РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2017Справа №910/24252/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комбікормовий завод «Феоніс»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК «Трейдсервісгруп»

про стягнення грошових коштів

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Попович П.В. - за довіреністю від 17.01.2017

від третьої особи: не з'явились

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України), в судовому засіданні 01.03.2017 оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2016 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комбікормовий завод «Феоніс» (відповідач) про стягнення грошових коштів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.12.2016 суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/24252/16. Розгляд справи призначено на 08.02.2017.

24.01.2017 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду.

26.01.2017 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог у справі № 910/24252/16 (вих. № 25-1/01 від 25.01.2017), в якій позивач просить стягнути з відповідача 30 % річних у сумі 1 602, 90 грн, пеню у сумі 828, 08 грн, штрафу у сумі 6 132, 40 грн, інфляційні втрати у сумі 550, 00 грн, заборгованість у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці) у сумі 1 295, 92 грн, а також позивач просить покласти на відповідача адвокатські витрати в розмірі 1 000, 00 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378, 00 грн.

08.02.2017 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшло клопотання про залучення третьої особи та клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2017 в порядку ст. 27 ГПК України до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «ПК «Трейдсервісгруп». Вказаною ухвалою судом, також було відмовлено в задоволенні клопотання про витребування доказів та відкладено розгляд справи на 01.03.2017.

Через відділ канцелярії господарського суду 28.02.2017 третьою особою у справі були подані письмові пояснення (вих. б/н від б/н), в яких, зокрема, третя особа просила розглянути справу без її участі.

Від позивача через відділ канцелярії господарського суду 28.02.2017 надійшло клопотання про розгляд справи в порядку статті 75 ГПК України (вих. № 23-2/02 від 23.02.2017), в якому позивач повністю підтримав позовні вимоги та просив суд розглянути справу без його участі.

Відповідачем через відділ канцелярії господарського суду 01.03.2017 була подана заява про застосування строків позовної давності (вих. б/н від б/д).

В судове засідання 01.03.2017 представники позивача та третьої особи не з'явились, про свою відсутність суд повідомили. Неявка представників позивача та третьої особи не перешкоджає розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання 01.03.2017 з'явився та надав суду усні пояснення по суті справи, в яких проти задоволення позовних вимог заперечив.

Розглянувши в судовому засіданні заяву позивача про збільшення позовних вимог у справі № 910/24252/16 (вих. № 25-1/01 від 25.01.2017), суд прийняв вказану заяву до розгляду в порядку ст. 22 ГПК України. В подальшому розгляд позовних вимог здійснюється судом з врахуванням прийнятої заяви про збільшення позовних вимог у справі № 910/24252/16 (вих. № 25-1/01 від 25.01.2017).

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням з боку відповідача його зобов'язань за договором № 3/ПТЛ/44/09 від 04.02.2009, в частині своєчасної оплати товару обумовленого договору та набуттям позивачем внаслідок укладання угоди № 10/06-12 про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 10.06.2012 права вимоги виконання відповідачем зобов'язань за договором № 3/ПТЛ/44/09 від 04.02.2009.

Відповідач просить суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача про стягнення грошових коштів та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення повноважного представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Матеріалами справи підтверджено, що 04.02.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тридента Агро», як продавцем та Закритим акціонерним товариством «Феоніс», як покупцем було укладено договір № 3/ПТЛ/44/09 (далі за текстом - договір), який згідно п. 1.1. договору визначає умови купівлі - продажу засобів захисту рослин (надалі - товар) на умовах відстрочення платежу.

Згідно п. 2.4. договору підписання видаткових накладних, що виписані в період дії договору, засвідчує факт передачі разом з товаром усієї необхідної документації, що його стосується.

Згідно з п. 5.1. договору покупець здійснює оплату партії товару за ціною, вказаною в додатках. Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони дійшли згоди, що ціна на товар та загальна сума зазначені у додатках і визначені у національній валюті України в сумі, еквівалентній доларам США за офіційним курсом НБУ на день оплати.

Товар оплачується на розрахунковий рахунок продавця в національній валюті, згідно вказаних цін у відповідних додатках до договору, скоригованих пропорційно зміні офіційного курсу долару США до гривні на дату оплати товару (п. 5.2. договору).

Згідно з п. 5.3. договору 100% вартості товару попередньо оплачується покупцем в строк до 09.02.2009.

У випадку, якщо офіційний курс НБУ долара США до гривні на дату оплати товару є нижчим офіційного курсу НБУ доларів США до гривні на дату відвантаження такого товару, покупець зобов'язується використовувати офіційний курс НБУ долара США до гривні на дату відвантаження такого товару для цілей оплати такого товару (п. 5.3.1 договору).

В п. 8.2. договору сторони погодили, що за прострочення виконання зобов'язання покупець зобов'язаний сплатити на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

В п. 8.3. договору сторони домовились, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій становить п'ять років з моменту підписання договору та що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань за договором, здійснюється протягом п'яти років.

Покупець у випадку порушення умов оплати вартості товару сплачує на користь продавця штраф в розмірі 20 % вартості неоплаченого товару (п. 8.4. договору).

В п. 8.6. договору сторони дійшли згоди, що покупець у випадку прострочення оплати товару за користування коштами продавця сплачує на користь останнього 30 % річних.

Згідно з п. 11.1 договору договір діє з моменту його підписання і скріплення печатками обома сторонами до повного виконання сторонами обов'язків по договору.

В додатку до договору сторони погодили найменування товару його кількість та ціну в гривні та в доларах США. Так, загальна вартість товару з ПДВ за 150 кг за домовленістю сторін склала 40 662, 00 грн, та 4 400, 65 доларів США. Також, в додатку до договору сторони погодили примітку: в тому випадку, якщо курс долара США на день оплати вище, ніж курс долара США на день підписання договору сторони, для визначення суми, яка підлягає оплаті використовують наступну формулу: S = (А1/А2)*В, де S - ціна на момент проплати, В - ціна на момент підписання, А2 - курс (НБУ) долара до гривні на день підписання договору, А1 - курс (НБУ) долара США до гривні на день перерахування грошей.

Товар обумовлений договором був поставлений Товариством з обмеженою відповідальністю «Тридента Агро» Закритому акціонерному товариству «Феоніс» за видатковими накладними № РН - СЛ00004 від 06.02.2009 (поставка 19 кг) на суму 5 150, 52 грн та № РН-СЛ00006 від 06.02.2009 (поставка 131 кг) на суму 35 511, 48 грн.

Закрите акціонерне товариство «Феоніс» на виконання своїх зобов'язань за договором оплату поставленого товару здійснювало частково: 07.07.2009 було сплачено 10 000, 00 грн, 20.08.2009 - 5 000, 00 грн, 20.10.2009 - 15 662, 00 грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 03.03.2010 у справі № 22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тридента Агро» до Закритого акціонерного товариства «Феоніс» про стягнення 30 946, 27 грн позовні вимоги були задоволені частково, та стягнуто з Закритого акціонерного товариства «Феоніс» за договором № 3/ПТЛ/44/09 від 04.02.2009 29 111, 75 грн, а саме: 10 000, 00 грн основного боргу, 4 763, 58 грн пені за період прострочення з 10.02.2009 по 11.08.2009, 8 789, 11 грн 30 % річних за період прострочення з 10.02.2009 по 28.12.2009, 2 559, 06 грн інфляційних втрат за лютий 2009 року - листопад 2009 року, 2 000, 00 грн 20 % штрафу від суми основної заборгованості та 1 000, 00 грн витрат на послуги адвоката.

Рішення Господарського суду Донецької області від 03.03.2010 у справі № 22 було повністю виконане в примусовому порядку, що підтверджується копією постанови про закінчення виконавчого провадження від 12.07.2010 по ВП № 20017987, наявною в матеріалах справи.

В подальшому, Товариство з обмеженою відповідальністю «Тридента Агро», як первісний кредитор 26.01.2011 уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «Незалежна юридична компанія», я новим кредитором угоду №НЮК - 23-ТА про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України).

Відповідно до п. 1.1. угоди №НЮК - 23-ТА про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 26.01.2011 первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги виконання Закритим акціонерним товариством «Феоніс» (надалі іменується - боржник) зобов'язання щодо сплати розміру заборгованості (дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, 30 % річних, штрафу та інфляційних втрат, набутих первісним кредитором на підставі договору № 3/ПТЛ/44/09 від 04.02.2009.

Згідно наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 08.02.2017 Закрите акціонерне товариство «Феоніс» 08.02.2011 було реорганізоване в Товариство з обмеженою відповідальністю «Комбікормовий завод «Феоніс».

В свою чергу, 10.06.2012 Товариство з обмеженою відповідальністю «Незалежна юридична компанія», як первісний кредитор уклало з позивачем, як новим кредитором угоду №10/06-12 про зміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України).

Відповідно до п.1.1. угоди №10/06-12 про зміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 10.06.2012 первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Комбікормовий завод «Феоніс» зобов'язання щодо сплати розміру заборгованості (дооцінки вартості товару), пені, 30 % річних, інфляційних втрат, штрафу, набутих первісним кредитором на підставі договору № 3/ПТЛ/44/09 від 04.02.2009 та згідно угоди №НЮК - 23-ТА про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 26.01.2011, у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договору № 3/ПТЛ/44/09 від 04.02.2009.

Згідно з п. 2.1., 2.2. угоди №10/06-12 про зміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 10.06.2012 вартість зобов'язання, що відступається за угодою, становить, проте не обмежується, сумою у розмірі 2 000, 00 грн. Окрім цього, з моменту укладання угоди, новий кредитор наділяється всіма правами первісного кредитора, що випливають із умов договору № 3/ПТЛ/44/09 від 04.02.2009, по відношенню до боржника щодо нарахування заборгованості (дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, 30 % річних, штрафу та інфляційних втрат, у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договору № 3/ПТЛ/44/09 від 04.02.2009.В день укладання угоди №10/06-12 про зміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 10.06.2012 її сторонами був підписаний акт прийому - передачі документів та передані необхідні документи.

Предметом позову у даній справі є матеріально - правові вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього 30 % річних у сумі 1 602, 90 грн за період прострочення з 29.12.2009 по 11.07.2010, пеню у сумі 828, 08 грн за період прострочення з 29.12.2009 по 11.07.2010, 20 % штрафу у сумі 6 132, 40 грн, інфляційні втрати у сумі 550, 00 грн за грудень 2009 року - березень 2010 року, заборгованість у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці) у сумі 1 295, 92 грн, а також позивач просить покласти на відповідача адвокатські витрати в розмірі 1 000, 00 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378, 00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За приписами ст. 512 Цивільного кодексу України (далі за тестом - ЦК України) Кредитор у зобовґязанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобовґязанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Згідно з положеннями ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

На підставі наведених норм чинного законодавства та доказів наявних у справі, враховуючи, що договір № 3/ПТЛ/44/09 від 04.02.2009 не містить положень якими забороняється заміна кредитора за договором, суд дійшов висновку, що на підставі угоди №НЮК - 23-ТА про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 26.01.2011 та угоди №10/06-12 про зміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 10.06.2012 позивач набув прав вимоги до відповідача щодо виконання зобов'язань відповідачем за договором № 3/ПТЛ/44/09 від 04.02.2009.

Неналежне, несвоєчасне та неповне виконання відповідачем його зобов'язань за договором № 3/ПТЛ/44/09 від 04.02.2009 встановлено рішенням Господарського суду Донецької області від 03.03.2010 у справі № 22, і не заперечується відповідачем у даній справі.

Зокрема, відповідачем станом на момент розгляду справи судом не було виконано умови договору № 3/ПТЛ/44/09 від 04.02.2009 щодо оплати вартості поставленого за вказаним договором товару за ціною скоригованою пропорційно зміні офіційного курсу долару США до гривні на дату оплати товару (за формулою S = (А1/А2)*В, де S - ціна на момент проплати, В - ціна на момент підписання, А2 - курс (НБУ) долара до гривні на день підписання договору, А1 - курс (НБУ) долара США до гривні на день перерахування грошей). І доказів іншого матеріали справи не містять.

За розрахунком позивача, визнаним судом арифметично вірним, курсова різниця вартості товару, яку відповідач відповідно до положень п. 5.2. договору та додатку до договору зобов'язаний був сплатити, враховуючи курс долара США до гривні на дати проведення оплат за договором, становить 1 295, 92 грн.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частина 1 ст. 33 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів на підтвердження сплати заборгованості з курсової різниці у розмірі 1 295, 92 грн відповідачем суду не надано.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором № 3/ПТЛ/44/09 від 04.02.2009 щодо оплати курсової різниці вартості товару в сумі 1 295, 92 грн належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк оплати товару, у відповідності до п. 5.3. договору є таким, що настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення 1 295, 92 грн курсової різниці є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплати неустойки.

Позивачем заявлені, також позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на його користь 828, 08 грн пені за період прострочення з 29.12.2009 по 11.07.2010 та 6 132, 40 грн штрафу за порушення строків виконання відповідачем його грошових зобов'язань за договором № 3/ПТЛ/44/09 від 04.02.2009.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК України), штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій передбачений ст. 231 ГК України. Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6).

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня (ст. 3).

Як встановлено судом в п. 8.2 договору сторони погодили, що за прострочення виконання зобов'язання покупець зобов'язаний сплатити на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення. При цьому, за умовами п. 8.3. договору нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань за договором, здійснюється протягом п'яти років.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума пені в розмірі 828, 08 грн за період прострочення з 29.12.2009 по 11.07.2010 у відповідності до п. 8.2., 8.3. договору, оскільки судом встановлено порушення відповідачем строків виконання грошового зобов'язання. Заява про збільшення позовних вимог у справі № 910/24252/16 містить розрахунок суми пені згідно п. 8.2. договору, при перевірці якого судом встановлено, що позивач правильно здійснив вказаний розрахунок.

Як встановлено судом, в п. 8.4. договору сторони погодили, що покупець у випадку порушення умов оплати вартості товару сплачує на користь продавця штраф в розмірі 20 % вартості неоплаченого товару.

Матеріалами справи підтверджено, порушення відповідачем умов оплати вартості товару, оскільки обумовлені в договорі 40 662, 00 грн вартості товару, в строк визначений п. 5.3. договору сплачені не були. Сума штрафу нарахованого відповідачу у відповідності до п. 8.4. договору складає 8 132, 40 грн (40 662, 00 * 20 % = 8 132, 40), 2 000, 00 грн з якої вже були стягнуті з відповідача за рішенням Господарського суду Донецької області від 03.03.2010 у справі № 22.

Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги, що вимога про стягнення штрафу у розмірі 6 132, 40 грн раніше не була предметом розгляду у суді, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог щодо стягнення штрафу в розмірі 6 132, 40 грн.

Крім того, позивач на підставі п. 2 ст. 625 ЦК України просить суд стягнути з відповідача на свою користь 550, 00 грн інфляційні збитків за період з грудня 2009 року по березень 2010 року та 1 602, 90 грн 30 % річних за період з 29.12.2009 по 11.07.2010.

Згідно ст. 229 ГК України та ст.625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В п. 8.6. договору сторони дійшли згоди, що покупець у випадку прострочення оплати товару за користування коштами продавця сплачує на користь останнього 30 % річних.

Оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача індексу інфляції нарахованого на суму боргу та 30 % річних ґрунтуються на законі та договорі (п. 2 ст. 625 ЦК України, п. 8.6. договору), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, позовні вимоги позивача в частині стягнення 30 % річних та індексу інфляції нарахованого на суму боргу підлягають задоволенню відповідно до наведеного в заяві про збільшення позовних вимог у справі № 910/24252/16 розрахунку. При здійсненні перевірки розрахунку 30 % річних та індексу інфляції, нарахованих позивачем, судом встановлено, що ним правильно здійснено вказаний розрахунок.

Підсумовуючи все вище викладене заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення 30 % річних у сумі 1 602, 90 грн, пені у сумі 828, 08 грн, штрафу у сумі 6 132, 40 грн, інфляційних втрат у сумі 550, 00 грн, заборгованості у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці) у сумі 1 295, 92 грн є доведеними та обґрунтованими, і в цілому є такими що підлягають задоволенню.

Відповідачем у справі 01.03.2017 було подано суду заяву про застосування строків позовної давності, в якій відповідач просив застосувати строк позовної давності до вимог позивача та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Положеннями ст. 267 ЦК України внормовано, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 256, 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

У відповідності до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Статтею 262 ЦК України внормовано, що заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Судом встановлено, що в силу положень п.8.3. договору позовна давність щодо стягнення штрафних санкцій за договором № 3/ПТЛ/44/09 від 04.02.2009 становить п'ять років з моменту підписання договору, тобто строк позовної давності щодо вказаних вимог позивача (пеня, штраф) сплив 04.02.2015.

Загальний строк позовної давності щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості з курсової різниці, 30 % річних та інфляційних втрат, з врахуванням його переривання, внаслідок здійснення відповідачем останньої часткової оплати за договором № 3/ПТЛ/44/09 від 04.02.2009 27.10.2009 сплив 27.10.2012.

Оскільки відповідачем у справі зроблено заяву про застосування строків позовної давності, сплив строків позовної давності щодо вимог заявлених позивачем у справі є підставою, відповідно до ст. 267 ЦК України, для відмови у позові. Отже, суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог, у зв'язку із спливом строків позовної давності.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по оплаті судового збору та витрати на адвоката покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 10.03.2017 року.

Суддя Ю.В. Цюкало