ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2017 Справа №917/88/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕРО-МД", юр. адреса: 49101, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Юрія Савченка, б. 9; поштова адреса: 39600, Полтавська область, м. Кременчук, вул. 1905 року, б. 3, кв. 36

до Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод", 39621, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Івана Приходька, б. 141

про стягнення суми основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних

Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність б/н від 18.04.2016

від відповідача: не з'явилися

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено дату складення повного рішення у відповідності до ст. 85 ГПК України.

Суть спору: Розглядається позов про стягнення з відповідача заборгованості по договору поставки № 0637-СН від 09.12.2013 у розмірі 314 628,86 грн, з яких: основний борг - 104 040,00 грн; 3% річних - 8 509,00 грн; пеня - 106 246,25 грн; інфляційні - 95 833,61 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобов'язань в частині своєчасної оплати поставленого товару.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов та наполягав на його задоволенні.

Відповідач у відзиві проти позову заперечив, посилався на те, що поставку товару не закінчено, оскільки відповідно до договору підтвердженням якості та комплектності товару є сертифікат якості, паспорт якості, сертифікат відповідності, протокол узгодження якості. Проте, зазначені документи не передані позивачем.

10.03.2017 від відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності до заявленої позивачем вимоги про стягнення пені.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд встановив:

09.12.2013 Товариство з обмеженою відповідальністю ФЕРО-МД (Постачальник) та Публічне акціонерне товариство "Кременчуцький сталеливарний завод" (Покупець) уклали договір поставки товару № 0637-СН.

Відповідно до п. 1.1 договору відповідач доручає, а позивач зобов'язується поставити і передати у власність відповідача, визначений договором товар, а саме: алюмінієвий порошок АПВ ТУ-48-5-152-78 (надалі за текстом - Товар), а відповідач зобов'язується прийняти цей Товар та своєчасно здійснювати його оплату.

Поставка Товару позивачем здійснюється за письмовою заявкою відповідача з вказаними строками поставки (п. 2.1 договору).

Датою поставки Товару вважається дата підписання видаткової накладної, або дата на товарно-транспортній накладній перевізника (п. 2.4 договору).

Відповідно до пунктів 6.1 розрахунки за Товар здійснюються протягом 60 календарних днів з дати поставки.

Згідно з п. 6.2 договору оплата здійснюється шляхом переказу Покупцем грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, що визначений у цьому договорі.

Відповідно до пункту 9.2. договору Товар приймається Покупцем згідно видаткової накладної. Відвантаження Товару Покупцю здійснюється після пред'явлення останнім довіреності на право отримання товарно-матеріальних цінностей.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на суму 104 040,00 грн, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними № 1 від 13.01.2014, № 8 від 06.02.2014.

Відповідач, порушуючи умови договору, не здійснив розрахунків за поставлений товар, відповідно до видаткових накладних № 1 від 13.01.2014, № 8 від 06.02.2014 на загальну суму 104 040,00 грн.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 цього Закону визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Крім того, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити як назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як роз'яснено Вищим господарським судом України в інформаційному листі від 17.07.2012 за № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді окремих норм матеріального права", підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи те, що Товар одержаний відповідачем без жодних зауважень щодо якості та кількості на підставі відповідних довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, суд відхиляє заперечення відповідача як необґрунтовані та безпідставні.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основного боргу в сумі 104 040,00 грн є правомірними, обґрунтованими підтвердженими матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 10.6 у випадку порушення Покупцем строку розрахунку за поставлений товар останній сплачує на користь Постачальника неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла під час порушення грошового зобов'язання.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 106 246,25 грн пені (53 345,46 грн пені за період 14.03.2014 15.12.2016 за прострочення оплати поставленого товару по накладній № 1 від 13.01.2014; 52 900,79 грн пені за період 07.04.2014 15.12.2016 за прострочення оплати поставленого товару по накладній № 8 від 06.02.2014).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як вбачається з розрахунку, позивачем не дотримано шестимісячного строку нарахування пені. Враховуючи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу позивач мав право здійснювати нарахування пені за період 14.03.2014 14.09.2014 за прострочення оплати поставленого товару по накладній № 1 від 13.01.2014, за період 07.04.2014 07.10.2014 за прострочення оплати поставленого товару по накладній № 8 від 06.02.2014.

Відповідач проти стягнення пені заперечує, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 258 ЦК України передбачено, що позовна давність у один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як розяснено Вищим господарським судом України у постанові пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобовязання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін.

У вказаному договорі поставки № 0637-СН від 09.12.2013 сторони не погоджували зміну строку позовної давності.

З даним позовом позивач звернувся до суду 16.01.2017.

Таким чином, вимоги про стягнення пені заявлені позивачем після спливу позовної давності.

Відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

На підставі вищевикладеного суд відмовляє в позові в частині вимог про стягнення пені в сумі 106 246,25 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 8 509,00 грн - 3% річних та 95 833,61 грн інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за договором.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримання ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов'язання.

За розрахунком, здійсненим позивачем та перевіреним судом, до стягнення з відповідача підлягає 8 509,00 грн 3% річних (4 306,00 грн за період 14.03.2014 15.12.2016 за прострочення оплати поставленого товару по накладній № 1 від 13.01.2014; 4 203,00 грн за період 07.04.2014 15.12.2016 за прострочення оплати поставленого товару по накладній № 8 від 06.02.2014) та 95 833,61 грн інфляційних (49 004,15 грн за період березень 2014 року грудень 2016 за прострочення оплати поставленого товару по накладній № 1 від 13.01.2014, 46 829,46 грн за період вересень 2014 року грудень 2016 року за прострочення оплати поставленого товару по накладній № 8 від 06.02.2014).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на сторони пропорційно розміру позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32 - 33, 43 - 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод", юридична адреса: 39621, Україна, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Івана Приходька, б. 141, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ФЕРО-МД, юридична адреса: 49101, Україна, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Юрія Савченка, б. 9, , адреса для листування: 39600, Україна, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. 1905 року, б. 3, кв. 36 - 104040,00 грн основного боргу, 8509,00 грн - 3% річних, 95833,61 грн інфляційних, 3125,74 грн судового збору.

Відмовити в позові в частині стягнення пені в сумі 106 246,25 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20.03.2017

Суддя Д.М. Сірош