ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 рокуСправа № 912/4802/16
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Колодій С.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 912/4802/16

за позовом: Державної екологічної інспекції у Кіровоградській області, м. Кропивницький

до відповідача: Державного підприємства "Оникіївське лісове господарство", Кіровоградська область, Маловисківський район, с. Оникієве

про стягнення 9 080,77 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 04-4/1329 від 24.01.2017;

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність № б/н від 24.02.2017.

Державна екологічна інспекція у Кіровоградській області звернулася до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою від 21.12.2016 р. № 04-4/2693 до державного підприємства "Оникіївське лісове господарство" про стягнення 9 080,77 грн. шкоди заподіяної внаслідок пошкодження дерев до ступеня припинення росту у кварталах 55 виділ 6 та 77 виділ 2/1 Тишківського лісництва, з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що обов'язки із забезпечення охорони, захисту лісових насаджень покладено саме на лісокористувачів, які й повинні нести відповідальність за невиконання та неналежне виконання зазначених обов"язків, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок та пошкодження дерев.

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області подану позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у даній справі.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву від 19.01.2017 р., за змістом якого позовні вимоги не визнає, так як останні не підтверджені та не обґрунтовані позивачем, а викладені доводи згідно акту перевірки № 9/11-226/16 не мають ніякого відношення щодо підтвердження суми позовних вимог та обґрунтування того, що саме Державне підприємство "Оникіївське лісове господарство" є відповідачем у даній справі. Крім того, вважає, що не встановлено ким саме та коли здійснено пошкодження, винні особи, які допустили вказані дії, що спричинило збитки у ході проведеної перевірки не встановлені. Також вважає, що з наявних матеріалів не вбачається, що саме дані порушення вчинені працівниками ДП "Оникіївське лісове господарство", останні не встановлені та до визначеної діючим законодавством відповідальності ніким не притягнуті, а отже винна особа не встановлена та як наслідок не встановлений відповідач.

Позивач в судовому засіданні 09.03.2017 р. підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити.

Відповідач заперечує проти позовних вимог і просить у позові відмовити.

Розглянувши подані матеріали, вислухавши представників сторін, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

В період з 12.10.2016 р. по 21.10.2016 р. державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції у Кіровоградській області було проведено планову перевірку Державного підприємства "Оникіївське лісове господарство" щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства та складено Акт перевірки № 9/11-226/16 (а.с. 10-13).

Відповідно до вказаного акту перевірки було виявлено порушення вимог природоохоронного законодавства, зокрема пошкодження до ступеня припинення росту дерев не призначених у рубку (за межами ділянки лісосік, що розроблялись) у кв. 55 в 6 (пошкоджено 11 дерев середнім діаметром в см 11,12,9,9,18,10,10,12,20,12,19) та у кв. 77 в 2/1 пошкоджено 4 дерева (середнім діаметром в см 14,14,16,34) Тишківського лісництва.

За результатами перевірки Державною екологічною інспекцією у Кіровоградській області винесено припис від 21.10.2016 р. № 9/11-226/16 з вимогою усунути порушення природоохоронного законодавства (а.с. 19).

25.10.2016 року старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Кіровоградської області начальника відділу екологічного контролю ПЗФ, рослинного та тваринного світу ОСОБА_3 складено розрахунок розміру шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження дерев до ступеня припинення росту дерев не призначених у рубку (за межами ділянки лісосік, що розроблялись) у кварталах 55 виділ 6 та 77 виділ 2/1 Тишківського лісництва ДП "Оникіївське лісове господарство". Розрахунок виконано по таксах для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 року № 665, додаток № 1 (а.с. 14).

Згідно розрахунку загальна сума заподіяної шкоди становить 9 080,77 грн.

Позивач звертався до відповідача з претензією № 09-8/2322 від 01.11.2016 з вимогою відшкодувати шкоду, заподіяну лісовому господарству внаслідок пошкодження дерев до ступеня припинення росту в Тишківському лісництві у сумі 9 080,77 грн. (а.с. 15).

Однак, відшкодування шкоди відповідач не здійснив.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об"єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3.1 Статуту Державне підприємство "Оникіївське лісове господарство" створено з метою ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів, ведення мисливського господарства, охорони, відтворення та раціонального використання державного мисливського фонду на території мисливських угідь, наданих у користування підприємству.

Відповідно до підпункту 3.2.7 пункту 3.2 Статуту предметом діяльності підприємства є забезпечення охорони лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу, порушень лісового законодавства.

За приписами статті 17 Лісового кодексу України, право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Таким чином, аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" ЛК України (Постанова Верховного Суду України від 21.01.2015 року у справі №6-224цс14).

Представником відповідача на виконання вимог ухвали суду надав картографічні матеріали лісовпорядкування, а також проект організації та розвитку лісового господарства ДП "Оникіївське лісове господарство" (а.с. 66-77).

Отже, постійним лісокористувачем земельних лісових ділянок, що стали предметом дослідження є ДП "Оникіївське лісове господарство".

Згідно статті 105 Лісового кодексу України особи винні у порушенні лісового законодавства, зокрема у: незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників, порушенні порядку заготівлі та вивезення деревини, порушенні інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, несуть встановлену законом дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до статті 107 цього кодексу підприємства, установи, організації і громадяни зобов"язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначеному законодавством України.

Стаття 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлює економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема, передбачає відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

У відповідності до приписів статей 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов"язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно - правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди втілено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відповідальності, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв"язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов"язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов"язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв"язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях або бездіяльності (діях або бездіяльності його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Господарський суд не погоджується з позицією відповідача, викладеної у відзиві на позовну заяву щодо відсутності підстав відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства з ДП "Оникіївське лісове господарства" по причині не доведення позивачем факту незаконної рубки дерев саме працівниками даного підприємства, а отже не встановлення винної особи.

У вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства у випадках встановлення контролюючими органами при проведенні перевірок дотримання природоохоронного законодавства на підвідомчій лісовому господарству території факту правопорушення, вчиненого невстановленими особами, судам необхідно виходити з того, що обов"язки із: забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень; дотримання правил і норм використання лісових ресурсів; ведення лісового господарства на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснення використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення, відповідно до статті 19 Лісового кодексу України, покладено на постійних лісокористувачів (пункт 6.1.2 роз"яснення Вищого арбітражного суду України від 27.06.2001 р. №02-5/744 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов"язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища").

Відповідно до статті 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" ліс, як природний ресурс загальнодержавного значення, підлягає державній охороні і регулюванню на всій території України.

Статтею 40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов"язкових екологічних вимог.

За приписами статей 63, 64, 86, 89, 90 Лісового кодексу України організація і забезпечення охорони і захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

Отже, у випадках встановлення контролюючими органами при проведенні перевірок дотримання вимог природоохоронного законодавства на підвідомчій лісовому господарству території факту незаконного вирубування дерев, вчиненого невстановленими особами, відповідальними особами за заподіяні державі збитки є постійні лісокористувачі, які в порушення лісового та природоохоронного законодавства не забезпечили охорону і збереження лісів від незаконних рубок.

Дана позиція знайшла своє підтвердження в постанові Вищого господарського суду України від 12.11.2014 р. по справі №914/1138/14.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач під час розгляду справи не довів суду, що він на виконання вимог лісового та природоохоронного законодавства забезпечив належну охорону і збереження лісу на підвідомчій території від незаконної вирубки, а також відсутність вини у такій бездіяльності його працівників.

За викладених обставин, господарський суд приходить до висновку, що за шкоду, заподіяну державі внаслідок незаконної вирубки дерев на підвідомчій лісовому господарству території, відповідач повинен нести деліктну відповідальність в повному обсязі.

Факт пошкодження до ступеня припинення росту дерев не призначених у рубку на підвідомчій відповідачеві території, внаслідок чого лісу завдано шкоду в загальній сумі 9 080,77 грн., підтверджено актом та розрахунком розміру шкоди, заподіяної лісу порушенням природоохоронного законодавства внаслідок пошкодження дерев до ступеня припинення росту, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665

„Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу".

Даний акт є чинним на час вирішення спору, відповідачем відомості, зазначені в акті, за допомогою належних і допустимих доказів не спростовані, контррозрахунок шкоди не подано, відтак, суд дійшов висновку, що він є належним і допустимим доказом в розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, відсутність складеного Державною екологічною інспекцію у Кіровоградській області протоколу про адміністративне правопорушення за порушення вимог природоохоронного законодавства не спростовує встановленого вказаним вище доказом факту незаконної рубки дерев невстановленими особами на земельній ділянці лісового фонду, охорону та захист якої зобов"язаний був забезпечити відповідач, як постійний лісокористувач.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем на адресу позивача були направлені заперечення до акту перевірки природоохоронного законодавства про охорону, використання та відтворення лісів від 28.10.2016 р. № 02-10/482, за змістом яких відповідач не надав заперечень щодо встановленого факту виявленого порушення вимог законодавства, а саме пошкодження до ступеня припинення росту дерев не призначених у рубку (пункт 6 акту).

Що стосується тверджень відповідача про неможливість проведення вирубки дерев без їх падіння, та як наслідок пошкодження інших дерев, не призначених у рубку, слід зазначити, що відповідач повинен оцінювати небезпеку щодо можливого падіння дерев, так як це передбачено пунктом 15.3.13 Правил охорони праці для працівників лісового господарства та лісової промисловості, затверджених наказом Держнаглядохоронпраці України від 13.07.2005 р. № 119.

Відповідно до пункту 15.3.13 вказаних Правил перед початком звалювальних робіт вальник лісу та помічник вальника зобов"язані оцінити небезпеку щодо можливого падіння зламаних гілок і верхівок із звалювального та стоячих поряд дерев; визначити напрямок безпечного звалювання кожного дерева; навкруги дерева в радіусі щонайменше 70 см врівень з землею вирубати чагарник, прибрати захаращеність, а в зимовий період також виконати вимогу підпункту 15.3.10.

Пунктом 15.3.14 передбачено, що звалювання дерев необхідно здійснювати на попередньо розрубану територію у бік напрямку вітру, нахилу дерева, розвитку крони або однобічного покриття її снігом (льодом), а під час проведення несуцільних рубок, прорубування просік та на початок розроблення пасіки - у просвіти між деревами.

Проте вимог щодо попередньої рубки дерев відповідач не проводив.

Згідно пункту 15.3.1 Правил звалювання дерев бензиномоторними пилками на усіх рубках лісу повинно виконуватися постійними працівниками, які пройшли необхідну професійну підготовку відповідно до вимог НПАОП 0.00-4.12-05, а також необхідні інструктажі на підприємстві, освоїли вимоги безпеки на лісосічних роботах.

Однак, відповідачем не надано доказів того, що ним було вжито всіх заходів щодо недопущення пошкоджень дерев не призначених у рубку.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

За встановлених обставин, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а отже підлягають задоволенню.

За приписами пункту 7 частини 3 статті 29 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 1 частини другої статті 67 1 цього Кодексу), зокрема, є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 69-1 Бюджетного кодексу України до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об"єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.

Отже стягнення шкоди має здійснюватись у відповідності до вищевказаних норм Бюджетного кодексу України.

Згідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин судовий збір підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 75, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства "Оникіївське лісове господарство" (26244, Кіровоградська область, Маловисківський район, с. Оникієве, вул. Лісгоспна, 4, ідентифікаційний код 00992208) до спеціального фонду Державного бюджету України 2 724,23 грн.; до спеціального фонду Кіровоградського обласного бюджету Кіровоградської обласної ради 1 816,15 грн. та на користь фонду охорони навколишнього природного середовища Тишківської сільської ради Добровеличківського району 4 540,38 грн., а також судовий збір в сумі 1378,00 грн. на користь Державної екологічної інспекції у Кіровоградській області.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно частиною 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Повне рішення складено 14.03.2017 р.

Суддя С.Б. Колодій