Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "14" березня 2017 р. Справа № 906/1200/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Давидюка В.К.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - дов. №2 від 16.01.17р.

від відповідача: не з'явився

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Словечанського споживчого товариства (с. Словечно, Овруцький район, Житомирська область)

до Овруцької районної спілки споживчих товариств (м. Овруч, Житомирська область)

про визнання права власності на майно

Строк розгляду спору продовжено по 20.03.17р. за клопотанням сторони у відповідності до ч.3 ст. 69 ГПК України.

Позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу, укладеного 07.12.2001р. між Автотранспортним підприємством Овруцької райспоживспілки та Словечанським споживчим товариством про продаж основних засобів дійсним, а також про визнання за Словечанським споживчим товариством право власності на нежитлові будівлі по вул. Леніна, 41, с. Словечно Овруцького району, а саме: автогараж з болярною та коридором площею 235,4 м. кв., підвал бензосховище площею 29,0 м. кв., заправочну площею 11,1 м. кв.

28.02.17р. на адресу суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить суд визнати право власності на нежитлові будівлі, які знаходяться за адресою: Овруцький район, с. Словечно, вул. Леніна, 41, а саме: автогараж з болярною та коридором площею 235,4 м. кв., підвал бензосховище площею 29 м. кв., заправочну площею 11,1 м. кв.

Суд розцінив вказану заяву як заяву про зменшення розміру позовних вимог та згідно ухвали суду від 28.02.17р. прийняв заяву про зменшення розміру позовних вимог до розгляду.

Таким чином, враховуючи вищезазначену заяву, предметом розгляду даної справи є визнання права власності на нежитлові приміщення.

Представник позивача в судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Зазначив, що 07.12.2001 між Автотранспортним підприємством Овруцької райспоживспілки та Словечанським споживчим товариством було укладено договір про продаж основних засобів. На момент укладання договору відповідно до ст. 47 ЦК УРСР обов'язкове нотаріальне посвідчення угод не вимагалося, лише у випадках передбачених законодавством. Для даного виду договору нотаріальне посвідчення не передбачене. Право власності у набувача майна виникає з моменту передачі речі. Фактична передача майна відбулася відповідно до умов договору. Визнання права власності спрямоване на усунення перешкод у здійсненні власником свого права та підтвердження приналежності на підставі рішення суду з метою подальшої державної реєстрації.

Представник відповідача в засідання суду не з'явився, в надісланому 24.01.17р. на адресу суду клопотанні просив суд здійснювати розгляд справи без його участі.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами у відповідності до ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

07.12.01р. між Автотранспортним підприємством Овруцької райспоживспілки (продавець) та Словечанським споживчим товариством (покупець) було укладено договір продажу основних засобів (а.с.10), відповідно до умов якого позивач купив у продавця основні засоби - автогараж з болярною та коридором площею 235,4 м. кв., підвал бензосховище площею 29 м. кв., заправочну площею 11,1 м. кв.

Згідно з п.1 договору, вартість угоди становить 12000,00 грн.

Слід зазначити, що продавець передав, а покупець прийняв передбачені договором основні засоби, про що свідчить акт приймання-передачі від 07.12.01р. (а.с.11).

В обгрунтування заявленого позову позивач зазначає, що нещодавно виникло питання реєстрації нерухомого майна в державному реєстрі речових прав на майно. Однак, державним реєстратором по зазначеному вище договору не можливо зареєструвати майнове право в державному реєстрі.

Станом на даний час продавець по договору - Автотранспортне підприємство Овруцької райспоживспілки припинило свою діяльність і такої організації не існує, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с.31-33). Правонаступників підприємство не мало.

Крім того, з зазначеного вище витягу з ЄДР також вбачається, що засновником Автотранспортного підприємства Овруцької райспоживспілки був відповідач - Овруцька районна спілка споживчих товариств.

Позивач зазначає, що відповідно до норм Цивільного кодексу УРСР, який був чинний на момент укладення договору купівлі-продажу, нотаріальне посвідчення даного договору не вимагалось.

Разом з тим, станом на даний час відповідач нотаріально не може оформити договір купівлі-продажу, оскільки спірні приміщення станом на момент продажу на балансі відповідача не перебували.

Позивач вказує, що оскільки всі вимоги, встановлені чинним на момент укладення договору купівлі-продажу законодавством були виконані, тому позивач має право вимагати визнання права власності на приміщення.

Обгрунтовуючи свої вимоги вищевикладеними обставинами, позивач звернувся з даним позовом до господарського суду.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасника судового процесу, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, враховуючи наступне.

Згідно з частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до приписів ч. 1 статті 325 Цивільного кодексу України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України унормовано, що особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до приписів статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Згідно з приписами статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом наведеної норми права позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів.

Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Застосування позову про визнання права власності можливе лише за умови, що особи, які не визнають, заперечують та/або оспорюють право власності, не перебувають із власником у зобов'язальних відносинах.

Права, у тому числі право власності осіб, які перебувають у зобов'язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов'язального права.

Відповідачем у позові про визнання права власності є особа, яка оспорює право власності на майно, або особа, яка хоч і не оспорює права власності на майно, але і не визнає його.

Приписами статті 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підприємства та організації мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів.

Однак, в позовній заяві позивач не зазначив, яким чином Овруцька районна спілка споживчих товариств порушує права позивача. Таких доказів не подано і в судове засідання.

Водночас, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач не претендує на спірне майно, тобто не є тією особою, яка оспорює право власності на спірне майно чи його не визнає.

Крім того, відповідач - Овруцька районна спілка споживчих товариств не є стороною договору продажу основних засобів від 07.12.01р. та не являється правонаступником продавця - Автотранспортного підприємства Овруцької райспоживспілки.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

Разом з тим, позивачем не доведено обгрунтованість своїх позовних вимог.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору у відповідності до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено: 21.03.2017

Суддя Давидюк В.К.

Віддрукувати:

1 - в справу

2,3 - сторонам (рек.)