РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2017Справа №910/19937/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Снек Експорт»

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет»

2. Приватного підприємства «Український інформаційний центр екологічних

технологій експертизи та аудиту»

про стягнення 912 050,00 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Чумак О. В. - по дов. № б/н від 05.01.2017

від відповідача-1 Вітович О. Я. - по дов. № 20/09/16-В від 20.09.2016

від відповідача-2 не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Снек Експорт» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» 902 050,00 грн.; про стягнення з Приватного підприємства «Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту» 10 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва № 910/19937/15 від 06.10.2015 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду № 910/19937/15 від 27.01.2016 рішення Господарського суду міста Києва № 910/19937/15 від 06.10.2015 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України № 910/19937/15 від 26.04.2016 рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2016 у справі № 910/19937/15 скасовано, справу передано до Господарського суду міста Києва на новий розгляд.

Рішенням Господарського суду міста Києва № 910/19937/15 від 03.08.2016 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Снек Експорт» задоволено в повному обсязі та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Снек Експорт» основний борг у розмірі 902 050,00 грн., судовий збір у розмірі 18 241,00 грн. та судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 10 944,60 грн., а також стягнуто з Приватного підприємства «Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Снек Експорт» заборгованість у розмірі 10 000,00 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду № 910/19937/15 від 17.10.2016 рішення Господарського суду міста Києва № 910/19937/15 від 03.08.2016 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України № 910/19937/15 від 29.11.2016 рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.10.2016 у справі № 910/19937/15 скасовано, справу передано до Господарського суду міста Києва на новий розгляд.

Матеріали справи № 910/19937/158 були отримані Господарським судом міста Києва 02.12.2016 та згідно автоматизованої системи документообігу суду передані на новий розгляд судді Домнічевій І. О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2016 справу № 910/19937/15 призначено до розгляду на 10.01.2017.

Розпорядженням В.о. Керівника апарату Господарського суду міста Києва від 27.12.2016 за № 04-23/2759 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, призначено проведення повторного автоматизованого розподілу даної справи (у зв'язку із звільненням судді Домнічевої І.О.), за результатом проведення якого справа № 910/19937/15 передана на розгляд судді Сіваковій В.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2016 справу № 910/19937/15 призначено до розгляду на 26.01.2017.

Відповідач-1 у поданому 04.01.2017 до відділу діловодства суду відзиві проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що договір є укладеним про що свідчать дії сторін, спрямовані на виконання договірних зобов'язань. Факт виконання маркетингових досліджень саме на підставі укладеного договору та направлення підготовлених за їх наслідками маркетингових звітів додатково підтверджується висновком № ГО-3468 від 04.10.2015 Дніпропетровської торгово-промислової палати. Вважає, що висновок ТПП є належним та допустимими доказом, а послуги були надані у повній відповідності із умовами договору. Вважає, що права позивача не порушено.

Позивачем 25.01.2017 до відділу діловодства суду подано заяву про зміну підстави позову, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 902 050,00 грн. посилаючись на те, що договір є неукладеним, оскільки сторонами не узгоджено таку істотну умову договору як предмет. Зазначає, що в додатку № 3 до договору мали б бути визначені об'єм, вартість та вимоги до якості послуг. Будь-які інші умови даного договору та додатки до нього цих вимог не визначають, що позбавляє можливості встановити, що предмет міг би бути встановлений будь-яким інтим чином, ніж в додатку № 3. Даний документ був підписаний сторонами в якості примірнику незаповненим, тобто без зазначення переліку, об'єму та вартості послуг. Але, під час розгляду даної справи з боку відповідача-1 був поданий інший примірник зазначеного додатку № 3, в якому шариковою ручкою в порожній таблиці були написані цифри, які на думку відповідача-1 свідчать про погодження замовником (позивачем) найменування послуг.

Позивачем 25.01.2017 до відділу діловодства суду подано пояснення, в яких зазначає, що кошти відповідач-1 зобов'язаний повернути позивачу на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України. Вважає, що висновок Дніпропетровської торгово-промислової палати не є належним доказом.

Відповідачем-1 26.01.2017 до відділу діловодства суду подано заява про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

В судовому засіданні 26.01.2017 відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 09.02.2017.

Відповідачем-1 07.02.2017 до відділу діловодства суду подано заперечення на подані позивачем пояснення та заяву про зміну підстав позову.

08.02.2017 до суду від позивача надійшли заперечення, в яких зазначає, що поданий відповідачем-1 висновок Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 214/215-17 від 24.01.2017 не є належним доказом, оскільки він отриманий поза рамками судового розгляду справи.

В судовому засіданні 09.02.2017 відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 21.02.2017.

Позивачем в судовому засіданні 21.02.2017 подано клопотання про продовження строку вирішення спору у справі № 910/19937/15 на 15 днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2017 продовжено строк вирішення спору у справі № 910/19937/15 на 15 днів.

В судовому засіданні 21.02.2017 відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 02.03.2017.

01.03.2017 від позивача до суду надійшла заява про відмову від позову в частині стягнення з Приватного підприємства «Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту» 10 000,00 грн.

01.03.2017 від позивача до суду надійшла заява про зміну підстав позову, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 902 050,00 грн. посилаючись на те, що договір є неукладеним, оскільки сторонами не узгоджено таку істотну умову договору як предмет. Оскільки договір не укладено то сплачена грошова сума є авансом, який підлягає поверненню відповідачем-1 на підставі ст. 570 Цивільного кодексу України.

Подана позивачем 01.03.2017 заява про зміну підстав позову не приймається судом до розгляду, з огляду на наступне

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет абопідставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно з п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК.

Заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК), відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування у передбаченому ГПК порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи - формуляру (протоколу) судового засідання від 09.02.2017, суд в судовому засіданні вже заслухав позовні вимоги позивача та виступ відповідача-1. Вказане свідчить про те, що суд розпочав розгляд спору по суті, з урахуванням підстав позову, що ґрунтуються на неукладеності договору та наявності підстав для повернення коштів згідно ст. 1212 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, суд не приймає до розгляду заяву позивача про зміну підстав позову.

Відповідач-2 в судове засідання 02.03.2017 не з'явився, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідача-2 повідомлений про розгляд справи належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення за № 518, 260, 851, 602.

Відповідно до ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

В судовому засіданні 02.03.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача-1, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Як зазначалось вище постановою Вищого господарського суду України від 29.11.2016 рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.10.2016 у справі № 910/19937/15 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Скасовуючи рішення попередніх інстанцій та передаючи справу на новий розгляд, колегія суддів Вищого господарського суду України вказала, що судами попередніх інстанцій залишено поза увагою те, що на спірні правовідносини поширюється дія ч. 8 ст. 181 Господарського кодексу України та відповідно не з'ясовано чи міг такий договір визнаватись припиненим; не встановлено наявності взаємозв'язку договору поруки з договором, за умови коли факт укладення договору належним чином не з'ясовано; також не надано правової оцінки висновку Дніпропетровської торгово-промислової палати № ГО-3468 від 05.10.2015.

За змістом ст. 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

01.01.2014 між Товариства з обмеженою відповідальністю «Снек Експорт» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» (виконавець) укладено договір про надання маркетингових послуг № 35816 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору виконавець зобов'язується надати замовнику послуги, а замовник зобов'язується прийняти належно надані виконавцем послуги та оплатити їх на умовах та в порядку, зазначених в даному договорі.

Спір виник в зв'язку з тим, що на думку позивача сторонами не досягнуто згоди з такої істотної умови договору як предмет, а тому договір є неукладеним, що є підставою для стягнення сплачених ним коштів в порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі відмовитись від позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України відмова позивача від позову викладається в адресованій господарському суду письмовій заяві, що долучається до матеріалів справи. Ця заява підписується позивачем.

Згідно до ч. 2 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України до прийняття відмови позивача від позову суд перевіряє чи є повноваження на вчинення цих дій у представників сторін.

Позивачем заява про часткову відмову від позову подана за підписом представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Чумак О.В., який має повноваження на вчинення відповідних дій згідно довіреності № б/н від 05.01.2017.

Стаття 80 Господарського процесуального кодексу України містить вичерпний перелік підстав з яких господарський суд припиняє провадження у справі.

Припинення провадження у справі - це форма завершення справи, яке зумовлене передбаченими законом обставинами, які повністю відкидають можливість судочинства.

Відповідно до п. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Судом роз'яснено позивачу наслідки відмови позивача від позову.

Розглянувши заяву позивача про часткову відмову від позову, суд відзначає, що відмова позивача від позову в частині стягнення з Приватного підприємства «Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту» 10 000,00 грн. не суперечить діючому законодавству України та приймається судом, що у відповідності до п. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України тягне за собою припинення провадження у справі в цій частині.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Загальний порядок укладення, зміни і розірвання цивільно-правових договорів врегульовано Главою 53 Цивільного кодексу України. Порядок укладення, зміни і розірвання господарських договорів встановлено Главою 20 Господарського кодексу України

Пунктом 7 ст. 179 Господарського кодексу України визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до пункту 3.2 договору попередня оплата на кожний звітний період, в якому надавалися послуги згідно з додатками до цього договору, здійснюються замовником на підставі рахунку в безготівковій формі на поточний рахунок виконавця до останнього числа кожного звітного періоду.

Відповідачем-1 з посиланням на договір був виставлений позивачу рахунок № 537 від 13.01.2014 на оплату маркетингових послуг на загальну суму 922 050,00 грн.

Позивач платіжними дорученнями № 10141 від 27.01.2016 та № 10151 від 29.01.2014 (з посиланням в призначенні платежу на рахунок № 537 від 13.01.2014 та договір) повністю перерахував відповідачу-1 оплату за послуги у загальному розмірі 922 050,00 грн.

Відповідно до п. 1.2 договору перелік і види послуг, які виконавець надає замовнику, вказуються в додатку № 1 (таблиця №1) до цього договору, який є його невід'ємною частиною. Замовник замовляє, а виконавець зобов'язується надати послуги з переліку послуг, вказаних у додатку № 1 (таблиця № 1), в обсязі, протягом строку і на умовах, зазначених у додатках до цього договору, які являється його невід'ємною частиною.

Згідно з п. 3.1 договору вартість послуг вказується в доповненнях до даного договору, які є його невід'ємною частиною. Звітним періодом за даним договором є 1 календарний місяць.

Згідно додатку № 1 до договору сторони погодили перелік послуг, що можуть бути надані у межах правочину, та їх вартість, зокрема, до таких послуг відносяться:

1. визначення об'ємів продажу товарів в торговельних точках у кількісному виразі, що приймають участь у дослідженні у звітний період;

2. визначення об'ємів продажу товарів в торговельних точках у грошовому виразі, що приймають участь у дослідженні у звітний період;

3. визначення залишків продукції в магазинах, що приймають участь у дослідженні;

4. визначення відносної динаміки продажу продукції постачальника у торговельній мережі;

5. визначення середньодобових продажів продукції постачальника через одну торговельну точку;

6. надання інформації по кожній окремій точці: код найменування магазину, адреса, розмір торговельної площі, кількість кас, робочі дні та часи, дата відкриття, всі зміни, пов'язані з відкриттям та закриттям магазинів;

7. проведення кількісного маркетингового дослідження у форматі польового анкетування (закриті питання);

8. проведення кількісного маркетингового дослідження у форматі польового анкетування (відкриті питання);

9. проведення телефонного опитування респондентів;

10. проведення моніторингу по збільшенню кількості фейсів товарної позиції в розрізі торговельних точок;

11. обробка результатів маркетингового дослідження та надання звіту;

12. проведення фокус-груп;

13. надання інформації щодо роздрібних цін у роздрібних торгових точках;

14. дослідження ставлення споживачів до видів реклами різних товарних груп;

15. дослідження факторів вибору торговельної точки та покупки різних товарних груп;

16. дослідження ставлення покупців до найменування товарних марок;

17. дослідження ставлення покупців до упаковки товарів;

18. On-line опитування споживачів на підставі розробленої анкети з фіксованою кількістю питань;

19. CAPI-опитування з використанням анкети з фіксованою кількістю питань.

Згідно з п. 4.1. договору по завершенню надання передбачених цим договором щомісячних послуг виконавець передає замовнику акти здачі-приймання наданих послуг у двох примірниках, підписаних уповноваженою особою виконавця та скріплених печаткою виконавця. Замовник протягом 7 (семи) робочих днів з моменту отримання актів здачі-приймання наданих послуг, що підтверджується або підписом її уповноваженого представника в журналі реєстрації видачі актів здачі-приймання наданих послуг, актів звірки та іншої кореспонденції виконавця або повідомленням про вручення поштового відправлення замовнику, але не пізніше 25-го числа місяця, наступного за звітним періодом, зобов'язаний підписати обидва примірники акту здачі-приймання наданих послуг та один екземпляр повернути виконавцю. В разі безпідставної відмови від підписання актів здачі-приймання наданих послуг протягом зазначеного строку, послуги вважаються наданими виконавцем замовнику в повному обсязі та належної якості.

Позивач зазначає, що він отримав підписані зі сторони відповідача-1 акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг) за січень 2014 року № 00605 від 31.01.2014 на суму 835 970,00 грн. та за лютий 2014 року № 024004 від 28.02.2014 на суму 97 040,00 грн., на які надав виконавцю письмові відмови від підписання вказаних актів, оформлені листами № 27-СЄ від 27.03.2014 та № 32-СЄ від 04.04.2014, з тих підстав, що сторони не узгодили перелік послуг, послуги у спірний звітний період не замовлялись. Позивач вважає, що за відсутності узгодженості послуг (предмету договору) договір є неукладеним.

Відповідач-1 в свою чергу зазначає, що позивач підписав додаток № 3 від 01.01.2014 до договору, в якому обрав певні послуги з переліку, наведеного у додатку № 1 до договору, чим погодив перелік належних до надання послуг; на виконання погоджених сторонами умов співробітництва, виконавець здійснив декілька маркетингових досліджень у січні та лютому 2014 року, за результатами яких склав відповідні маркетингові звіти та акти виконаних робіт № 00605 від 31.01.2014 та № 024004 від 28.02.2014, які направив на адресу замовника.

Відповідно ч. 1 до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов'язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Дослідивши наявні у матеріалах справи два примірники додатку № 3 від 01.01.2014 до договору № 35816 від 01.01.2014, суд з'ясував, що у примірнику додатку № 3 від 01.01.2014 до договору, наданого суду позивачем, у пункті 1 у графі «Найменування послуг», відсутні порядкові номери послуг, що містяться у переліку послуг за договором, наведеним у додатку № 1 до договору, та які повинні були вноситись замовником у відповідну графу.

Натомість у примірнику додатку № 3 від 01.01.2014 до договору, наданому відповідачем-1 графа «Найменування послуг» заповнена та в ній зазначені номери 2, 4, 7, 8, 9, 12 згідно з додатком № 1 до договору.

Оскільки примірники додатку № 3 до договору, надані сторонами, відрізняються один від одного, вони не є належними та допустимими доказами погодження сторонами кількості та вартості послуг.

Разом, з цим судом враховано, що додаток № 1 до договору містить перелік послуг та вартість одиниці послуги, що можуть надаватись у межах правочину та їх вартість.

Слід відзначити, що загальна вартість наданих робіт за актами № 00605 від 31.01.2014 та № 024004 від 28.02.2014 становить 933 010,00 грн. та незначно перевищує суму виставленого позивачем рахунку на суму 922 050,00 грн.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В матеріалах справи міститься висновок експерта № ГО-3468 від 04.10.2015, складений експертом Дніпропетровської торгово-промислової палати за замовленням ТОВ «АТБ-маркет», в якому проведено дослідження звітів про проведені маркетингові дослідження та встановлено, що виконані маркетингові дослідження та підготовлені на їх підставі маркетингові звіти відповідають роботам (послугам), вказаним в акті здачі-приймання робіт (надання послуг) № 00605 від 31.01.2014 та акті здачі-приймання робіт (надання послуг) № 024004 від 28.02.2014.

Відповідно до п. 2 ст. 11 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень є обов'язковими для застосування на всій території України.

Судом приймається до уваги висновок № ГО-3468 від 04.10.2015 Дніпропетровської торгово-промислової палати, як доказ у відповідності до ст.ст. 32,34 Господарського процесуального кодексу України.

Також в матеріалах справи наявний висновок Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 214/215-17 від 24.01.2017 яким встановлено, що в об'ємі наданих документів бухгалтерського обліку (ТОВ «АТБ-маркет») підтверджується відповідність найменування послуг, які надані згідно актів здачі-приймання-робіт (надання послуг) № 006005 від 31.01.2014 на суму 835 970,00 грн. та № 024004 від 28.02.2014 на суму 97 040,00 грн. послугам, які передбачені договором № 35816 від 01.01.2014 про надання маркетингових послуг.

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Пункт 1 статті 902 Цивільного кодексу України встановлює, що виконавець повинен надати послугу особисто.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України передбачений обов'язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Тобто, обов'язковою підставою для здійснення замовником свого обов'язку щодо оплати послуг є надання цих послуг.

Позивачем доказів в підтвердження не надання відповідачем-1 послуг за актами не подано.

Частина 8 ст. 181 Господарського кодексу України визначає, що у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Згідно з п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.5.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами.

Дії сторін (виставлення виконавцем рахунку, оплата рахунку замовником, надання послуг) свідчать, що фактично договір є укладеним.

Відповідно до п. 8.3 договору він набирає сили з моменту підписання повноважними представниками сторін та діє протягом дванадцяти місяців.

Пунктом 8.9. договору сторони узгодили, що у випадку, якщо не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії даного договору ні одна із сторін не заявить про його закінчення, то даний договір вважається пролонгованим на той же строк і на тих же умовах.

Позивач з посиланням на п. 8.9 договору звернувся до відповідача-1 з листом б/н від 01.12.2014, в якому повідомив про припинення договору та відмову від продовження строку дії договору на наступний термін. Даний лист надіслано відповідачу-1 01.12.2014, що підтверджується поштовою квитанцією № 0368 від 01.12.2014 та описом вкладення у цінний лист від 01.12.2014, що є вчиненням дій на підтвердження визнання позивачем укладеності договору.

Оскільки договір є укладеним, то позивач правомірно звернувся до відповідача про його припинення по закінченню строку його дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Так, 20.01.2014 між Товариства з обмеженою відповідальністю «Снек Експорт» (кредитор) та Приватним підприємством «Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту» (поручитель) було укладено договір поруки, за змістом п. 1.1 якого поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед кредитором на суму не більше 20 000,00 грн. за виконання ТОВ «АТБ-маркет» своїх зобов'язань, які виникли на підставі договору про надання маркетингових послуг № 35816 від 01.01.2014.

Пунктом 3.1 даного договору передбачено, що поручитель та ТОВ «АТБ-маркет» несуть солідарну відповідальність перед кредитором за виконання зобов'язань по основному договору, з врахуванням вимог чинного законодавства.

Позивач листом № 55-СЄ від 04.06.2013 звернувся до відповідача-2 з вимогою повернення суми попередньої оплати в розмірі 20 000,00 грн., оскільки послуги не надано та відповідачем-1 не виконано зобов'язання з повернення попередньої оплати.

Відповідач-2 листом № 10/06 від 09.06.2015 повідомив позивача про те, що перерахує 10 000,00 грн., що і було в подальшому здійснено, що підтверджується банківською випискою від 15.06.2015.

Отже, договір поруки укладено на забезпечення часткового виконання зобов'язань відповідачем-1 на підставі укладеного (діючого) між позивачем та відповідачем-1 договору.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Позивач просить стягнути грошові кошти як безпідставно набуті.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що сплачені ним кошти в розмірі 902 050,00 грн. є безпідставно набутими відповідачем-1, оскільки сплачені на підставі укладеного договору, який не визнаний в установленому законодавством порядку недійсним. Більше того, судом встановлено виконання договору.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Суд вважає позовні вимоги з підстав, які заявлено, необґрунтованими, недоведеними, тому у задоволенні позову про стягнення з відповідача-1 грошових коштів в розмірі 902 050,00 грн. слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 80, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Провадження у справі в частині стягнення 10 000,00 грн. припинити.

2. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 10.03.2017.

СуддяВ.В.Сівакова