укладеного між сторонами 5 лютого 2016 року договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності.

В обґрунтування даного позову Відділення посилалося на те, що згідно умов вищенаведеного правочину позивач з метою розміщення офіс-контейнера брокерської контори передав Товариству у строкове платне користування асфальтове покриття (контрольно-пропускний майдан), інвентаризаційний номер 10332180, реєстраційний номер 38721632.14.АААЖАЛ667 загальною площею 30 м2, що знаходиться за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Старокозаче, 37-й кілометр автошляху Білгород-Дністровськ-Каушани, пп. "Старокозаче", що обліковується на балансі Одеської митниці Державної фіскальної служби. У подальшому з метою здійснення контролю за додержанням умов вказаної угоди Відділенням спільно зі співробітниками Управління Служби безпеки України в Одеській області було проведено періодичний комплексний контроль з оглядом вищенаведеного обєкту оренди, за результатами якого було встановлено, що обєкт оренди за спірним договором Товариством не використовується, а орендар за зазначеною в оспорюваному договорі адресою контрольно-пропускного майдану відсутній. Оскільки обєкт оренди, на думку позивача, використовується відповідачем не за цільовим призначенням, вказаним у спірному договорі, Відділення, посилаючись на статті 526, 527, 598, 610, 629, 651, 653, 773, 783, 785 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), статті 180, 188, 283-285, 287, 297 Господарського кодексу України (далі ГК України) та статті 10, 18, 26, 27, 29, 32 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", просило суд розірвати укладений між сторонами 5 лютого 2016 року договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 31 січня 2017 року позовну заяву Відділення від 20 січня 2017 року № 10-11-00354 було прийнято до розгляду суддею Політикою Н.А., порушено провадження у справі № 918/77/17 та призначено її до розгляду на 13 лютого 2017 року. Крім того, цією ухвалою до участі в розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, було залучено Одеську митницю Державної Фіскальної служби.

До початку призначеного судового засідання 13 лютого 2017 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив Товариства на позовну заяву від 9 лютого 2017 року № 26/02/17 (а.с. 57-64), в якому відповідач заперечив проти задоволення позову Відділення з огляду на те, що орендоване ним асфальтове покриття використовується Товариством у порядку та на умовах, визначених спірним договором оренди, а неможливість розміщення офіс-контейнера брокерської діяльності не залежить від волі відповідача, оскільки потребує відповідного дозволу з боку органів доходів і зборів та прикордонної служби. Крім того, невикористання орендованого майна, на думку Товариства, не може бути підставою для розірвання оскаржуваного договору в судовому порядку та не є істотним порушенням такої угоди. Також у даному відзиві відповідач вказав, що будь-яких порушень умов спірного правочину, у тому числі порядку та строків внесення орендної плати, ним допущено не було.

Крім того, до початку зазначеного судового засідання через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло клопотання Товариства від 10 лютого 2017 року № 28/02/17 (а.с. 119-122), в якому останнє просило суд зупинити провадження у даній справі до розгляду Рівненським окружним адміністративним судом справи № 817/179/17 за позовом Товариства до Відділення про визнання незаконними дій щодо проведення 5 грудня 2016 року заходів контролю та скасування відповідного звіту, за якими був встановлений факт невикористання Товариством обєкта оренди за спірним договором.

У той же час при дослідженні матеріалів справи суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вищенаведеного клопотання відповідача з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі, зокрема, неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Проте Товариством у встановленому законом порядку не було доведено належними і допустимими доказами того, що визнання (або невизнання) незаконними дій Відділення по проведенню 5 грудня 2016 року заходів контролю щодо дотримання Товариством умов спірного договору в порядку адміністративного судочинства може вплинути на оцінку доказів та результат вирішення господарським судом Рівненської області справи № 918/77/17, предметом спору в якій є розірвання спірного договору. Відтак, з огляду на вищенаведені обставини, а також враховуючи те, що Товариством не оспорюється факт відсутності його офіс-контейнера брокерської діяльності на орендованій ним ділянці за оскаржуваною угодою, суд дійшов висновку про те, що результат вирішення Рівненським окружним адміністративним судом справи № 817/179/17 не може безпосередньо вплинути на розгляд даної справи, у звязку з чим у задоволенні клопотання Товариства про зупинення провадження у справі слід відмовити.

Крім того, 13 лютого 2017 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від третьої особи надійшли письмові пояснення (а.с.137).

Ухвалою суду від 13 лютого 2017 року розгляд справи відкладено на 27 лютого 2017 року.

20 лютого 2017 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшли письмові пояснення Одеської митниці Державної Фіскальної служби від 10 лютого 2017 року № 459/15-70-10 (а.с. 147), в яких третя особа вказала, що співробітники Товариства знаходяться в орендованому приміщенні у вагоні-будинку КП 2697, який перебуває в оренді відповідача згідно укладеного між ним та Південною митницею Міндоходів договору оренди від 10 червня 2014 року № 394 та перебуває на відстані 6 кілометрів від села Старокозаче Білгород-Дністровського району Одеської області на автошляху Р-72 "Контрольно-пропускний пункт "Старокозаче" Білгород-Дністровський. Водночас у Одеської митниці Державної Фіскальної служби відсутня будь-яка інформація про укладення між сторонами у справі спірного договору.

21 лютого 2017 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшли письмові пояснення Відділення від 17 лютого 2017 року № 10-11-00821 (а.с. 152), в яких позивач заперечив проти задоволення клопотання Товариства про зупинення провадження у даній справі у звязку з його необґрунтованістю.

24 лютого 2017 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від відповідача надійшли додаткові пояснення з додатками (а.с.159-169).

Крім того, 24 лютого 2017 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на відзив ТОВ "Укртрансагент" по справі №918/77/17 (а.с.170-173).

Ухвалою суду від 27 лютого 2017 року розгляд справи відкладено на 16 березня 2017 року.

15 березня 2017 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від відповідача надійшли додаткові пояснення (а.с.214-217).

У судовому засіданні 16 березня 2017 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Представник Товариства у цьому судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву від 9 лютого 2017 року № 26/02/17.

Одеська митниця Державної Фіскальної служби явку свого уповноваженого представника у призначене судове засідання не забезпечила, проте надіслала клопотання про розгляд справи без її участі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій поданих учасниками процесу документів їх оригіналам, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

5 лютого 2016 року між Товариством та Відділенням був укладений договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, за умовами якого позивач передав відповідачу в строкове платне користування асфальтове покриття (контрольно-пропускний майдан), інвентаризаційний номер 10332180, реєстраційний номер 38721632.14.АААЖАЛ667 загальною площею 30 м2, що знаходиться за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Старокозаче, 37-й кілометр автошляху Білгород-Дністровськ-Каушани, пп. "Старокозаче", що обліковується на балансі Одеської митниці Державної фіскальної служби, вартість якого визначена згідно із звітом про незалежну оцінку, що була проведена ТОВ "ЕОС" станом на 31 серпня 2015 року та становить 95 693 грн. 00 коп. (а.с. 10-15).

Цей договір підписаний уповноваженими представниками його сторін та скріплений печатками вказаних юридичних осіб.

Відповідно до пункту 1.2 цієї угоди майно передається в оренду з метою розміщення офіс-контейнера брокерської контори.

За змістом пункту 3.1 даного правочину орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року № 786 (зі змінами) та Порядку проведення конкурсу на право оренди державного майна, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 серпня 2011 року № 906, та становить без ПДВ за результатами конкурсу, за пропозицією орендаря за базовий місяць оренди (вересень 2015 року) 8 000 грн. 00 коп.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (пункт 3.3 договору).

Згідно з пунктами 5.1, 5.4 та 5.5 вказаної угоди орендар зобовязується використовувати орендоване майно відповідно до його мети використання (згідно пункту 1.2) та умов цього договору; забезпечувати збереження орендованого майна, запобігати його пошкодженню і псуванню, тримати майно в порядку, передбаченому санітарними нормами та правилами пожежної безпеки, підтримувати орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, здійснювати, зокрема, заходи протипожежної безпеки; забезпечити виконання протипожежних вимог, стандартів, норм, правил, а також вимог та постанов пожежної охорони.

Крім того, відповідно до пункту 5.7 зазначеного правочину орендар зобовязаний протягом 15 днів з моменту укладення цього договору застрахувати орендоване майно на весь термін дії договору оренди на суму не менше, ніж на його вартість за звітом про незалежну оцінку на користь балансоутримувача, який несе ризик випадкової загибелі чи пошкодження обєкта оренди у порядку, визначеному законодавством, і надати орендодавцю копії страхового полісу і платіжного доручення.

За невиконання або неналежне виконання зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України (пункт 9.1 договору).

Судом встановлено, що 5 лютого 2016 року між сторонами був підписаний відповідний акт приймання-передавання державного нерухомого майна, що обліковується на балансі Одеської митниці Державної фіскальної служби, згідно якого спірне асфальтове покриття було передано в оренду Товариству (а.с. 17).

Водночас з матеріалів справи вбачається, що з метою здійснення контролю за додержанням умов вказаної угоди співробітниками Відділення спільно з працівниками Управління Служби безпеки України в Одеській області 5 грудня 2016 року було проведено періодичний комплексний контроль з оглядом спірного обєкту оренди. За результатами проведеного контролю було складено відповідний звіт (а.с. 24-25), яким було встановлено, що обєкт оренди за спірним договором Товариством не використовується, діяльність, передбачена умовами даного правочину, відповідачем не здійснюється, і останній відсутній на обєкті оренди.

Враховуючи наведені обставини, листом від 6 грудня 2016 року № 11-05-06244 (а.с. 26) Відділення звернулося до Товариства з пропозицією розірвати укладений між ними 5 лютого 2016 року договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, у звязку з невикористанням відповідачем обєкта оренди.

Аналогічна за змістом пропозиція також містилася і в адресованому Товариству листі позивача від 27 грудня 2016 року № 11-05-06739 (а.с. 27).

У той же час листом від 15 грудня 2016 року № 259/12/16 (а.с. 30-31) відповідач відхилив пропозицію орендодавця про розірвання спірного договору в добровільному порядку, що і стало підставою для звернення Відділення до Господарського суду Рівненської області з даним позовом.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами статті 765 ЦК України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк встановлений договором найму.

Як було зазначено вище, 5 лютого 2016 року між сторонами у справі був підписаний акт приймання-передавання державного нерухомого майна, що обліковується на балансі Одеської митниці Державної фіскальної служби, згідно якого Товариству в оренду було передано асфальтове покриття (контрольно-пропускний майдан), інвентаризаційний номер 10332180, реєстраційний номер 38721632.14.АААЖАЛ667 загальною площею 30 м2, що знаходиться за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Старокозаче, 37-й кілометр автошляху Білгород-Дністровськ-Каушани, пп. "Старокозаче".

У відповідності до приписів статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін, на який укладається договір оренди, є істотною умовою такого договору оренди.

Відповідно до частини 1 статті 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Пунктом 10.1 спірної угоди передбачено, що останню укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 5 лютого 2016 року по 5 січня 2019 року включно.

Обгрунтовуючи свої вимоги про розірвання вищенаведеного договору, позивач посилався на порушення Товариством умов цієї угоди щодо невикористання за цільовим призначенням обєкта оренди, а саме: асфальтового покриття (контрольно-пропускного майдану).

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Згідно з пунктами 10.2 та 10.3 спірного договору розірвання цього договору допускається за взаємної згоди сторін. За ініціативою однієї із сторін цей договір може бути розірвано за рішенням господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством.

В силу приписів частини 1 статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору.

Слід зазначити, що цивільне законодавство базується на принципі обов'язкового виконання сторонами зобов'язань за договором.

За загальним правилом, закріпленим у частині 1 статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (частина 2 вищенаведеної статті).

Оцінка істотності порушення умов договору повинна здійснюватись відповідно до критерію, що встановлений абзацом 2 частини 2 статті 651 ЦК України, а саме за принципом, відповідно до якого істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Отже, підставою для розірвання договору в судовому порядку може бути належним чином доведений факт невиконання відповідачем передбачених договором зобов'язань, що призводить до завдання іншій стороні значної шкоди.

Відповідно до статті 638 ЦК України істотними умовами договору оренди можуть бути також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

За приписами частини 1 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" за договором оренди орендаря може бути зобов'язано використовувати об'єкт оренди за цільовим призначенням.

Згідно з частиною 2 статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" за згодою сторін у договорі оренди можуть бути передбачені й інші умови, наприклад, щодо використання орендарем об'єкта оренди за цільовим призначенням.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна".

Як було зазначено вище, відповідно до пункту 1.2 спірної угоди майно передається в оренду з метою розміщення офіс-контейнера брокерської контори.

За змістом пункту 5.1 даного правочину орендар зобовязується використовувати орендоване майно відповідно до його мети використання (згідно пункту 1.2) та умов цього договору.

Згідно пункту 1 статті 773 ЦК України наймач зобов'язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору.

Якщо наймач користується річчю, переданою йому у найм, не за призначенням або з порушенням умов договору найму, наймодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків (пункт 2 статті 773 ЦК України).

У той же час слід зазначити, що відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, розподіл тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Зважаючи на викладене суд звертає увагу на те, що за змістом вищенаведених нормативних законодавчих приписів підставою для розірвання договору оренди може бути саме факт використання обєкту оренди не за цільовим призначенням, а не факт невикористання такого орендованого майна протягом певного проміжку часу.

Проте Відділенням у встановленому законом порядку не було доведено належними і допустимими доказами факту нецільового, тобто не за призначенням, використання об'єкту оренди за спірним договором. Такі докази відсутні і в матеріалах справи.

Крім того, Відділенням не було належним чином доведено завдання шкоди невикористанням спірного асфальтового покриття Товариством, внаслідок чого позивача значною мірою було позбавлено того, на що він розраховував при укладенні договору.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що невикористання відповідачем асфальтового покриття (контрольно-пропускного майдану), переданого останньому в оренду за спірним договором, не є порушенням вимог Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та ЦК України, недотримання яких є підставами для розірвання договору оренди в судовому порядку.

Суд також звертає увагу на наступне.

Згідно пункту 1.2 Інструкції про порядок розміщення на територіях пунктів пропуску через державний кордон України підприємств, що здійснюють господарську або іншу діяльність, пов'язану із забезпеченням діяльності пунктів пропуску, і підприємств (установ) сфери обслуговування, затвердженої спільним наказом Державної митної служби України та Адміністрації Державної прикордонної служби України від 24 січня 2006 року № 51/49, остання встановлює єдиний порядок розміщення на територіях пунктів пропуску через державний кордон України підприємств, що здійснюють господарську або іншу діяльність, пов'язану із забезпеченням діяльності пунктів пропуску, і підприємств (установ) сфери обслуговування.

За змістом пункту 2.1 цієї Інструкції заявник подає митному органу й органу охорони державного кордону, у зоні діяльності яких планується розміщення підприємства, заяву про видачу рішення про можливість розміщення підприємства в пункті пропуску через державний кордон України

Водночас з матеріалів справи вбачається, що листом від 19 грудня 2016 року № 4016/10/15-70-18 (а.с. 72) Одеська митниця Державної фіскальної служби України відмовила Товариству в задоволенні його заяви від 1 грудня 2016 року № 230/11/16 (датованої раніше моменту проведення Відділенням періодичного комплексного контролю з оглядом спірного обєкта оренди і звернення останнього з даним позовом до суду) про надання дозволу на розміщення підприємства в пункті пропуску "Старокозаче-Тудора" для надання митно-брокерських послуг. Відтак, з матеріалів справи вбачається, що саме вказана третя особа відмовила відповідачу в наданні дозволу на розміщення ним на орендованому у Відділення за спірним договором асфальтовому покритті офіс-контейнера брокерської контори, що фактично позбавило Товариство можливості використовувати орендоване майно за його цільовим призначенням. Наведені обставини свідчать про те, що відсутність у відповідача на час розгляду цієї справи можливості розмістити на орендованій ним ділянці офіс-контейнер брокерської контори не залежала від волі Товариства та не була наслідком його протиправних дій чи бездіяльності.

Слід також зазначити, що в обґрунтування своїх вимог Відділення посилалося також на порушення орендарем пунктів 5.4, 5.5, 5.7 та 5.12 спірного договору.

Згідно з пунктами 5.4 та 5.5 вказаної угоди орендар зобовязується забезпечувати збереження орендованого майна, запобігати його пошкодженню і псуванню, тримати майно в порядку, передбаченому санітарними нормами та правилами пожежної безпеки, підтримувати орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, здійснювати, зокрема, заходи протипожежної безпеки; забезпечити виконання протипожежних вимог, стандартів, норм, правил, а також вимог та постанов пожежної охорони.

Відповідно до пункту 5.7 зазначеного правочину орендар зобовязаний протягом 15 днів з моменту укладення цього договору застрахувати орендоване майно на весь термін дії договору оренди на суму не менше, ніж на його вартість за звітом про незалежну оцінку на користь балансоутримувача, який несе ризик випадкової загибелі чи пошкодження обєкта оренди у порядку, визначеному законодавством, і надати орендодавцю копії страхового полісу і платіжного доручення.

За змістом пункту 5.12 даної угоди орендар зобовязаний нести відповідальність за дотримання правил експлуатації інженерних мереж, пожежної безпеки і санітарії в приміщеннях згідно із законодавством.

Проте Відділенням не було надано суду жодних доказів порушення відповідачем вищенаведених умов оскаржуваного договору.

Разом з тим у матеріалах справи наявні банківські виписки по рахунку Товариства та надана останнім копія договору добровільного страхування орендованого майна від 15 лютого 2016 року (а.с. 73-95), зі змісту яких вбачається, що відповідач належним чином виконував умови спірного договору в частині, зокрема, страхування орендованого майна на весь термін дії договору оренди на суму не менше, ніж його вартість за звітом про незалежну оцінку на користь балансоутримувача, а також повної та своєчасної сплати орендної плати за орендоване ним асфальтове покриття.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що Відділенням не було доведено належними і допустимими доказами тих обставин, на які воно посилалося як на підставу своїх вимог до Товариства.

Відтак, враховуючи все вищенаведене, у задоволенні позову Відділення слід відмовити.

Відповідно до статті 49 ГПК України сума сплаченого судового збору залишається за позивачем.

Керуючись статтями 1, 12, 22, 32-34, 43, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 16 березня 2017 року.

Суддя Н.А. Політика

Віддруковано 5 примірників:

1- до справи;

2- позивачу рекомендованим (65012, м. Одеса, вул. В. Арнаутська, 15);

3-4 - відповідачу рекомендованим (35400, Рівненська обл., Гощанський район, смт. Гоща, вул. Жовтнева, буд. 2 А;

04073, м. Київ, пр. Ст. Бандери (Московський) 16-б, корпус 5 поверх 2);

5 - третій особі рекомендованим (65078, м. Одеса, вул. Гайдара, 21-а).