номер провадження справи 28/16/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2017 Справа № 908/349/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Автодистриб'юшн КАРГО ПАРТС" (02222, м. Київ, вул. Закревського, 16)

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1

про стягнення 71752,26 грн.

Суддя Федорова О.В.

Представники сторін:

від позивача: Будіянський О.С. (довіреність б/н від 09.12.2016 р.);

від відповідача: не з'явився;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області звернулося товариство з обмеженою відповідальністю "Автодистриб'юшн КАРГО ПАРТС" з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за поставлений товар в сумі 62 795,58 грн., пені в сумі 4 518,29 грн., інфляційного збільшення суми боргу 2 415,17 грн. та 12% річних в сумі 2 023,22 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що в порушення зобов'язань за договором поставки №3684-08/2016 від 11.04.2016 р. відповідач не оплатив поставлений йому позивачем товар, заборгованість складає 62 795,58 грн., яку позивач просить стягнути. Також позивач просить стягнути нараховані на суму боргу пеню за період з 13.11.2016 р. по 14.02.2017 р. в сумі 4 518,29 грн., 12% річних в сумі 2 023,22 грн. та інфляційні втрати в сумі 65 210,75 грн., які нараховані за період з 09.11.2016 р. по 14.02.2017 р.

Позов заявлено на підставі ст. ст. 526, 610, 611, 625, 692 Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 21.02.2017 р. порушено провадження у справі № 908/349/17, присвоєно справі номер провадження 28/16/16, судове засідання призначене на 20.03.2017 р.

В судовому засіданні 20.03.2017 р. був присутній тільки представник позивача, який підтримав заявлені позовні вимоги.

На час проведення судового засідання відповідач не надав відзиву на позов, не направив у судове засідання свого представника, не повідомив причин неявки.

Про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений ухвалою суду від 21.02.2107 р., яка надсилалась за адресою відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_1. Відповідач не перебуває в процесі припинення, що підтверджується витягом з цього реєстру.

Копію ухвали від 21.02.2107 р. відповідач отримав 13.03.2017 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Таким чином, відповідач був завчасно належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак не скористався своїм правом на судовий захист.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Суд дійшов висновку, що розгляд справи можливий за наявними у справі матеріалами без присутності представника відповідача.

Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу та закінчений в судовому засіданні 20.03.2017 р. оголошенням вступної та резолютивної частин рішення.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

11.04.2016 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Автодистриб'юшн КАРГО ПАРТС" (постачальник, позивач) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (покупець, відповідач) укладено договір поставки №3684-08/2016.

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставляти покупцю визначені цим договором запчастини та експлуатаційні матеріали (далі - «товар»), а також виконувати шиномонтажні послуги. Покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, приймати товар та оплачувати його.

Сторони погодили в пунктах 1.2, 1.3 договору, що номенклатура, найменування, одиниця виміру, походження товару, загальна кількість, ціна за одиницю товару, що підлягає поставці за цим договором, термін та умови поставки визначаються у рахунках-фактурах та товарних накладних або інших передбачених чинним законодавством документах на товар, які є невід'ємною частиною договору та остаточно узгоджуються сторонами на кожну окрему партію товару. Загальна сума договору складає суму ціни товару, вказану у видаткових накладних протягом дії договору.

За умовами п. 2.1 договору погодження сторонами кількості, номенклатури, асортименту та ціни товару відбувається за їх взаємною згодою шляхом переговорів та фіксується в рахунках на оплату або в накладних про відвантаження, що являються невід'ємними складовими даного договору, без складання специфікацій. Покупець, підписуючи документ про відвантаження (накладна, товарно-транспортна накладна) виявляє згоду на прийняття товару відповідно до попередньої домовленості із постачальником та позбавляється права заявляти претензії щодо невідповідності поставленого товару за кількістю, номенклатурою, асортиментом, ціною попередній домовленості із постачальником. Уповноважуючи певну особу на прийняття товару від постачальника покупець автоматично уповноважує таку особу підписувати відповідні товарно-супровідні документи на товар.

Пунктом 2.3 договору встановлено, що товар за домовленістю сторін продається на умовах попередньої оплати або на умовах відстрочення платежу. У разі продажу товару на умовах відстрочення платежу, термін відстрочення платежу зазначається у накладній. У разі відстрочення платежу товар має бути сплачений не пізніше останнього дня відтермінування включно.

Ціни товару вважаються остаточно визначеними сторонами у видатковій накладній на момент постачання (передавання) партії товару (п. 2.4 договору).

У п. 3.1 договору визначено, що оплата згідно договору здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальнику. При здійсненні оплати покупець вказує наступні реквізити: номер та дату підписання договору, по якому відбувається поставка продукції з посиланням на виставлений постачальником рахунок-фактуру.

Пунктом 8.2 договору встановлено, що договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2016 року.

Відповідно до п. 8.4 договору, якщо протягом 1-го місяця до закінчення терміну дії даного договору жодна зі сторін не заявить про намір змінити його умови або припинити його дію, договір вважається продовженим на 1 календарний рік і так рік за роком.

Сторони не надали доказів припинення дії договору, отже, його умови є чинними на момент розгляду даної справи судом.

На виконання договору позивач поставив відповідачу обумовлений товар на загальну суму 62 795,58 грн., що підтверджується:

- рахунком №S та накладною №SI від 20.09.2016 р. на суму 14 100,06 грн. зі строком оплати до 11.10.2016 р.;

- рахунком №S та накладною №SІ від 23.09.2016 р. на суму 2588,22 грн. зі строком оплати до 07.10.2016 р.;

- рахунком №S та накладною №SІ від 03.10.2016 р. на суму 3328,80 грн. зі строком оплати до 17.10.2016 р.;

- рахунком №S та накладною №SІ від 03.10.2016 р. на суму 34,50 грн. зі строком оплати до 17.10.2016 р.;

- рахунком №S та накладною №SІ від 04.10.2106 р. на суму 408,78 грн. зі строком оплати 18.10.2016 р.;

- рахунком №S та накладною №SІ від 05.10.2016 р. на суму 1689,42 грн. зі строком оплати до 19.10.2016 р.;

- рахунком №S та накладною №SІ від 12.10.2016 р. на суму 1866,54 грн. зі строком оплати до 26.10.2016 р.;

- рахунком №S та накладною №SІ від 13.10.2016 р. на суму 68,22 грн. зі строком оплати до 27.10.2016 р.:

- рахунком №S та накладною №SІ від 19.10.2016 р. на суму 21243,00 грн. зі строком оплати до 18.11.2016 р.;

- рахунком №S та накладною №SІ від 21.10.2016 р. на суму 92,64 грн. зі строком оплати 04.11.2016 р.;

- рахунком №S та накладною №SІ від 26.10.2016 р. зі строком оплати до 09.11.2016 р.

Посилаючись на те, що поставлений товар на суму 62 795,58 грн. не оплачений, позивач звернувся до господарського суду з позовом у даній справі про стягнення з відповідача 62 795,58 грн. основного боргу, пені в сумі 4 518,29 грн., інфляційного збільшення суми боргу 2 415,17 грн. та 12% річних в сумі 2 023,22 грн.

Аналіз норм чинного законодавства та наданих матеріалів, дає суду можливість зробити висновки, що правовідносини сторін врегульовані договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України господарські зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні приписи містить стаття 193 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

В порушення умов пунктів 2.3, 3.1 договору відповідач не здійснив повну оплату поставленого товару у термін, вказаний у накладній. Остання накладна мала бути оплачена до 09.11.2016 р.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідач не надав доказів оплати заборгованості в сумі 62 795,58 грн. або обґрунтованих заперечень проти позову.

За таких обставин суд визнав позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 62 795,58 грн., яка і до цього часу не сплачена, законними та обґрунтованими.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В п. 5.3 договору сторони узгодили, що на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України у разі прострочення виконання грошового зобов'язання боржник, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також штраф у розмірі 12% річних від простроченої суми.

Позивач нарахував на суму заборгованості 12% річних за період з 09.11.2016 р. по 14.02.2016 р. в розмірі 2023,22 грн.

Зазначений розрахунок суд визнав невірним, оскільки позивач невірно визначив початок виникнення прострочення. Враховуючи те, що остання накладна мала бути оплачена до 09.11.2016 р., прострочення в межах заявленого періоду нарахування пені слід визначати з 10.11.2016 р.

За розрахунком суду від суми боргу 62 795,58 грн. за період з 10.11.2016 р. по 14.02.2017 р. (97 днів) 12% річних складають 1999,64 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. У стягненні 23,58 грн. - 12% річних суд відмовляє, оскільки їх нарахування суперечить законодавству.

Також позивач просить стягнути нараховані на суму боргу інфляційні втрати в сумі 2 415,17 грн. за період з 09.11.2016 р. по 14.02.2017 р.

В пунктах 3.1, 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» роз'яснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Розрахунок інфляційних втрат здійснений позивачем невірно, без урахування вищенаведених вимог законодавства та роз'яснення, оскільки інфляція розрахована позивачем з листопада 2016 року, а не з місяця, наступного за тим, в якому виникло прострочення. В зв'язку з цим суд здійснив перерахунок інфляційних втрат за період з грудня 2016 року по січень 2017 року (середній індекс 102%), що від суми боргу 62 795,58 грн. склало 1262,13 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 1262,13 грн. У стягненні інфляційних втрат в сумі 1153,04 грн., які нараховані необґрунтовано, суд відмовляє.

Крім того, позивач нарахував на суму боргу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 13.11.2016 р. по 14.02.2017р. в сумі 4 518,29 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що в разі простроченого платежу більше 3-х календарних днів, покупець сплачує пеню у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Строку нарахування пені в договорі не визначено, тому відповідно до приписів ч. 6 ст.231 Господарського кодексу України пеня може бути розрахована тільки за 6 місяців з дня виникнення прострочення.

Враховуючи те, що остання накладна мала бути плачена у строк до 09.11.2016 р., а прострочення оплати становить більше 3-х днів, позивач вірно визначив період нарахування пені з 13.11.2016 р. по 14.02.2017 р.

Пеня нарахована позивачем в межах шестимісячного терміну з дня виникнення прострочення.

Розрахунок пені судом перевірений. Вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 4 518,29 грн. визнані обґрунтованими.

Таким чином, позовні вимоги задовольняються судом частково.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Автодистриб'юшн КАРГО ПАРТС" (02222, м.Київ, вул. Закревського, 16, ідентифікаційний код 3714112) основний борг в розмірі 62 795,58 грн. (шістдесят дві тисячі сімсот дев'яносто п'ять грн. 58 коп.), пеню в сумі 4 518,29 грн. (чотири тисячі п'ятсот вісімнадцять грн. 29 коп.), 12% річних в сумі 1999,64 грн. (одна тисяча дев'ятсот дев'яносто дев'ять грн. 64 коп.), інфляційні втрати в сумі 1262,13 грн. (одна тисяча двісті шістдесят дві грн. 13 коп.) та витрати на оплату судового збору в розмірі 1573,76 грн. (одна тисяча п'ятсот сімдесят три грн. 76 коп.).

Видати наказ.

3. В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 22 березня 2017 р.

Суддя О.В. Федорова