ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

14.03.2017 р. Справа № 914/3195/15

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за заявою:Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго»
про:визнання наказу від 17.11.2015 р. таким, що не підлягає виконанню
у справі №:914/3195/15
за позовом:Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
до відповідача:Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго»
про:стягнення 7825448 грн. 55 коп. (з яких: 3497025,78 грн. 3% річних; 4328422,77 грн. - інфляційні)

Суддя: Цікало А. І.

При секретарі: Струк Н.Р.

Представники:

Заявника (боржника):ОСОБА_1 представник (довіреність від 27.01.2017р.)
Стягувача:ОСОБА_2 представник (довіреність від 14.01.2017р. № 14-10)

Рішенням господарського суду Львівської області від 03.11.2015 р. у справі № 914/3195/15 стягнуто з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 7824572 грн. 38 коп. (з яких: 3496149 грн. 61 коп. 3% річних; 4328422 грн. 77 коп. інфляційні) та 73071 грн. 96 коп. судового збору.

17.11.2015 р. на примусове виконання зазначеного рішення видано відповідні накази.

27.02.2017 р. до господарського суду Львівської області за вх. №867/17 від боржника - Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» надійшла заява про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 7824572 грн. 38 коп. (з яких: 3496149 грн. 61 коп. 3% річних; 4328422 грн. 77 коп. інфляційні).

Ухвалою суду від 01.03.2017 р. вказану заяву прийнято до розгляду та розгляд такої призначено на 14.03.2017 р.

13.03.2017р. до суду за вх. № 9701/17 від представника стягувача поступило письмове заперечення на заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню з додатком.

14.03.2017р. до суду за вх. № 10113/17 від представник боржника поступили додаткові пояснення з додатками.

В судове засідання представник стягувача зявився, подав заперечення на заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню та надав усно пояснення по суті заяви, просив суд відмовити у задоволенні заяви з підстав наведених у поданому через канцелярію суду запереченні.

В судове засідання представник заявника (боржника) зявився, надав усно пояснення по суті заяви, підтримав вимогу про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню з підстав викладених у заяві, зазначив, що Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016р., не передбачає додаткових умов для списання сум неустойки, інфляційних нарахувань, 3% річних при відсутності кредиторської заборгованості на день набрання чинності законом, а тому заборгованість повинна була бути списаною автоматично, просив суд задоволити подану ним заяву.

Розглянувши та дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ГПК України, виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Після набрання судовим рішенням законної сили наказ видається за заявою стягувачу чи прокурору, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, або надсилається стягувачу рекомендованим чи цінним листом

Так, частиною 2 статті 117 ГПК України передбачено, що господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню.

Частиною 4 статті 117 ГПК України встановлено, що у разі якщо наказ було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

У статті 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» зазначено, що терміни вживаються в такому значенні:

заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість) це:

кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води;

кредиторська заборгованість перед постачальником електричної енергії підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за електричну енергію, спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, з постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем);

заборгованість з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) населенню, а також організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, та залишилася не погашеною станом на 1 січня 2016 року (далі - заборгованість з різниці в тарифах);

процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості;

реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - реєстр), - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства;

учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Приписами статті 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» передбачено порядок участі у процедурі врегулювання заборгованості, відповідно до якої для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Для включення до реєстру підприємства централізованого водопостачання і водовідведення, теплопостачальні і теплогенеруючі організації подають центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, заяву, до якої додаються:

копії установчих документів;

копії наявних ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності;

копії балансу підприємства (організації) та звіту про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованості станом на 1 липня 2016 року (розрахункова дата) та за останній звітний період;

довідка, складена підприємством (організацією) у довільній формі, про обсяги та структуру дебіторської та кредиторської заборгованостей із зазначенням кредиторів, дебіторів, величини і видів заборгованості станом на розрахункову дату та за останній звітний період;

копії актів звіряння взаєморозрахунків;

розрахунки обсягів заборгованості з різниці в тарифах та копії протоколів територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах (ця норма не поширюється на теплогенеруючі підприємства, що не постачають теплову енергію населенню).

Відповідальність за повноту та достовірність даних, наведених у поданих документах, несуть учасники процедури врегулювання заборгованості.

Рішення про включення або про відмову у включенні до реєстру приймається керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженою ним посадовою особою протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви та розміщується на офіційному веб-сайті цього органу.

Порядок ведення та користування реєстром затверджується Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 5 Прикінцевих та Перехідних положень Закону, зобовязано Кабінет Міністрів України у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом: прийняти нормативно-правові акти, передбачені цим Законом; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», учасниками процедури врегулювання заборгованості є виключно ті теплопостачальні та теплогенеруючі організації і підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, які включені до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, а отже подали до відповідного центрального органу виконавчої влади заяву та документи, згідно визначеного Законом переліку та щодо яких органом центральної виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, прийнято рішення про включення до реєстру.

Станом на час розгляду справи, Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» не включено до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а отже не є учасником процедури врегулювання заборгованості відповідно до положень Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Таким чином, твердження представника боржника про те, що Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 р., не передбачає вчинення певних дій від сторін, а тому заборгованість повинна була бути списаною автоматично є помилковим.

У п. 3.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» (із змінами і доповненнями) розяснено, що частина четверта статті 117 ГПК містить підстави визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за заявами стягувачів або боржників, поданими в порядку зазначеної статті, якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково).

Також, суд звертає увагу на те, що ч.4 ст.117 ГПК України визначає можливість припинення виконання судового рішення, яке набрало законної сили, лише внаслідок наявності для цього безумовних і безспірних підстав, тобто, обставини на підставі яких господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню, мають бути безспірними та безпосередньо засвідчувати факт припинення зобовязань боржника.

Частиною 1статті 33 ГПК України передбачено, що Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У ч. 2 ст. 34 ГПК України зазначено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 36 ГПК України встановлено, що письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Оскільки боржником не надано суду підтверджуючих документів включення його до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, відповідно до положень Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не списано заборгованість, яка обліковується за боржником; рішення господарського суду Львівської області від 03.11.2015 р. у справі № 914/3195/15, на підставі якого було видано наказ від 17.11.2015 р. про стягнення з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 7824572 грн. 38 коп. (з яких: 3496149 грн. 61 коп. 3% річних; 4328422 грн. 77 коп. інфляційні), не оскаржувалось (не скасоване), у суду відсутні підстави для визнання наказу господарського суду Львівської області від 17.11.2015р. таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 22, 86, 117 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про визнання наказу господарського суду Львівської області від 17.11.2015 р. у справі 914/3195/15 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 7824572 грн. 38 коп. (з яких: 3496149 грн. 61 коп. 3% річних; 4328422 грн. 77 коп. інфляційні) відмовити.

Суддя Цікало А.І.