ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2017 справа № 905/2954/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: від третьої особи-1: від третьої особи-2: ОСОБА_4, за довіреністю; не зявився; не зявився; не зявився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуСлужби автомобільних доріг у Донецькій області, м. Покровськ, Донецька область
на рішення Господарського суду Донецької області
від21.12.2016 (підписано 23.12.2016)
у справі№ 905/2954/16 (суддя Ю.С. Мельниченко)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком", м. Маріуполь, Донецька область
доСлужби автомобільних доріг у Донецькій області, м. Покровськ, Донецька область
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача1. Державного агентства автомобільних доріг України, м. Київ; 2. Управління Державної казначейської служби України у м. Покровську Донецької області, м. Покровськ, Донецька область
простягнення 1 538 330,50 грн.
В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року до господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком", м. Маріуполь, Донецька область (Позивач) із позовом до Служби автомобільних доріг у Донецькій області, м. Покровськ, Донецька область (Відповідач) про стягнення заборгованості за договором про закупівлю робіт за державні кошти №2-236 від 24.11.2011 у розмірі 1 120 899,88 грн., пені у розмірі 204 003,77 грн., 3% річних у розмірі 28 467,76 грн., інфляційних втрат у розмірі 58 969,11 грн., а разом у сумі 1 412 340,52 грн.

Позивачем у суді першої інстанції в порядку ст. 22 ГПК України було збільшено розмір позовних вимог, остаточно просив стягнути заборгованість з оплати виконаних робіт на підставі договору №2-236 від 24.11.2011 в розмірі 1 220 899,88 грн., пеню в розмірі 222 203,78 грн., 3% річних в сумі 31 007,51 грн. та інфляційні втрати в сумі 64 219,33 грн., а всього: 1 538 330 грн. 50 коп. Зазначені вимоги розглянуті господарським судом.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 01.12.2016 до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача було залучено Державне агентство автомобільних доріг України, м. Київ та Управління Державної казначейської служби України у м. Покровську Донецької області, м. Покровськ, Донецька область.

Рішенням господарського суду Донецької області від 21.12.2016 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача основну заборгованість в сумі 1 220 899,88 грн., пеню в сумі 222 203,78 грн., 3%річних в сумі 31 007,51 грн., інфляційні втрати в сумі 43 913,29 грн. та витрати по оплаті судового збору в сумі 22 770,37 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено

Відповідач, не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати в частині стягнення пені в сумі 222 203,78 грн., 3% річних в сумі 31 007,51 грн., інфляційних втрат в сумі 43 913,29 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального права України.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на те, що з огляду на приписи п. 4.1 Договору, враховуючи, що бюджетне фінансування було відсутнє, то відсутні підстави до нарахування та стягнення штрафних санкцій.

Відповідач, крім того, наголошує, що судом першої інстанції не враховано, що обставини, які стали причиною прострочення оплати, виникли не з вини Служби автомобільних доріг.

Представник позивача вважав рішення суду законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, але через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи у відсутності його представника.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином.

У звязку з викладеним судова колегія вважає за можливе розглянути скаргу за наявними в справі матеріалами без представників відповідача та третіх осіб, що не скористалися своїм правом на участь у судовому засіданні апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.11.2011 між сторонами був укладений договір про закупівлю робіт за державні кошти №2-236 (далі Договір), відповідно до умов п. 1.1 якого (в редакції Додаткової угоди від 31.12.2015 до Договору) позивач зобовязався протягом 2011-2016 років виконати роботи з реконструкції автомобільної дороги Знамянка-Луганськ-Ізварине, км 414+046 415+446, а відповідач прийняти і оплатити такі роботи.

Відповідно до п.10.1 Договору (в редакції Додаткової угоди від 31.12.2015 до Договору), він набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2016. Строк дії договору та виконання зобовязання щодо виконання робіт можуть бути продовжені у разі виникнення моментально підтверджених обєктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі форс-мажорних обставин, затримки фінансування витрат відповідача за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної у договорі.

Згідно до п. 3.1 Договору, його ціна становить 60 547 148,00 грн., в т.ч.: ПДВ 10 091 191,00 грн.

Відповідно до п. 4.1 Договору, розрахунки проводяться шляхом оплати відповідачем протягом 20 банківських днів, при наявності коштів на бюджетних рахунках, після підписання сторонами акта прийняття виконаних будівельних робіт (ф.КБ-2в). Пунктом 4.2 Договору встановлено, що до акта прийняття виконаних робіт додається довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (ф. КБ-3).

Пунктом 5.1. Договору (в редакції Додаткової угоди від 31.12.2015 до Договору), строк виконання робіт визначено до 31.12.2016.

На виконання умов Договору позивачем в грудні 2013 року були проведені роботи з реконструкції автомобільної дороги Знамянка-Луганськ-Ізварине, км 414+046 415+446 на загальну суму 1 220 899,88 грн., на підтвердження чого останнім було надано акти від 28.12.2015 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року №1214/1 на суму 1 158 373,20 грн., № 1214/2 на суму 21 792,04 грн., № 1214/3 на суму 14 072,66, № 1214/4 на суму 7 456,51 грн. та 1214/5 на суму19 205,47 грн. та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат № 1214/1-5 від 28.12.2015 на суму 1 220 899,88 грн., які підписані представниками сторін та скріплені печатками (а.с. 6-27, т. 2).

Крім того, позивачем надано податкову накладну №11 від 02.10.2015, що є підтвердженням здійснення господарської операції позивача формування податкового кредиту відповідно до вимог Податкового кодексу України.

Зазначені обставини також встановлені постановою Донецького окружного адміністративного суду у справі №805/120/16-а від 17.05.2016, яка набрала законної сили, зокрема, щодо факту підписання відповідачем та скріплення його печаткою актів виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт в тому числі за Договором про закупівлю робіт за державні кошти №2-236 від 24.11.2011.

Згідно до ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Проте свої зобовязання з оплати за виконані роботи у визначений умовами Договору строк відповідач не виконав, доказів оплати не надав.

Через невиконання відповідачем своїх договірних обовязків у останнього перед позивачем утворилась сума заборгованості в розмірі 1 220 899,88 грн., доказів оплати якої суду не надано.

За таких підстав висновок суду першої інстанції про стягнення суми заборгованості в розмірі 1 220 899,88 грн. є вірним.

У звязку з невиконанням відповідачем свого зобовязання по оплаті виконаних робіт позивачем нарахована пеня в сумі 222 203,78 грн. за період з 23.11.2015 по 23.05.2016.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п.7.3 Договору, за необґрунтовану затримку або відмовлення від прийняття робіт, оплати виконаних робіт, відповідач сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка в день від вартості неоплачених або не прийнятих робіт за кожний день прострочення.

За змістом п. 6 ст.232 ГК України вказано, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судова колегія, дослідивши зроблений судом розрахунок пені в сумі 222 203,78 грн. (з урахуванням неможливості виходу за межі позовних вимог) на підставі п. 7.3 Договору та ст. 231 Господарського кодексу України, вважає його вірним.

Крім того позивачем заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 31 007,51 грн. за період з 23.11.2015 по 26.09.2016 та інфляційних в розмірі 64 219,33 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням того, що судом першої інстанції вірно визначений строк виконання зобов'язання за Договором (27.01.2016), судова колегія також вважає вірним рішення в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 31 007,51 грн. та інфляційних в розмірі 43 913,29 грн.

Заперечуючи проти стягнення з відповідача на користь позивача пені, 3% річних та інфляційних, відповідач зазначає, що з огляду на приписи п. 4.1 Договору, враховуючи, що бюджетне призначення було відсутнє, він не міг виконати зобовязання за Договором, відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Відповідач, наголошує, що судом першої інстанції не враховано, що обставини, які стали причиною прострочення оплати, виникли не з його вини, а внаслідок протиправних дій третьої особи-2, через те, що саме останнім було відмовлено відповідачу у реєстрації фінансових зобовязань та застосовано до нього захід впливу у вигляді попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства щодо реєстрації фінансових зобовязань № 40 від 29.12.2015.

Разом з тим, встановлення порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України не змінює обов'язку відповідача щодо оплати виконаних робіт за Договором.

В апеляційній скарзі відповідач також зазначає, що з огляду на приписи п.4.1 Договору, враховуючи, що бюджетне фінансування було відсутнє, то відсутні підстави до нарахування та стягнення штрафних санкцій.

Зазначене твердження спростовується наступним.

Згідно з п.1.3 Положення про Службу автомобільних доріг у Донецькій області, служба є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Відповідно до п. 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України №01-06/374/2013 від 18.02.2013 "Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України)", відсутність фінансування не може бути підставою для звільнення замовника від обов'язку оплати відповідних робіт, оскільки в разі відсутності коштів для оплати замовник був вправі та мав фактичну можливість призупинити виконання умов договору з моменту виявлення відсутності коштів для оплати робіт, а не приймати їх результати.

Згідно з частиною першої статті 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Враховуючи викладене, відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання.

Аналогійна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 11/446 від 15.05.2012.

Крім того, судова колегія не приймає до уваги твердження відповідача щодо вчинення ним всіх заходів щодо запобігання прострочення виконання грошового зобовязання, оскільки факт звернення відповідача до Донецького окружного адміністративного суду, яким він свої доводи обґрунтовує, стосується лише оспорювання притягнення його до відповідальності у вигляді попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства щодо реєстрації фінансового зобовязання, проте ці дії не направлені на виконання саме спірного зобовязання.

На вимогу ухвали судової колегії від 13.02.2017 щодо зясування причин підписання акту виконаних в 2013 році робіт лише наприкінці 2015 року відповідачем надані пояснення, що саме через відсутність фінансування відповідач вважав неможливим прийняти виконаний позивачем в 2013 році обсяг робіт.

Отже судова колегія вважає таким, що порушене право позивача на отримання оплати за виконані роботи на підставі вищезазначеного Договору, а отже погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності в матеріалах справи доказів здійснення всіх залежних від відповідача заходів щодо належного виконання зобов'язання за Договором та відсутності підстав до звільнення відповідача від відповідальності за прострочення виконання грошового зобовязання.

Будь-яких порушень норм процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 21.12.2016 року у справі № 905/2954/16 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

З урахуванням того, що сплата судового збору для відповідача при поданні ним апеляційної скарги була відстрочена до прийняття постанови по справі, з урахуванням результату розгляду справи, судова колегія вважає за необхідне покласти судові витрати по справі за подання апеляційної скарги на відповідача, стягнувши їх до Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Донецькій області, м. Покровськ, Донецька область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 21.12.2016 року у справі № 905/2954/16 залишити без змін.

Стягнути зі Служби автомобільних доріг у Донецькій області (, місцезнаходження: 85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Поштова, буд. 20) на користь Державного бюджету України витрати зі сплати судового збору у сумі 25 382,46 грн.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді: О.О. Радіонова

ОСОБА_3