ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2017 року Справа № 904/8019/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чимбар Л.В. (доповідач),

суддів: Антонік С.Г., Іванов О.Г.,

Секретар судового засідання Манчік О.О.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №б/н від 27.09.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 представник, довіреність №510 від 18.10.2016 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2016 року у справі №904/8019/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Дніпро

про стягнення 18 869 грн. 51 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2016р. у справі № 904/8019/15 (суддя Рудовська І.О.) позов задоволено. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 17583,78 грн.- заборгованості, 879,18 грн.- пені, 181,10 грн.- інфляційних втрат, 225,45 грн. - 3 % річних, 1378,00 грн.- судового збору.

Не погодившись з даним рішенням, відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, як прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначив, що рішення було винесено господарським судом без повідомлення про судове засідання відповідача.

Також скаржник зауважив, що, оскільки позивачем йому не було надано рахунок на оплату, то строк виконання зобов'язання не настав, а тому відсутнє прострочення зобов'язання.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні 06.03.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.2013 р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (орендар) укладений Договір оренди нежитлового приміщення від 01.07.2013 р. (надалі - Договір), за умов п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування частину нежитлового приміщення, без передачі майнових прав, загальною площею 75, кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до п. 3.1. Договору сума орендної плати за термінове платне користування нерухомим майном (далі по тексту - майно), складає 5700 грн. 00 коп. за місяць.

Згідно п. 3.2. Договору орендна плата вноситься орендарем на розрахунковий рахунок щомісячно в строк не пізніше 10 числа наступного місяця та не залежить від результатів господарської діяльності орендаря.

Пунктом 5.2.3. Договору передбачено те, що орендар зобов'язаний в строки, встановлені Договором, вносить орендну плату.

Позивачем було виставлено відповідачу рахунки на оплату оренди на загальну суму 17583,78 грн. (а.с. 16), які були залишені відповідачем без оплати, що і стало підставою для звернення з позовом до суду.

Крім основної заборгованості, позивач просив стягнути 879,18 грн.- пені, 181,10 грн.- інфляційних втрат, 225,45 грн. - 3 % річних.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що позовні вимоги про стягнення основної заборгованості, пені, інфляційних втрат та 3% річних відповідають умовам договору та діючому законодавству.

Апеляційний суд погоджується з висновком господарського суду про необхідність стягнення заборгованості по орендній сплаті за квітень 2016р. та 25 днів травня 2016р., однак розмір стягнення колегія суддів вважає за необхідне зменшити, виходячи з наступного.

В позовній заяві позивач визначив суму боргу з орендної плати в розмірі: за квітень - 9712,91грн. та травень - 7870,87грн., але розрахунків і доказів розміру нарахованої орендної плати згідно п.3.3. договору оренди, не надав.

В апеляційній інстанції представник відповідача посилалась на сплату відповідачем орендної плати в розмірі 5700,00, як це визначено в п.3,1. Договору оренди, без коригування на індекс інфляції (а.с.83).

Пунктом 3,1. Договору оренди сума орендної плати визначена в розмірі 5700,00грн. за місяць, тому апеляційний суд зобов'язав представника позивача зробити перерахунок суми боргу, а також пені, 3% річних та інфляційних втрат, виходячи з розміру орендної плати, яка передбачена п.3.1. договору або надати докази розміру сплаченої орендної плати за попередні місяці.

Позивачем на вимогу суду було надано перерахунок суми боргу у відповідності до умов договору.

Вказаний розрахунок підтверджує наявний за відповідачем борг зі сплати орендних платежів в сумі 10300,00грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача 17583,78 грн. основного боргу, на підставі чого вважає, що рішення господарського суду в цій частині підлягає скасуванню, а позов задоволенню частково, в сумі 10300,00грн.

Оскільки вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат та 3%річних є похідними від основної заборгованості, рішення господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача 879,18 грн.- пені, 181,10 грн.- інфляційних втрат, 225,45 грн. - 3 % річних також підлягає скасуванню. А позов в цій частині задоволенню частково, з урахуванням наступного розрахунку:

Пеня за період з 11.05.2016р. по 12.09.2016р. складає 285,00грн., за період з 11.06.2016р. по 12.09.2016р. складає 229,36гшрн., всього 514,36грн.

3% річних за період прострочення з 11.05.2016р. по 12.09.2016р. складає 58,40грн.; за період прострочення з 11.06.2016р. по 12.09.2016р. складає 35,44грн., всього 93,84грн.

Як передбачено п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 р. № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права", сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки індекс інфляції у червні, липні та серпні був менше одиниці, інфляційні втрати відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення було винесено господарським судом без повідомлення відповідача про час та місце судового засідання, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки згідно роздруківки з офіційного сайту Укрпошти а.с.114), ухвала про призначення справи до розгляду на 18.10.2016р. була отримана ОСОБА_3 особисто, що є належним доказом повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Також необґрунтовані доводи апеляційної скарги про те, що, оскільки позивачем не було надано відповідачу рахунок на оплату, то строк виконання зобов'язання не настав, а тому відсутнє прострочення зобов'язання. Згідно п. 3.2. договору орендна плата вноситься орендарем на розрахунковий рахунок орендодавця кожного місяця в строк не пізніше 10 числа наступного місяця.

Посилання представника відповідача в судовому засіданні апеляційного суду на те, що відповідач сплатила орендну плату за квітень та частину травня необґрунтовані, вони протирічать доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не підтверджені письмовими доказами.

Посилання на податкові документи такими доказами слугувати не можуть.

Враховуючи наведені вище норми права та фактичні обставини даної справи, колегія суддів вважає, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2016р. скасуванню частково через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2016 року у справі №904/8019/15 скасувати частково, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 10300,00 грн.- заборгованості, 514,36 грн.- пені, 93,84 грн.- 3 % річних, 1378,00 грн. - судового збору.

В решті позову відмовити.»

Видачу відповідних наказів доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий Л.О. Чимбар

Суддя С.Г. Антонік

Суддя О.Г. Іванов

Постанова виготовлена в повному обсязі 13.03.17 року.