РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2017Справа №910/23087/16

За позовомПриватного підприємства «Авто-Форвард»
доПублічного акціонерного товариства «Банк Форум»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
позивача:ОСОБА_1
провизнання поруки припиненою
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:не з'явився
від відповідача:Матійко Д.В.
від третьої особи:не з'явився

Обставини справи:

Приватне підприємство «Авто-Форвард» (надалі - «Підприємство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (надалі - «Банк») про визнання поруки припиненою.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що порука позивача за договором поруки від 15.03.2010 р. перед Банком є припиненою у зв'язку з тим, що відповідачем протягом шести місяців від дня настання строку виконання боржником основного зобов'язання за кредитним договором №0001/08/25-KLMf від 07.10.2008 р. не пред'явлено вимоги до позивача як поручителя.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.12.2016 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 23.01.2017 р.

23.01.2017 р. до канцелярії суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що ним не був пропущений строк пред'явлення вимоги до позивача як поручителя, оскільки станом на момент звернення його до суду із позовом про солідарне стягнення заборгованості з боржника та поручителя строк виконання основного зобов'язання не настав.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.01.2017 р. розгляд справи відкладено на 08.02.2017 р. у зв'язку із неявкою представників сторін та неподанням витребуваних доказів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.02.2017 р. залучено ОСОБА_1 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, розгляд справи відкладено на 22.02.2017 р.

В судовому засіданні 22.02.2017 р. судом оголошувалась перерва на 13.03.2017 р.

Представник позивача та третьої особи в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а його пояснення по суті спору були заслухані судом в попередніх судових засіданнях.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, надав пояснення по справі, проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву обставини.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

07.10.2008 р. між Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є Банк, та ОСОБА_3 (позичальник) був укладений кредитний договір №0001/08/25-KLMf (надалі - «Кредитний договір»), відповідно до п. 1.1 якого банк надає позичальнику кредитні кошти у гривні та/або доларах США та/або Євро у формі кредитної лінії для споживчих потреб з максимальним лімітом заборгованості на день надання кредитних коштів в сумі 850 000,00 дол. США.

Пунктом 1.2 Кредитного договору було визначено, що кредитні кошти надаються строком до 06.10.2015 р.

15.03.2010 р. між ОСОБА_3 (первинний боржник), ОСОБА_1 (новий боржник) та Банком був укладений договір про заміну боржника у зобов'язання та переведення боргу, відповідно до п. 1.1 якого первинний боржник переводить (передає) свої зобов'язання за Кредитним договором та додатковими угодами до Кредитного договору, укладених між первинним боржником і кредитором, внаслідок чого новий боржник замінює первинного боржника у зобов'язання і приймає на себе обов'язки первинного боржника по кредитному договору та додатковим угодам.

Пунктом 1.2 вказаного договору визначено, що кредитор, підписавши цей договір, дає свою згоду на заміну первинного боржника новим боржником у зобов'язанні в порядку і на умовах, визначних цим договором.

З метою забезпечення виконання грошового зобов'язання за Кредитним договором новим боржником, 15.03.2010 р. між Підприємством (поручитель) та Банком (кредитор) був укладений договір поруки (надалі - «Договір поруки»), за змістом п. 1.1 якого поручитель поручається передає кредитором за виконання ОСОБА_1 (боржник) зобов'язань за Кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього та договором про заміну боржника у зобов'язанні від 15.03.2010 р., які були укладені між кредитором та боржником та додаткових угод, які були чи можуть бути укладені в майбутньому, в тому числі стосовно будь-яких збільшень основного зобов'язання та (або) процентів за основним зобов'язанням, у повному обсязі, за умовами якого боржник зобов'язаний повернути кредиторові кредитні кошти у гривні та/або доларах США та/або Євро у формі кредитної лінії для споживчих потреб з максимальним лімітом заборгованості на день надання кредитних коштів в сумі, еквівалентній 798 301,85 дол. США, з кінцевим терміном повернення 06.10.2015 р., сплачувати нараховані проценти за користування кредитними коштами в валюті кредиту щомісячно з розрахунку 25% річних за користування кредитними коштами в гривні; 15% річних за користування кредитними коштами в доларах США; 15% річних за користування кредитними коштами в Євро, і можливі неустойки у розмірах та у випадках, передбачених кредитним договором.

Відповідно до п. 2.1 Договору поруки поручитель зобов'язується в разі невиконання та/або порушення боржником своїх зобов'язань перед кредитором погасити заборгованість по кредитному договору, а саме: суму кредиту, нараховані проценти по кредиту, відсотки по простроченій позиці (штраф, пеню) та інші платежі, передбачені кредитним договором.

Сторонами були укладені додаткові договори до Договору поруки №1 від 06.05.2011 р., №2 від 25.07.2012 р. та №3 від 26.02.2014 р., якими були внесені зміни в п. 1.1 договору в частині розміру заборгованості боржника, а також розміру передбачених Кредитним договором відсотків за користування кредитними коштами.

Листом №16395/41 від 19.12.2014 р. Банк звернувся до позивача як поручителя з вимогою погасити суму основного боргу та нараховані відсотки та неустойку, що утворилися у зв'язку з невиконання боржником своїх зобов'язань за Кредитним договором.

Спір у справі виник у зв'язку з наявністю, на думку позивача, підстав для визнання поруки за Договором поруки припиненою.

Зокрема, позивач вказує, що звернення до нього із вимогою про сплату заборгованості позичальника за Кредитним договором відбулося поза межами передбаченого законом 6-місячного строку з моменту настання строку виконання боржником основного зобов'язання.

Договір поруки є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 553 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

За змістом ст.ст. 559, 598 Цивільного кодексу України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, тому виходячи із загальних засад цивільного законодавства і господарського судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін, у разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, передбаченого ст. 559 ЦК України, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верхового Суду України від 21.05.2012 р. у справі №6-20цс11.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 Цивільного кодексу України).

За приписами частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Пунктом 3.7 Договору поруки визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами.

Відповідно до п. 4.1 вказаного Договору порука припиняється:

- з припиненням зобов'язань за кредитним договором;

- якщо кредитор протягом одного року від дня настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя;

- в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Таким чином, сторонами в межах чинного законодавства України було погоджено випадок припинення поруки за Договором - якщо кредитор протягом одного року від дня настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя.

Додатковою угодою №12 від 24.01.2014 р. до Кредитного договору сторони домовилися, що з моменту підписання даного договору встановлюється графік повернення кредитних коштів та сплати процентів за кредитним договором із кінцевою датою повернення кредитних коштів - 14.03.2024 р.

При цьому, перший платіж за такою додатковою угодою у розмірі 10 140,00 дол. США мав бути внесений боржником в строк до 31.01.2014 р. Матеріалами справи підтверджується, що боржником було прострочено сплату чергового платежу у розмірі 10 140,00 грн. і внесено відповідні кошти 26.02.2014 р.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 23.12.2015 р. у справі № 6-436цс15, з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо щомісячних платежів.

Таким чином, зобов'язання з внесення грошових коштів за січень 2014 року було виконане 26.02.2015 р., а тому станом на момент виконання боржником грошового зобов'язання за вказаний місяць порука в порядку, визначеному п. 4.1 Договору, не припинилася.

Більш того суд відзначає, що з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 Цивільного кодексу України починається обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 Цивільного кодексу України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо щомісячних платежів, а не заборгованості за Кредитним договором вцілому.

Із матеріалів справи вбачається, що вимогою №16350/41 від 19.12.2014 р. Банк звернувся до ОСОБА_4 (позичальник за Кредитним договором) про повернення кредиту в повному обсязі, а також сплати відсотків за користування кредитом та неустойки протягом 7 днів.

Згідно приписів ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У відповідності до п. 3.2.2 Кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення траншів та сплати процентів за користування кредитними коштами у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором та додатковими угодами до нього, а також у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником та/або поручителем зобов'язань за договорами, які є забезпеченням виконання зобов'язань.

Отже, кредитором на підставі п. 3.2.2 Кредитного договору та у порядку ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України було змінено строк виконання основного зобов'язання.

Таким чином, боржник повинен був повернути кредит протягом 7 днів з моменту отримання вимоги Банку №16350/41 від 19.12.2014 р.

При цьому, за приписами частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України № 6-170цс13 від 17.09.2014 р. та № 6-53цс14 від 17.09.2014 р.

Отже, виходячи з положень другого речення частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Вказаний правовий висновок відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові № 6-28цс14 від 10.09.2014 р.

Матеріалами справи підтверджується, що Банк звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовною заявою №1371/1.2 від 04.2.2015 р. до ОСОБА_1 та Підприємства про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.02.2015 р. у справі №727/1034/15-ц було відкрито провадження по цивільній справі за вказаною позовною заявою.

Таким чином суд приходить до висновку про те, що Банком протягом строку, визначеного п. 4.1 Договору поруки, було у встановленому порядку заявлено вимогу про стягнення з боржника та поручителя солідарно заборгованості за основним зобов'язанням.

Вказані обставини спростовують твердження позивача про те, що Банком було пропущено строк для пред'явлення до нього як поручителя вимоги про стягнення грошових коштів за Кредитним договором.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивачем не доведено суду належними засобами доказування, що порука за Договором поруки припинилася внаслідок пропуску відповідачем строку для пред'явлення вимоги до позивача як поручителя за таким договором.

За таких обставин, в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Приватного підприємства «Авто-Форвард» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.03.2017 р.

Суддя В.П. Босий