КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2017 р. Справа№ 910/20436/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

За участю представників:

від позивача: Волошинович О.П. - за дов.; Щудла А.М. - за дов.

від відповідача та третьої особи: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружня Пассаж»

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2016

у справі №910/20436/16 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружня Пассаж»

до Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «УБК «Євробуд»

про визнання договору поруки припиненим

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дружня Пассаж» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» (далі, відповідач або Банк) про визнання Договору поруки №318607-ДП1 від 12.03.2014 припиненим.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Договір поруки №318607-ДП1 від 12.03.2014 є припиненим на підставі частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України у зв'язку з тим, що Банк, пред'явивши 20.11.2015 до боржника вимогу про повне довгострокове погашення кредиту за договорами про надання траншу №115.44148/FW115.771 від 31.10.2013, №115.44185/FW115.771 від 31.10.2013, №115.44293/FW115.771 від 12.03.2014, змінив строк виконання основного зобов'язання, проте, вимоги до поручителя протягом 6 місяців не пред'явив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2016 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «УБК «Євробуд» (далі, третя особа).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.12.2016 у справі №910/20436/16 у позові відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не доведено наявності підстав для визнання поруки припиненою.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дружня Пассаж» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2016 у справі №910/20436/16 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржене рішення, неправильно застосував норми статті 559 Цивільного кодексу України та положення пункту 4.1. Договору поруки №318607-ДП1 від 12.03.2014.

Скаржник зазначає, що умови Договору поруки №318607-ДП1 від 12.03.2014 про його дію до припинення строку дії Рамкової угоди чи належного виконання сторонами зобов'язань за укладеними кредитними договорами означають, що цим договором не встановлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 Цивільного кодексу України, а тому, у даному випадку, підлягають застосуванню норми частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України.

Що ж до умови Договору поруки №318607-ДП1 від 12.03.2014 про право кредитора на пред'явлення вимоги поручителю про погашення заборгованості позичальника протягом 3 років з моменту виникнення існуючої на момент такої вимоги заборгованості позичальника, то, як зазначає апелянт, у даному випадку мова йде про право кредитора на пред'явлення вимоги про погашення лише простроченої заборгованості за кредитними договорами, а не вимоги про дострокове повернення наданих коштів в порядку статті 1049 Цивільного кодексу України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружня Пассаж» було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.01.2017 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 14.02.2017.

07.02.2017 відповідач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду заяву, у якій просив суд розглядати апеляційну скаргу за відсутності його представника, у задоволенні апеляційної скарги просив відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник третьої особи у судове засідання, призначене на 14.02.2017, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.02.2017 розгляд справи відкладено на 16.03.2017.

Представник відповідача 14.03.2017 подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Представник третьої особи у судове засідання знову не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Оскільки у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення відповідача та третьої особи про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштових відправлень та з огляду на те, що неявка їх представників не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідача та третьої особи.

Представники позивача у судових засіданнях підтримували доводи, викладені у апеляційній скарзі, просили її задовольнити, рішення суду скасувати, позов задовольнити повністю.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 31.10.2013 між Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» (Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УБК «Євробуд» (Позичальник) було укладено Рамкову угоду №FW115.771 (далі, Рамкова угода), відповідно до умов якої Кредитор зобов'язався здійснювати кредитування Позичальника у межах лімітів умов кредитування у порядку і на умовах, визначених Угодою та Кредитними договорами, а Позичальник зобов'язався належно виконати усі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов'язань, а також належно виконувати усі інші зобов'язання, передбачені Угодою та Кредитними договорами.

Згідно з пунктом 2.1. Рамкової угоди на її підставі встановлюються наступні ліміти умов кредитування Позичальника: ліміт кредитування еквівалент 3 000 000 грн., ліміт строку кредитування 120 місяців, максимальний розмір процентів 40% річних.

Відповідно до пункту 8.1. Рамкової угоди якщо інше не встановлено Кредитним договором чи Кредитором Позичальник здійснює дострокове погашення після подання відповідної письмової заяви, її погодження Кредитором та сплати комісії за дострокове погашення.

За змістом пункту 8.2. Рамкової угоди Кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту, зокрема, в наступних випадках: прострочення погашення грошових зобов'язань тривалістю більш ніж 3 банківських днів, наявності обставин, вказаних у пунктах 3.3.1. - 3.3.5. та/або порушення вимог пункту 5.4., 9.2. Угоди; невиконання чи неналежне виконання у встановлений Кредитором строк вимоги Кредитора про приведення фінансового стану Позичальника чи стану забезпечення до вимог Кредитора, усунення порушень Договорів; інших випадках.

Пунктами 11.1., 11.2. Рамкової угоди визначено, що вона набирає чинності з моменту її підписання Сторонами. Угода укладена на строк дії ліміту строку кредитування, встановленого пунктом 2.2. Угоди. Закінчення строку дії Рамкової угоди має наслідком лише припинення її умов щодо можливості укладення з Позичальником нових Кредитних договорів та видачі нових кредитів на підставі Угод. Усі інші умови Рамкової угоди, зобов'язання Сторін, що виникли на підставі Рамкової угоди і були неналежно виконані, зобов'язання щодо відповідальності, а також права та обов'язки Сторін продовжують діяти до повного належного виконання таких зобов'язань та реалізації прав.

На підставі та на умовах Рамкової угоди №FW115.771 від 31.10.2013 між Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» (Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УБК «Євробуд» (Позичальник) були укладені: Договір про надання траншу №115.44148/FW115.771 від 31.10.2013 у розмірі 600 000 грн. 00 коп. зі сплатою 21% річних строком користування 60 місяців від дати видачі кредиту включно; Договір про надання траншу №115.44185/FW115.771 від 31.10.2013 у розмірі 310 000 грн. 00 коп. зі сплатою 21% річних строком користування 24 місяців від дати видачі кредиту включно; Договір про надання траншу №115.44293/FW115.771 від 12.03.2014 у розмірі 77 000 доларів США зі сплатою 10% річних строком користування 60 місяців від дати видачі кредиту включно (далі, Кредитні договори).

В якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобов'язань за Рамковою угодою №FW115.771 від 31.10.2013 та вищезазначеними Кредитними договорами, 12.03.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дружня Пассаж» (Поручитель) та Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» (Кредитор) було укладено Договір поруки №318607-ДП1 (далі, Договір поруки), відповідно до умов якого Поручитель поручився перед Кредитором за виконання усіх зобов'язань Позичальника у їх повному обсязі як солідарний із Позичальником боржник.

Відповідно до пункту 2.2. Договору розмір зобов'язань Позичальника визначається відповідно до Кредитних договорів. При цьому розмір зобов'язань, які виникають з Рамкової угоди і укладених на її підставі Кредитних договорів, визначається з врахуванням усіх існуючих та майбутніх кредитів, виданих в межах лімітів умов кредитування, що на момент укладення Договору становлять: ліміт кредитування еквівалент 3000 000 грн., ліміт строку кредитування до 31.10.2023, максимальний розмір процентів 40% річних.

Згідно з пунктом 2.3. Договору порука у повному обсязі поширюється на зобов'язання Позичальника із врахуванням усіх Кредитних договорів, а також змін та/або доповнень до Кредитних договорів з моменту набрання ними чинності.

Відповідно до пункту 4.1. Договору поруки порука діє з моменту укладення Договору протягом усього часу дії, встановленого Рамковою угодою ліміту строку кредитування та до моменту, що наступить пізніше: припинення строку дії Рамкової угоди чи належне виконання усіх вимог Кредитора. Припинення окремих Кредитних договорів чи погашення заборгованості Позичальника до моменту припинення строку дії Рамкової угоди, а також непред'явлення Кредитором вимоги про погашення Поручителем заборгованості Позичальника не тягне за собою припинення поруки. Кредитор вправі пред'явити вимогу Поручителю про погашення заборгованості Позичальника протягом 3 років з моменту виникнення існуючої на момент такої вимоги заборгованості Позичальника.

У пункті 4.2. Договору також зазначено, що Договір вступає в силу з моменту його укладення діє потягом усього часу дії, встановленого Рамковою угодою ліміту строку кредитування та до моменту, що наступить пізніше: припинення строку дії Рамкової угоди чи належного виконання усіх зобов'язань Позичальника.

Матеріалами справи підтверджується, що 20.11.2015 Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» було надіслано на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «УБК «Євробуд» вимогу №1160/1 про повне дострокове погашення кредиту за Договором про надання траншу №115.44148/FW115.771 від 31.10.2013, Договором про надання траншу №115.44185/FW115.771 від 31.10.2013 та Договором про надання траншу №115.44293/FW115.771 від 12.03.2014 протягом 5 банківських днів з моменту відправлення даної вимоги, яка була отримана Позичальником 25.11.2015, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

На думку позивача, пред'явивши вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, Банк змінив строк виконання основного зобов'язання.

У свою чергу, Банк вимоги до поручителя протягом 6 місяців не пред'явив, а тому, на думку позивача, договір поруки є припиненим на підставі частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

За своєю правовою природою Рамкова угода та укладені на її підставі договори про надання траншів є кредитними договорами.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. (стаття 1054 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно частин 1, 2 статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 559 Цивільного кодексу України визначені підстави припинення поруки.

За змістом статей 559, 598 Цивільного кодексу України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Відповідно до частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини 1 статті 251, частини 1 статті 252 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Строк чинності поруки необхідно розглядати як строк, протягом якого кредитор, у разі порушення боржником забезпеченого порукою зобов'язання, може звернутися до поручителя з вимогою про виконання останнім обов'язку за договором поруки - нести відповідальність за боржника.

Це означає, що саме протягом цього строку в разі невиконання поручителем свого обов'язку кредитор має право звернутися до суду з позовом про примусове виконання поручителем договору поруки. При цьому відновленню або продовженню строк чинності поруки не підлягає.

Відповідно, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 у справі №6-53цс14.

Як уже зазначалося, відповідно до пункту 8.1. Рамкової угоди якщо інше не встановлено Кредитним договором чи Кредитором Позичальник здійснює дострокове погашення після подання відповідної письмової заяви, її погодження Кредитором та сплати комісії за дострокове погашення.

Кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту в наступних випадках: прострочення погашення грошових зобов'язань тривалістю більш ніж 3 банківських днів, наявності обставин, вказаних пунктами 3.3.1 - 3.3.5 та/або порушення вимог пунктів 5.4, 9.2 Угоди; невиконання чи неналежне виконання у встановлений Кредитором в строк вимоги Кредитора про приведення фінансового стану Позичальника чи стану забезпечення вимог Кредитора, усунення порушень Договорів; інших випадках (пункт 8.2. Рамкової угоди).

Так, 20.11.2015 Банком було надіслано на адресу третьої особи вимогу №1160/1 про повне дострокове погашення кредиту за Кредитними договорами протягом 5 банківських днів з моменту відправлення даної вимоги. У вказаній вимозі Банк повідомив боржника про істотне тривале порушення ним умов договорів про надання траншів у вигляді прострочення оплати платежів, передбачених договором (загальний строк прострочення складає 18 днів), що надає йому право вимагати дострокового погашення кредиту. Банк просив боржника погасити існуючу заборгованість та здійснити повне дострокове погашення кредиту.

Вказана вимога була отримана Позичальником 25.11.2015, що підтверджується поверненням рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Тобто, у даному випадку Банк реалізував передбачене частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України та пунктом 8.2. Рамкової угоди №FW115.771 від 31.10.2013 право вимоги дострокового виконання основного зобов'язання та, відповідно, змінив строк виконання основного зобов'язання. Отже, настання строку виконання основного зобов'язання необхідно обчислювати з 20.11.2015.

У свою чергу, відповідно до умов пунктів 4.1., 4.2. Договору поруки порука діє з моменту укладення Договору протягом усього часу дії, встановленого Рамковою угодою ліміту строку кредитування та до моменту, що наступить пізніше: припинення строку дії Рамкової угоди чи належне виконання усіх вимог Кредитора. Припинення окремих Кредитних договорів чи погашення заборгованості Позичальника до моменту припинення строку дії Рамкової угоди, а також непред'явлення Кредитором вимоги про погашення Поручителем заборгованості Позичальника не тягне за собою припинення поруки. Кредитор вправі пред'явити вимогу Поручителю про погашення заборгованості Позичальника протягом 3 років з моменту виникнення існуючої на момент такої вимоги заборгованості Позичальника.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Нормами статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Отже, поручитель при укладенні спірного Договору поруки був вільним у виборі контрагентів та визначенні умов договору, на свій розсуд приймав даний правочин на певних встановлених умовах, узгодивши та підписавши Договір поруки №318607-ДП1 від 12.03.2014, а тому всі умови спірного Договору з моменту його укладення є обов'язковими для виконання.

Таким чином, оскільки сторонами у пункті 4.1. Договору поруки без заперечень та зауважень, в добровільному порядку було погоджено, що Кредитор вправі пред'явити вимогу Поручителю про погашення заборгованості Позичальника протягом 3 років з моменту виникнення існуючої на момент такої вимоги заборгованості Позичальника, у суду відсутні правові підстави для застосування норм частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин.

Посилання скаржника на ту обставину, що умови Договору поруки про право кредитора на пред'явлення вимоги поручителю про погашення заборгованості позичальника протягом 3 років з моменту виникнення існуючої на момент такої вимоги заборгованості позичальника стосуються лише права кредитора на пред'явлення вимоги про погашення лише простроченої заборгованості за кредитними договорами, а не вимоги про дострокове повернення наданих коштів в порядку статті 1049 Цивільного кодексу України, є безпідставними, оскільки на думку суду в пункті 4.1. Договору мова йде про заборгованість у її широкому розумінні. Крім того, звертаючись до ТОВ «УБК «Євробуд» із вказаною вимогою, Банк, окрім повного дострокового погашення кредиту, просив також погасити існуючу на моменту цієї вимоги заборгованість за Кредитними договорами.

Крім того, Верховний Суд України у своїх постановах від 03.02.2016 у справі №6-2017цс15 та від 08.06.2016 у справі №6-1006цс16 зазначає, що коли договором передбачено припинення поруки, якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, у такому випадку трирічний строк обчислюється з настання строку виконання основного зобов'язання.

Також, колегія суддів, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, зазначає, що за змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, а також виходячи із положень статей 559, 598 Цивільного кодексу України, належним способом судового захисту у даному випадку є не вимога про визнання припиненим Договору поруки, а вимога про визнання поруки припиненою. Отже, право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21.05.2012 у справі № 6-69цс11 та від 17.02.2016 у справі № 3-1202гс-15.

З огляду на вищевстановлені судом обставини справи, колегія суддів не вбачає підстав для визнання поруки, яка виникла на підставі Договору поруки №318607-ДП1 від 12.03.2014, припиненою, та, відповідно, підстав для задоволення позовних вимог у даній справі.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружня Пассаж» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружня Пассаж» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2016 у справі №910/20436/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2016 у справі №910/20436/16 залишити без змін.

Матеріали справи №910/20436/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко