ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2017 року Справа № 904/9529/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кощеєва І.М. (доповідач),

суддів: Кузнецова В.О., Чус О.В.

секретар судового засідання Ковзиков В.Ю.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник ( дов. від 03.01.2017 р. № 01-01/17 )

від відповідача: ОСОБА_2 представник ( дов. від 10.06.2016 р. № 0535 )

розглянувши у відкритому судому засіданні апеляційну скаргу

Приватного підприємства "Агропром 2008"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2016 р. у справі

за позовом Приватного підприємства "Агропром 2008",

м. Перещепине Дніпропетровської області

до Приватного підприємства "Стратос-Центр",

м. Новомосковськ Дніпропетровської області

про стягнення 668 567,02 грн

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Агропром 2008" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Стратос-Центр" про стягнення 678 951,02 грн. збитків у вигляді неотриманого доходу.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2016 р. ( суддя Воронько В. Д. ) у справі № 904/9529/16 в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що Позивач належним чином не довів спричинення йому збитків у вигляді неотриманого прибутку та їх розмір.

Не погодившись з вказаним рішенням Приватне підприємство "Агропром 2008" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на його невідповідність вимогам чинного законодавства, просить рішення господарського суду Дніпропетровської області по справі № 904/9529/16 від 26.12.2016 р. - скасувати повністю. Прийняти нове рішення, яким позов Приватного підприємства «Агропром 2008» задовольнити в повному обсязі. Стягнути з Приватного підприємства «Стратос-Центр» збитків у розмірі 678 951,02 грн., що складаються: з суми недоотриманого доходу (упущеної вигоди) - 668 567 грн. 02 коп., витрат на правову допомогу - 10 000, витрат понесених на отримання довідки про вартість соняшника в сумі - 384 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 10 178 грн. 52 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції, витрати по сплаті судового збору у розмірі 11 196 грн. 38 коп. за подачу апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги Приватне підприємство "Агропром 2008" зазначає на те, що висновки місцевого господарського суду про відсутність підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивача збитків є помилковим і ґрунтується на припущеннях, що є недопустимим. Позивач здійснює підприємницьку діяльність для отримання прибутку, а тому йому достатньо довести факт того, що саме через неотриманий соняшник, йому довелося купувати новий товар та продавати його вже за іншою ціною, що Позивачем і було доведено, надавши копії Договорів поставки з клієнтами, які були укладенні в грудні 2014 року, а в подальшому і в 2015 році та 2016 році, адже законодавством не встановлено жодних обмежень щодо перепродажу товару, для отримання прибутку у підприємницькій діяльності. Звернувшись до господарського суду з позовною заявою про стягнення збитків ( не отриманого доходу ), Позивач виходив з реальних підстав для такого звернення та документального підтвердження своїх вимог щодо Відповідача. Так, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.08.2015 р. у справі № 904/5341/15 було встановлено порушення Відповідачем умов Договору та одностороння відмова від виконання зобовязань здійснити поставку товару за Договором. Якби, Відповідач виконав свій обовязок щодо поставки соняшника, згідно строків указаних у спірному Договорі, то Позивач зміг би його реалізувати за цінами встановленими на грудень 2014 року 6 000,00 грн. за тону, яка підтверджується наданими Позивачем договорами на поставку соняшника № 15/12 від 15.12.2014 р. укладеними між Позивачем та СФГ «Жук» ( поставка соняшника в кількості 45 т. за піною 6 000 грн. на суму 270 000 грн.); СФГ «Ярослава» ( поставка соняшника в кількості 76,667 т. за ціною 6 000 грн. на суму 460 000 грн. ), але Відповідач поставки соняшника в 2014 році не здійснив. Отже, укладаючи договір поставки соняшника з Відповідачем, Позивач розраховував купити соняшник по низькій ціні з послідуючою реалізацією його, в період найвищого попиту, по іншій більш високій ціні, та отримати дохід від різниці у вартості. Тому, в підтвердження фактів упущеної вигоди Позивачем для суду було надано копії Договорів поставки, укладених між Позивачем та контрагентами, саме у період з грудня 2014 р. по 2016 р., предметом яких була поставка соняшника, що підтверджує наявність реальної можливості у Позивача отримати дохід, а також збитків, яких зазнав Позивач, оскільки, він був вимушений купувати новий товар (соняшник) по іншій ціні, які відрізняється від вартості товару на день укладання Договору поставки з Відповідачем, ця різниця і є матеріальними збитками, у вигляді упущеної вигоди, яких зазнав Позивач.

У відзиві на апеляційну скаргу, Відповідач просить суд рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що Позивачем у своєму позові належним чином не доведено та не обґрунтовано понесені ним збитки у вигляді упущеної вигоди внаслідок неправомірних дій Відповідача, натомість зазначено про бажання отримання ним максимально бажаного прибутку. Разом з тим, Позивачем не додано до позову жодних доказів на підтвердження його реальної можливості отримання доходів від реалізації конкретним субєктам господарювання насіння соняшника за іншою більш високою ціною в конкретний період часу ( з 27.05.2016 р. по 03.06.2016 р. ).

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача ОСОБА_3 у складі колегії суддів: Кузнецова В.О., Чус О.В.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.01.2017 р. у справі № 904/9529/16, апеляційну скаргу прийнято до розгляду. Розгляд справи призначено на 02.02.2017 р.

Згідно поданого Відповідачем клопотання здійснювалося фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності з абз.7 ст.81-1 ГПК України.

За клопотанням представника Відповідача, по справі оголошувалася перерва з 02.02.2017 р. по 16 02.2017 р.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.02.2017 р. у справі № 904/9529/16, розгляд апеляційної скарги відкладено на 09.03.2017 р.

У судовому засіданні проведеному 09.03.2017 р. оголошені вступна та резолютивна частини постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.03.2014 р. між Приватним підприємством "Агропром 2008" ( Покупець ) та Приватним підприємством "Стратос-Центр" (Постачальник) укладений Договір № 12014 поставки сільськогосподарської продукції, за умов п. 1.1 якого Постачальник зобовязується в порядку і на умовах, визначених цим Договором, передати у власність Покупцеві продукцію, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити цю продукцію.

Під продукцією в цьому Договорі розуміється передбачена в специфікаціях до Договору сільськогосподарська продукція власного виробництва ( п. 1.2. Договору).

07.03.2014 р. сторонами підписано специфікацію № 1 до Договору, відповідно до якої Постачальник зобовязувався в 4 кварталі 2014 р. поставити Покупецеві соняшник в кількості 85,713896 тон по ціні 3 500 грн. 00 коп. на суму 300 000 грн. 00 коп.

На виконання умов Договору, 11.03.2014 р. та 13.03.2014 р. Покупцем на підставі рахунку на оплату № 2 від 07.03.2014 р. перераховані Постачальнику на умовах попередньої оплати кошти за соняшник у загальній сумі 300 000 грн. 00 коп.

Умовами Специфікації № 1 до Договору передбачено, що товар повинен бути поставлений протягом 4 кварталу 2014р. ( тобто в період з 01.10.2014 р. по 31.12.2014 р. включно ).

Покупець виконав умови Договору в частині оплати товару у повному обсязі.

Постачальником поставка товару у встановлені Договором строки не здійснена, тобто порушено умови Договору, які узгоджено сторонами в Специфікації № 1 до Договору.

Вищенаведені обставини були встановлені рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.08.2015 р. по справі № 904/5341/15 в якій брали участь ті самі сторони і відповідно до ст. 35 ГПК України не повинні доводитися знов при вирішенні цієї справи.

Вказаним рішенням господарського суду зобов'язано приватне підприємство "Стратос-Центр" передати приватному підприємству "Агропром 2008" соняшник в кількості 85,713896 тон по ціні 3 500,00 грн. на суму 300 000,00 грн.

У зв'язку з відсутністю у Відповідача стягуваного товару, Позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області із заявою про зміну способу та порядку виконання рішення суду господарського суду Дніпропетровської області від 11.08.2015 р.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2016 р. по справі № 904/5341/15 задоволено заяву приватного підприємства "Агропром 2008" про зміну способу та порядку виконання рішення суду господарського суду Дніпропетровської області від 11.08.2015 р., суд ухвалив стягнути з Відповідача на користь приватного підприємства "Агропром 2008" - 300 000,00 грн вартості соняшника в кількості 85,713896 тон по ціні 3 500,00 грн.

13.09.2016 р. Відповідач здійснив перерахування Позивачеві суми у розмірі 300 000,00 грн.

У зв'язку з не поставкою Відповідачем соняшника, за твердженням Позивача, останньому були спричинені збитки, які пов'язані з тим, що Позивач не отримав доходи, який він міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене, а також витрати, які він поніс у зв'язку з відновленням свого порушеного права. Обгрунтовуючи спричинення збитків Позивач зазначає, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.08.2015 р. у справі № 904/5341/15 було встановлено порушення Відповідачем умов договору та одностороннє відмова від виконання зобов'язань здійснити поставку товару за договором.

Позивач вважає, що Відповідач зобов'язаний відшкодувати йому упущену ним вигоду в розмірі, яка визначається як різниця між доходом, отриманим від реалізації товару, що знаходиться у власності та розпорядженні Відповідача, незважаючи на невиконання Відповідачем зобов'язання по його поставці, на отримання якого від Відповідача він розраховував.

Так, Позивач згідно установчих документів є підприємницьким товариством мета якого полягає в отриманні прибутку. Основним видом господарської діяльності є оптова торгівля сільськогосподарською продукцією.

За твердженням Позивача, укладаючи з Відповідачем спірний договір поставки соняшника на умовах попередньої оплати з відстроченням поставки, Приватне підприємство "Агропром 2008" розраховувало купити соняшник по низькій ціні з послідуючим продажем його, в період найвищого попиту, по іншій більш високій ціні, та отримати дохід від різниці у вартості товару.

Для оцінки збитків, яких було завдано Відповідачем, Позивач 01.06.2016 р. звернувся до Дніпропетровської торгово-промислової палати із заявою про надання інформації про ціну за 1 тонну соняшника станом на 01.06.2016 р. За отримання даної інформації Позивач сплатив грошові кошти у сумі 384 грн., що підтверджується платіжним дорученням №0.0.564028646.1 від 08.06.2016 р. За даним запитом 09.06.2016 р. Дніпропетровською торгово-промисловою палатою було надано відповідь за № 103 3/07-24 відповідно до якої вартість 1 тони насіння соняшникового в період з 27.05.2016 р. по 03.06.2016 р. складала 11 300 грн.

За твердженням Позивача, відповідно до специфікації № 1 договору № 12014 поставки сільськогосподарської продукції від 07.03.2014 р. Відповідач зобов'язувався в 4 кварталі 2014 року поставити Позивачеві соняшник в кількості 85,713896 тон по ціні 3 500,00 грн. на суму 300 000 грн. Оскільки на сьогоднішній день вартість соняшника значно виросла, а Приватне підприємство "Агропром 2008" не отримало свій товар, останне мусить купувати новий товар по іншій ціні, яка відрізняється від вартості товару на день укладання договору № 12014 поставки сільськогосподарської продукції з Відповідачем, що спричинило матеріальні збитки Позивачу, які розраховані наступним чином: 13.09.2016 р. Відповідачем сплачено - 300 000,00 грн. ( вартість 85,713896 тон соняшника станом на 07.03.2014 р. - дата укладення договору поставки ). Станом на 09.06.2016 вартість 85,713896 тон соняшника складає 968 567,02 грн. (85,713896 тон соняшника Х на 11 300 грн. - вартість 1 тони насіння соняшникового в період з 27.05.2016 р. по 03.06.2016 р.).

Таким чином, предметом спору є вимоги Позивача про відшкодування Відповідачем збитків ( доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене), що є різницею між вартістю товару на день укладення договору та вартістю товару на час звернення до суду з Позовом, що становить 668 567,02 грн.

Місцевий господарський суд оскаржуваним рішенням у даній справі відмовив Позивачу у задоволені вимог, пославшись на ті обставини, що Позивач належним чином не довів спричинення йому збитків у вигляді неотриманого прибутку та їх розмір. Так, Позивачем не надано документів, які б підтверджували факти укладання у 2014 році договорів поставки купівлі-продажу з покупцями, предметом яких мало бути насіння, яке він мав отримати від Відповідача, оскільки якщо Позивач предявляє вимогу про відшкодування упущеної вигоди він має надати документи, що підтверджують наявність упущеної вигоди. Крім того, Позивачем не наведені заходи, вжиті кредитором заходи щодо їх одержання, згідно з ч. 4 ст. 623 ЦК України. Також, суд не сприйняв як безспірний довід твердження Позивача, що у разі отримання від Відповідача товару він реалізував би його за більш високою ціною і отримав прибуток у вигляді різниці цін, оскільки неможливо абсолютно чітко передбачити коли і за якою ціною можна було реалізувати насіння, Позивач посилається на вартість насіння у червні 2016 року, але невідомо де воно зберігалось би такий тривалий час, чи не втратило б свої харчові якості, не виключається можливість знищення насіння гризунами чи вплив інших негативних факторів. У разі реалізації товару у 2015 році його вартість була значно меншою, що також впливає на розмір можливого прибутку, але визначення цього є неможливим.

Апеляційний господарський суд вважає такий висновок місцевого господарського суду обґрунтованим у звязку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За договором поставки продавець ( постачальник ), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк ( строки ) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму ( ст. 712 ЦКУкраїни ).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

У вирішенні спорів про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди суди повинні дослідити, чи могли такі збитки бути реально понесені кредитором та чи вживав кредитор заходів щодо їх відшкодування ( п. 3 оглядового листа Вищого Господарського суду України від 14.01.2014 р. № 01-06/20/2014 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків" ).

Як правильно зазначив суд першої інстанції, Позивачем не надано документів, які б підтверджували факти укладання у 2014 році договорів поставки купівлі-продажу з покупцями, предметом яких мало бути насіння, яке він мав отримати від Відповідача.

Надані Позивачем копій договорів поставки № 001/06 від 15.06.2016 р. та № 04/07 від 04.07.2016 р. в підтвердження наявності факту упущеної вигоди, у яких Позивач є покупцем не повязані з договором поставки сільськогосподарської продукції № 12014 від 07.03.2014 р., укладеним між ПП "Агропром 2008" ПП "Стратос-Центр", а свідчать лише про здійснення Позивачем господарської діяльності з придбання насіння соняшника.

Враховуючи кількість насіння для продажу та рік його врожаю, передбачених договорами: купівлі-продажу № 78306 від 07.09.2016 р. ( Позивач виступає продавцем 300 тон насіння соняшника врожаю 2016 року за ціною 10 500 грн. за 1 тону ); купівлі-продажу № 78306 від 07.09.2016 р. ( Позивач виступає продавцем 300 тон насіння соняшника врожаю 2016 року за ціною 10 500 грн. за 1 тону ), суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність жодної пов'язаності цих договорів з договором № 12014 від 07.03.2014 р., укладеним між сторонами. Крім того, вказані два договори були укладені після того, як державним виконавцем при виконанні рішення суду у справі № 904/5341/15 про зобов'язання Відповідача передати Позивачу насіння соняшника було встановлено відсутність товару та постановою від 12.04.2016 р. повернуто виконавчий документ без виконання.

Наявність лише розміру упущеної вигоди, без обґрунтування реальної можливості її отримання, не є підставою для задоволення вимоги про стягнення упущеної вигоди. Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, реальності збитків (у тому числі упущеної вигоди), причинного звязку між протиправною поведінкою боржника та збитками, і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Крім доказування самого вартісного характеру втраченої вигоди, додатково необхідно обґрунтувати за допомогою відповідних засобів доказування причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та не отриманими доходами ( прибутком ), зазначити ( з відповідним документальним підтвердженням ) на заходи, вжиті Позивачем щодо одержання доходів, обґрунтувати ( з документальним підтвердженням ) з яких міркувань виходив Позивач, при визначенні розміру упущеної вигоди.

Таким чином, Позивач не довів спричинення йому збитків у вигляді неотриманого прибутку та їх розмір, в звязку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи приписи чинного законодавства та встановлені обставини справи, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, а доводи викладені в апеляційній скарзі колегія суддів вважає непереконливими та такими, що не відповідають приписам законодавства та спростовуються встановленим судом першої інстанції обставинами справи.

Керуючись ст. ст. 101 - 103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агропром 2008" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2016 року у справі № 904/9529/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Постанова складена у повному обсязі 13.03.2017 року

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя О.В. Чус