РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2017Справа №910/663/17

За позовомДочірнього підприємства «Нижфарм-Україна» Відкритого акціонерного товариства «Нижегородський фармацевтичний завод»
доПідприємства з іноземною інвестицією у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фалбі»
простягнення 1 184 956,90 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Грабовський О.О.
від відповідача:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство «Нижфарм-Україна» Відкритого акціонерного товариства «Нижегородський фармацевтичний завод» (надалі - ДП «Нижфарм-Україна») звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Підприємства з іноземною інвестицією у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фалбі» (надалі - ТОВ «Фалбі») про стягнення 1 184 956,90 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням господарського суду міста Києва від 28.08.2013 р. у справі №910/13663/13 стягнуто з Підприємства з іноземною інвестицією у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фалбі» на користь Дочірнього підприємства «Нижфарм-Україна» Відкритого акціонерного товариства «Нижегородський фармацевтичний завод» заборгованість у розмірі 1 172 323,65 грн., штраф у розмірі 234 464,73 грн., пеню у розмірі 58 296,34 грн. та 3% річних у розмірі 11 659,53 грн. Відповідачем встановлена заборгованість не погашена, рішення господарського суду міста Києва від 28.08.2013 р. у справі №910/13663/13 не виконано, а тому позивачем додатково нараховані 3% річних у розмірі 100 163,02 грн. та інфляційні у розмірі 1 084 793,88 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.01.2017 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 08.02.2017 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.02.2017 р. розгляд справи відкладено на 22.02.2017 р. у зв'язку із неявкою представника відповідача та неподанням витребуваних доказів.

21.02.2017 р. представником відповідача до канцелярії суду подано заяву про залучення до участі у справі Відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції міста Києва в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Судом у задоволенні вказаного клопотання відмовлено з огляду на недоведеність заявником яким чином рішення у даній справі може вплинути на права та/або обов'язки такої особи.

В судовому засіданні 22.02.2017 р. судом оголошувалась перерва на 13.03.2017 р.

В судове засідання представник позивача з'явився, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а його пояснення по суті спору були заслухані судом в попередньому судовому засіданні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2010 р. між ДП «Нижфарм-Україна» (постачальник) та ТОВ «Фалбі» (покупець) було укладено договір №8 (надалі - «Договір»).

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов'язується постачати покупцю в обумовлені договором строки фармацевтичні препарати (або лікувальні засоби), а покупець зобов'язаний прийняти товар та оплатити його в сумах та строки, передбачені даним договором.

Рішенням господарського суду м. Києва від 28.08.2013 р. у справі №910/13663/13, залишеним без змін постановою київського апеляційного господарського суду від 02.12.2013 р., позовні вимоги ДП «Нижфарм-Україна» були задоволені частково, стягнуто з ТОВ «Фалбі» на користь ДП «Нижфарм-Україна» заборгованість у розмірі 1 172 323,65 грн., штраф у розмірі 234 464,73 грн., пеню у розмірі 58 296,34 грн. та 3% річних у розмірі 11 659,53 грн.; в решті позову відмовлено.

Спір у справі виник у зв'язку з невиконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором №8 від 01.10.2010 р.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення 3% річних у розмірі 100 163,02 грн. та інфляційних у розмірі 1 084 793,88 грн., які нараховані за прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати суми основного боргу з 02.12.2013 р. по 11.01.2017 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на корить другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Пунктом 1 частини 2 вказаної статті визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Наявність грошового зобов'язання відповідача по сплаті позивачу грошових коштів у розмірі 1 172 323,65 грн. підтверджується рішенням господарського суду м. Києва від 28.08.2013 р. у справі №910/13663/13.

Згідно з ч. 3 ст. 35 Господарського кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі - позивачем в іншій).

Отже, рішення господарського суду м. Києва від 28.08.2013 р. у справі №910/13663/13 має преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують.

Статтею 598 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 601, 604-609 Цивільного кодексу України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

Пунктом 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» визначено, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає за можливе стягнути з ТОВ «Фалбі» 3% річних у розмірі 100 163,02 грн. та інфляційні у розмірі 1 084 793,88 грн., які нараховані за прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати суми основного боргу з 02.12.2013 р. по 11.01.2017 р.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог та стягнення з ТОВ «Фалбі» на користь ДП «Нижфарм-Україна» 3% річних у розмірі 100 163,02 грн. та інфляційних у розмірі 1 084 793,88 грн.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Дочірнього підприємства «Нижфарм-Україна» Відкритого акціонерного товариства «Нижегородський фармацевтичний завод» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Підприємства з іноземною інвестицією у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фалбі» (03170, м. Київ, вул. Тулузи, 3-Б; ідентифікаційний код 21568905) на користь Дочірнього підприємства «Нижфарм-Україна» Відкритого акціонерного товариства «Нижегородський фармацевтичний завод» (01004, м. Київ, вул. Червоноармійська, 9/2, оф. 52; ідентифікаційний код 32110540) інфляційні у розмірі 1 084 793 (один мільйон вісімдесят чотири тисячі сімсот дев'яносто три) грн. 88 коп., 3% річних у розмірі 100 163 (сто тисяч сто шістдесят три) грн. 02 коп. та судовий збір у розмірі 17 774 (сімнадцять тисяч сімсот сімдесят чотири) грн. 35 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.03.2017 р.

Суддя В.П. Босий