ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2017 р. Справа № 922/3300/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Могилєвкін Ю.О. , суддя Барбашова С.В.

при секретарі Кладько А.С.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю від 12.04.2016 р. № 857-юр;

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю від 12.12.2016 р. б/н;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 73 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 13.12.2016 р. у справі № 922/3300/16

за позовом Приватного підприємства "Науково-виробнича фірма "VD MAIS", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Призма Електрик", м. Харків

про стягнення 2020126,61 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Приватне підприємство "Науково-виробнича фірма "VD MAIS" звернулося до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Призма Електрик" 2020126,61 грн., в тому числі:844277,78 грн. заборгованості, за договором поставки від 19.09.2015 р. № 150819-1 , 881545,85 грн. пені, 66345,99 грн. 3% річних та 227956,99 грн. інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Харківської області від 13.12.2016 р. у справі № 922/3300/16 (суддя Шарко Л.В.) в задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення мотивовано з тих підстав, що сторони змінили вартість поставленого за договором поставки від 19.09.2015 р. № 150819-1 товару, шляхом підписання актів про узгодження ціни від 21.06.2016р. № 464400/1 та № 464423/1, але не узгодили строк виконання обовязку з оплати нової вартості, у зв'язку з чим він визначений за правилами ч. 2 статті 530 Цивільного кодексу України (протягом 7 днів з дня отримання відповідної вимоги позивача) та на час подання позовної заяви ще не настав, а тому право позивача на момент звернення з позовом не є порушеним.

Позивач подав на зазначене рішення до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення господарським судом першої інстанції при його прийнятті норм матеріального та процесуального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні просить рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, з мотивів викладених у відзиві та ін.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, повторно розглянувши справу відповідно до вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України, вислухавши пояснення представників сторін та перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи,19 серпня 2015 року між позивачем - Приватним підприємством "Науково-виробнича фірма "VD МАІS" (постачальник) та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Призма Електрик" (покупець) укладено договір поставки №150819-1 (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1. - 1.2. Договору, постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти товар то своєчасно оплатити його вартість у строки і на умовах, визначених цим Договором та/або будь-якими додатками до нього і рахунками.

Номенклатура, асортимент, комплектація, кількість та вартість товару зазначаються у рахунках, а також у видаткових накладних на кожну окрему партію товару, які є невід'ємними частинами договору.

Пунктом 1.3. Договору передбачено, що за необхідності сторони можуть також укласти специфікацію на поставку окремої партії товару, яка в такому випадку також є невідємною частиною Договору.

Відповідно до пункту 2.2. Договору поставка товару здійснюється на умовах EXW-м. Київ, вул.М Донця, 6, у відповідності з Міжнародними правилами тлумачення торговельних термінів ІНКОТЕРМС 2010, якщо інше не передбачено додатковими угодами до Договору, або специфікаціями на поставку окремої партії товару.

Розділом 3 Договору сторони передбачили, що вартість товару, зазначена у видаткових накладних під час поставки товару на умовах часткової оплати, може змінюватися на суму не оплаченого товару у разі збільшення курсу валюти, зазначеної у Специфікації чи рахунку, які є додатками до цього Договору, відповідно до положень, викладених у цьому розділі даного Договору.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що для здійснення покупцем оплат за цим Договором постачальник виставляє покупцю рахунки.

Позивачем відповідно до умов Договору виписано рахунки: № 464400 від 27.08.2015 р. (а.с.18,19) та № 464423 від 28.08.2015 р.( а.с. 20).

Сторонами відповідно до п. 1.3. Договору підписано: Специфікацію по рахунку № 464400 - Додаток № 1 від 27.08.2015 р. до Договору (а.с. 15), Специфікацію по рахунку №464423 -Додаток № 2 від 28.08.2015 р. до Договору (а.с.16).

Відповідно до п. 2.3. Договору, днем поставки товару - є дата передачі товару покупцеві відповідно до умов поставки, зазначених в п. 2.2. цього Договору та підписання представниками сторін накладної на товар.

Згідно з п. 2.5. Договору, приймання - передача товару по кожному з етапів оформлюється шляхом підписання сторонами відповідних видаткових накладних.

Відповідно до п. 4.2. Договору, покупець зобов'язаний здійснити остаточний розрахунок вартості отриманого товару протягом 45 календарних днів з моменту передачі товару покупцеві згідноз п. 2.3. Договору.

Датою оплати сторони погодили день надходження належної суми платежу на поточний рахунок постачальника.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачеві, а останній прийняв зазначений в рахунках та Специфікаціях товар, а саме:

-відповідно до рахунку № 464400 від 27.08.2015 р.(а.с. 18-20) товар на загальну суму 3205700,17 грн., що підтверджується підписаною сторонами та скріпленою їх печатками видатковою накладною №474674 від 15.10.2015 р. на зазначену суму (а.с. 23);

- відповідно до рахунку № 464423 від 27.08.2015 р. товар на загальну суму 1413978,91 грн., що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими їх печатками видатковою накладною №472974 від 14.11.2015 р. на суму 1251316,56 грн. (а.с. 21)та видатковою накладною № 474644 на суму 162662,35 грн.(а.с. 25).

Відповідно до статті 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення;

господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповдіно до статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату і місце складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис,прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" ( 852-15 ), або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Зазначені видаткові накладні відповідають вимогам законодавства щодо первинних документів, а тому є належними та допустимими доказами, які фіксують факт передачі позивачем відповідачеві зазначеного в них товару в день, який у відповідному реквізиті зазначений, як дата накладної, оскільки первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Сторони домовилися, що вартість товару, зазначена у видаткових накладних під час поставки товару на умовах часткової оплати може змінюватися на суму не оплаченого товару у разі збільшення курсу валюти, зазначеної у специфікації, які є додатками до цього Договору, відповідно до положень, викладених у цьому розділі даного договору. Якщо сторонами не оформлено специфікацію, то валютою, відносно якої здійснюється корегування вартості товару, без додаткового погодження між сторонами, є долар США. У даному договорі термін "курс валюти" означає міжбанківський курс обміну валюти, зазначеної у специфікації чи рахунку, на гривні (продаж валюти), встановлений та оприлюднений в мережі Інтернет за адресою http://bin.ua/, який сформувався на день здійснення покупцем платежу.

У тому випадку, якщо з платіжних документів або з інших документів/даних сторін неможливо визначити, які саме з поставлених товарів є неоплаченими, тоді всі товари, зазначені у видатковій накладній, вважаються неоплаченими рівною мірою. При цьому належна до платежу з урахуванням зміни курсу валюти сума розраховується, виходячи з неоплаченої суми по всій видатковій накладній/накладних.

У вищенаведених Специфікаціях до Договору сторони визначили валюту коригування ціни -Євро, а в рахунках позивач зазначив курс Євро на дату їх складання-

21.06.2016 р.

Керуючись 3 розділом Договору, сторони підписали акт №464400/1 про узгодження договірної ціни, в якому,враховуючи збільшення курсу валюти еквіваленту, визначили вартість товару, переданого відповідачу згідно з рахунком №464400 з урахуванням відповідної доплати на суму 585863,59 грн.( а.с. 28,29) та акт №464423/1 про узгодження договірної ціни, в якому, враховуючи збільшенням курсу валюти еквіваленту, визначили вартість товару, переданого відповідачу згідно з рахунком №464423, з урахуванням відповідної доплати на суму 258 414,19 грн.( а.с. 26).

Зазначені в цих Актах суми доплати до вартості відповідних партій товару,поставленого позивачем за Договором повністю відповідають сумам коригування вартості товару у гривні за відповідними партіями, проведеними у звязку зі збільшенням курсу визначеної сторонами у Специфікаціях валюти еквіваленту-Євро, і таке збільшення проводилось саме у зв`язку із зазначеною обставиною, що підтверджують сторони.

Позивач в обгрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до п. 4.2. Договору відповідач -покупець зобов'язаний здійснити остаточний розрахунок вартості отриманого товару протягом 45 календарних днів з моменту передачі покупцеві, яким є момент підписання відповідної видаткової накладної, а саме:

-за видатковою накладною № 474674 від 15.10.2015 р. на суму 3205700,17 грн. по 29.11.2015 р. включно;

-за видатковою накладною № 472974 від 30.09.2015 р. на суму 1251316,56 грн. по 14.11.2015 р. включно;

-за видатковою накладною № 474644 від 15.10.2015 р. на суму 162662,35 грн. по 29.11.2015 р. включно.

Позивач зазначив, що боржник свої зобов'язання з оплати поставленого товару виконав з порушенням передбаченого п. 4.2. Договору строку, у зв`язку з чим нарахував на цю суму за відповідні періоди прострочення, зазначені в розрахунку суми позову пеню в сумі 881545,85 гр.на підставі п. 6.2 Договору та на підставі ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України 66345,99 грн. (3%) річних та 227 956,99 грн. інфляційних втрат.

Окрім зазначених сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, позивач просить суд стягнути з відповідача в якості основного боргу 844 277грн. 78 грн. суми, на яку відповідно до ч.2 ст. 533 Цивільного кодексу України та розділу 3 Договору сторонами за актами про узгодження ціни проведено коригування вартості поставленого за Договором товару, у звязку зі зміною курсу валюти еквіваленту-Євро, визначеної у Специфікаціях до Договору (валютна різниця).

14.09.2016 року ПП "НВФ "VD МАІS" направило на адресу ТОВ "ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК" вимогу №442 щодо сплати суми боргу, який виник внаслідок зміни курсу євро до гривні.

Посилаючись на те, що станом на момент звернення з позовом до суду відповідач свого зобов'язання зі сплати зазначених сум валютної різниці не виконав та нарахованих на прострочену заборгованість з оплати вартості поставленого товару, без врахування валютної різниці, сум пені, 3% річних та інфляційних втрат не сплатив, позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовом у даній справі.

Відповідач в обґрунтування своїх заперечень проти позову посилається зокрема на те, що шляхом підписання сторонами Актів узгодження договірної ціни змінено вартість поставленого за Договором товару, але при цьому не узгоджено строки виконання обов`язку відповідача з оплати нової вартості товару, у зв`зку з чим, відповідно до ч. 2 статті 530 Цивільного кодексу України, такий обовязок повинен бути виконаний протягом 7 днів з дня пред`явлення позивачем відповідної вимоги.

Оскільки, як зазначає відповідач, вимогу позивача № 442 від 14.09.2016 р. отримано відповідачем 19.09.2016 р., строк виконання обовязку з оплати нової вартості товару закінчився лише 27.09.2016 р., а тому на момент звернення позивачем до суду з позовом 23.09.2016 р., ще не сплив, і після настання цього строку відповідачем частково вже проведена оплата на суму 550 000,00 гривень. Крім того відповідач стверджує, що пеня, 3% річних та індекс інфляції нараховані позивачем на неіснуюче на час подання позову зобовязання з оплати вартості товару, оскільки сторонами таку вартість змінено шляхом підписання 21.06.2016 р. Актів про узгодження ціни.

При цьому відповідач не заперечує, що ним не було сплачено вартість поставленого товару у передбачений п. 4.2. Договору строк, підтверджує дати оплати, зазначені позивачем в позові, але не вважає це простроченням, посилаючись на наведені обставини щодо узгодження сторонами нової договірної ціни без узгодження строку її оплати та настання його лише 27.09.2016 р.

Господарський суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, мотивував його узгодженням сторонами нових цін вартості поставленого за Договором товару, і зазначенням суму доплати всього 844277,78 гривень, що відноситься до зміни договору та регулюється ст.ст. 651-653 ЦК України.

В п. 3.2. Договору умова щодо зміни вартості товару за Договором у зв'язку зі збільшенням курсу валюти еквіваленту сформульована як "може змінюватися"

передбачає наявність згоди обох сторін на таку зміну, що виключає автоматичне застосування ч.2 ст. 533 Цивільного кодексу України, сторонами не було узгоджено строки виконання обовязку з оплати його нової вартості , а строки виконання обовязку з оплати товару, які були встановлені сторонами в п.4.2. Договору 45 календарних днів з моменту передачі товару покупцеві, на момент зміни зобовязання вже минули, у зв'язку з чим, встановлений Договором строк оплати сплив, а новий строк не був погоджений сторонами, а тому має бути застосовано положення ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, на виконання якого 14.09.2016 р. ПП "НВФ "VD МАІS" направило на адресу ТОВ "Призма Електрик" вимогу № 442 щодо сплати суми боргу, який виник внаслідок зміни курсу євро до гривні і дану вимогу було отримано відповідачем 19.09.16р. (а.с. № 142).

Відповідач повинен був виконати свій обовязок з оплати отриманого товару протягом 7 днів з моменту отримання від позивача відповідної вимоги- у строк з 20.09.16р. по 26.09.16р. - включно, а так само і стосовно вимоги від 14.09.2016р. № 442 виконати обовязок з оплати отриманого товару на підставі актів № 464423/1 від 21.06.2016р. та № 464400/1 від 21.06.2016р. після її отримання.

Пославшись на вищевикладені обставини, господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що на момент звернення з даним позовом до суду право позивача щодо отримання вартості поставленого за договором товару не було порушено відповідачем.

Зазначені висновки господарського суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та вимогам норм матеріального права.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Ціна відповідно до ч. статті 189 Господарського кодексу України визнається як форма грошового визначення вартості продукції (робіт, послуг), яку реалізують субєкти господарювання.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що ціна є істотною умовою господарського договору, зазначається в договорі у гривнях.

Відповідно до статті 524 Цивільного кодексу України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України-гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті .

Частиною 2 статті 533 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Таким чином, положення чинного законодавства визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України та дозволяють виражати грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті (встановлювати валютне застереження у вигляді грошового еквівалента) та здійснювати перерахунок грошового зобовязання, що підлягає виконанню у гривнях, у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти по відношенню до іноземної валюти.

Як було зазначено вище, сторони в п. 3.2. Договору зазначили про можливість зміни ціни у разі збільшення курсу валюти, визначеної у Специфікаціях,які є додатками до Договору.

В укладених до Договору Специфікаціях сторони визначили валюту грошового еквіваленту-Євро та зазначили курс цієї валюти по відношенню до гривні, що свідчить і про визначення ними при укладенні Договору і грошового еквіваленту гривневої цини, оскільки останній визначається шляхом простої арифметичної операції з ділення гривневої ціни товару на зазначений в Договорі курс іноземної валюти.

Встановлення сторонами в Договорі грошового еквіваленту ціни товару є обставиною, яка в силу статті 533 Цивільного кодексу України надає право позивачу визначати вартість поставленого товару, яка підлягає оплаті відповідачем у гривнях, виходячи з офіційного курсу валюти еквіваленту -Євро до гривні на день платежу, який визначено п. 4.2. Договору- 45 днів з моменту поставки.

Винятком зі цього правила, наведеною статтею зазначено лише встановлення договором або законодавством іншого порядку визначення ціни.

З умов Договору не вбачається встановлення сторонами іншого, ніж передбачений ч. 2 статті 533 Цивільного кодексу України порядку визначення гривневої ціни, виходячи з передбаченої договором іноземної валюти грошового еквіваленту.

Представник відповідача в судовому засіданні підтвердив зазначену обставину.

Законодавством також не передбачено відповідного іншого порядку визначення ціни.

Отже, за змістом норми ч. 2 статті 533 Цивільного кодексу України, встановлення в Договорі грошового еквіваленту гривневої ціни за відсутності іншого, ніж передбачений цією нормою порядку визначення гривневої ціни є достатньою підставою для коригування позивачем гривневої ціни, виходячи з офіційного курсу валюти еквіваленту -Євро до гривні на день платежу, у зв`язку з чим умова Договору, зазначена в пункті 3.2. і сформульована як "може змінюватися" передбачає наявність згоди обох сторін на таку зміну, не суперечать положенням зазначеної норми Закону та визначає можливість зміни ціни в разі зміни курсу валюти еквіваленту. Одночасно в пункті 3.5 Договору сторони узгодили обовязок покупця (відповідача) самостійно перерахувати належну до оплату ціну відповідно до положень пунктів 3.2.,3.3., 3.4. Договору в повному обсязі, тобто відповідно до зміни курсу валюти еквіваленту, що фактично і було здійснено, з огляду на додані накладні та рахунки та інші первинні документи.

З наведених норм законодавства та умов Договору вбачається, що встановлений Договором грошовий еквівалент гривневої ціни товару та визначена на його основі різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти еквіваленту за різних валютних курсів (курсова різниця), є складовими елементами вже визначеної гривневої ціни Договору на встановлений п. 4.2. Договору момент платежу.

Отже, сума доплати, на яку збільшилася вартість товару в результаті відповідного перерахунку ціни з урахуванням зміни курсу валюти еквіваленту (курсова різниця), входить до гривневої ціни Договору (вартості товару) і зазначення її сторонами в Актах узгодження ціни не є зміною ціни Договору (вартості поставленого товару) та строку її оплати.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно з ч. 1 статті 626 Цивільного Кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Зазначена в Актах узгодження ціни сума доплати відповідає розміру, на який збільшилась вартість товару у звязку із зміною курсу валюти еквіваленту на день платежу, тобто курсовій різниці.Сторони підтверджують, що визначення суми доплати в Актах обумовлено саме зазначеною обставиною зміни курсу валюти еквіваленту, а не будь-якими іншими обставинами.

Відповідач стверджує, що складання таких Актів спрямовано на дотримання вимог податкового та фінансового законодавства, а саме зазначає, що сторони на виконання пунктів 44.1, статті 44, п. 192.1. ст. 192 Податкового Кодексу України та статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» вчинили дії, спрямовані на коригування податкових зобовязань та податкового кредиту, у звязку з відповідним коригуванням вартості товару через зміну курсу валюти еквіваленту, які полягали у складанні первинних бухгалтерських документів(Актів узгодження ціни), які фіксують здійснення відповідних господарських операцій, а тому Акти не породжують цивільних прав та обовязків сторін.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що складання Актів узгодження ціни не є угодою сторін про встановлення нової ціни, або нових правовідносин,оскільки волевиявлення сторін спрямоване на обрахування, у звязку з передбаченими Договором обставинами (зміни курсу валюти еквіваленту на певний момент платежу), відповідно до положень ч. 2 статті 533 Цивільного кодексу України та розділу 3 Договору, валютної різниці, як елементу вже встановленої умовами Договору ціни.

Оскільки стронами не було змінено ціну товару та строк її оплати, відповідні строки оплати вартості партій поставленого позивачем за Договором товару настали згідно з п. 4.2. Договору після закінчення 45 днів з дат поставки товару, зазначених у видаткових накладних.Ці строки правомірно обраховані позивачем в позовній заяві, у звязку з чим висновок господарського суду першої інстанції про ненастання таких строків на час подання позовної заяви не відповідає обставинам справи та суперечить чинному законодавству.

Посилання господарського суду першої інстанції на ч. 2 статті 530 Цивільного кодексу України є безпідставним не тільки з огляду на те, що строк оплати товару встановлено в п. 4.2. Договору та сторонами не змінювався, а враховуючи також те, що навіть у випадку невизначення у договорі поставки такого строку, він встановлений спеціальною нормою статті 692 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зазначена правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною в постанові від 19.08.2014 р. у справі № 925/1332/13.

В цій постанові зазначено, що зі змісту норми статті 692 Цивільного кодексу України вбачається, що за загальним правилом, обовязок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

Тобто строк оплати товару у правовідносинах, які виникли з поставки товару встановлюється за правилами спеціальної норми статті 692 Цивільного кодексу України, з урахуванням умов Договору.

Разом з тим, відповідач до відзиву на позов додав докази часткової сплати нарахованої до стягнення основної заборгованості (курсової різниці), а саме на суму 550 000 грн.(а.с. 143-153):

- платіжне доручення від 23.09.2016 р. № 1596 на суму 50 000 грн.(а.с. 143);

- платіжне доручення від 30.09.2016 р. № 1621 від 30.09.2016 р. на суму 50 000 грн. (а.с. 144);

- платіжне доручення від 10.10.2016 р. № 1705 на суму 70 000 грн. (а.с. 145);

- платіжне доручення від 18.10.2016 р. № 1762 - на суму 50 000 грн.(а.с. 146);

- платіжне доручення від 26.10.2016 р. № 1825 на суму 35 000 грн.(а.с. 147);

- платіжне доручення від 03.11.2016 р. № 1887 на суму 75 000 грн.( а.с. 148);

- платіжне доручення від 14.11.2016 р. № 2029 від 14.11.2016 р. на суму 125 000 грн.(а.с. 150);

З нведеного вбачається, що із заявленої позивачем до стягнення суми основного боргу -884277,78 грн., відповідачем на час подання позову 26.09.2016 р. (дата подання позову підтверджується відбитком штемпеля пошти на конверті, в якому позовну заяву позивачем здано на пошту для надсилання господарському суду першої інстанції згідно зі ст. 91 ГПК України а.с. 54) сплачено 50 000 грн., а після подання позову до прийняття рішення -500 000 грн.

Позивач підтвердив зазначені платежі в поданому ним розрахунку боргу станом на 09.12.2016 р. 294277,78 грн. (а.с. 152), в апеляційній скарзі та в судовому засіданні.

Зазначений розрахунок боргу не є заявою про зменшення суми позовних вимог, поданою в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не містить відповідного прохання до суду, а тому позовні вимоги залишились незмінними.

Відповідно до п 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

В пункті 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розяснено, що припинення провадження у справі на підставі норми п. 1-1 статті 80 ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 884277,78 грн. основного боргу підлягають задоволенню частково, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 294277 грн. 78 коп. основного боргу, в частині стягнення 500 000 грн. провадження у справі підлягає припиненню, а в частині стягнення 50 000 грн. основного боргу позов задоволенню не підлягає.

Позов про стягнення 881545,85 грн. пені та 66345,99 грн. 3% річних, 227956,99 грн. інфляційних втрат підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як було наведено вище, на виконання умов Договору позивач поставив відповідачеві, а останній прийняв зазначений в рахунках та Специфікаціях товар, а саме:

-відповідно до рахунку № 464400 від 27.08.2015 р. товар на загальну суму 3205700,17 грн., що підтверджується підписаною сторонами та скріпленою їх печатками видатковою накладною №474674 від 15.10.2015 р. на зазначену суму;

- відповідно до рахунку № 464423 від 27.08.2015 р. товар на загальну суму 1413978,91 грн., що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими їх печатками видатковою накладною №472974 від 14.11.2015 р. на суму 1251316,56 грн. та видатковою накладною № 474644 на суму 162662,35 грн.

Відповідно до п. 4.2. Договору відповідач -покупець зобов'язаний здійснити остаточний розрахунок вартості отриманого товару протягом 45 календарних днів з моменту передачі товару покупцеві, яким є момент підписання відповідної видаткової накладної, а саме:

-за видатковою накладною № 474674 від 15.10.2015 р. на суму 3205700,17 грн. по 29.11.2015 р. включно;

-за видатковою накладною № 472974 від 30.09.2015 р. на суму 1251316,56 грн. до 14.11.2015 р. включно;

-за видатковою накладною № 474644 від 15.10.2015 р. на суму 162662,35 грн. до 29.11.2015 р. включно.

Позивач зазначив, що боржник свої зобов'язання з оплати поставленого товару виконав з порушенням передбаченого п. 4.2. Договору строку, у зв`язку з чим нарахував на цю суму за відповідні періоди прострочення, зазначені в розрахунку суми позову пеню в сумі 881545,85 гр.на підставі п. 6.2 Договору та на підставі ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України 66345,99 грн. 3% річних та 227 956,99 грн. інфляційних втрат.

Факт здійснення відповідачем оплат поставленого товару із порушенням встановленого п. 4.2. Договору строку підтверджується копіями карток рахунку (а.с. 30,31) та платіжних доручень (а.с. 112-124) та не заперечується відповідачем, проте останній не вважає це простроченням, безпідставно посилаючись на узгодження сторонами нової договірної ціни без узгодження строку її оплати та настання його лише 27.09.2016 р.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач здійснив оплату поставленого товару за рахунками №№ 464400,464423 та відповідними видатковими накладними з порушенням встановленого п 4.2. Договору строку, він є боржником, який прострочив виконання зазначеного грошового зобовязання

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у розі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконане.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню, в розмірі, що встановлюється за згодою сторін та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що у випадку порушення строків оплати товару покупець на вимогу постачальника сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, від неоплаченої суми за кожний день прострочення.

Позивач правомірно, у відповідності до п. 6.2. Договору та зазначеними нормами нарахував до стягнення пеню в розмірі 881 545,85 грн. за відповідні періоди прострочення, зазначені в тексті позовної заяви в розрахунку суми пені.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач правомірно на підставі зазначеної статті нарахував відповідачеві до стягнення 66345,99 грн. 3% річних, 227956,99 грн. інфляційних втрат за відповідні періоди прострочення, зазначені в тексті позовної заяви в розрахунках 3% річних та інфляційних втрат.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. 99, п. 2,3 ст. 103, п.2, 4 ч. 1 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 13.12.2016 р. у справі № 922/3300/16 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Призма Електрик» (, адреса: 61007, м. Харків, пр. Касіора, буд. 91, п/р 6743 в ПАТ «Укрсоцбанк», МФО 300023) на користь Приватного підприємства «Науково-виробнича фірма "VD MAIS" (, адреса: 03061, м. Київ, п/р № 3898 в Укрексімбанку, МФО 322313) 294277 грн. 78 коп. основного боргу, 881545 грн. 85 коп. пені, 66345 грн. 99 коп. 3% річних , 227956 грн. 99 коп. інфляційних, 22028 грн. 82 коп. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та 24232 грн. 30 коп. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.Наказ доручити видати господарському суду Харківської області.

В частині вимог про стягнення 500 000 грн. боргу припинити провадження у справі.

В іншій частині позову відмовити.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційній інстанції Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Пушай В.І.

Суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Барбашова С.В.