РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2017Справа №910/1671/17
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря" до Публічного акціонерного товариства "Банк Софіївський" про визнання припиненим зобов'язання, визнання припиненим іпотеки, за участю представників позивача - Кульчицького О.В., довіреність №01/07/16-03 від 01.07.2016 року, відповідача - Гуртового В.В., довіреність №б/н від 22.02.2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про визнання припиненим зобов'язання позивача, що виникли за кредитним договором № 32-1-1-1-28 від 17.05.2013 року укладеного між відповідачем, як кредитором, та позивачем, як боржником, а також про визнання іпотеки припиненою по іпотечному договору №32/1-1-1-28-Іп-37, що посвідчений 30.05.2013 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Соболевою В.Л. за реєстровим номером 2731, укладеного відповідачем, як іпотекодержателем, та громадянкою Російської Федерації ОСОБА_5 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1), як іпотекодавцем.

Позов мотивований тим, що в силу укладення договорів про відступлення права вимоги між позивачем та третіми особами позивач станом на 22.12.2015 року набув право вимоги до відповідача на загальну суму 12 610 688,76 грн., зазначене свідчить про наявність у позивача та відповідача вимог які є зустрічними, однорідними та грошовими, строк виконання яких настав. 22.12.2016 року позивач, керуючись ч. 2 ст. 601 ЦК України повідомив відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог. Тобто, позивач повністю виконав зобов'язання перед відповідачем, що виникли за кредитним договором № 32-1-1-1-28 від 17.05.2013 року шляхом вчинення одностороннього правочину - зарахування зустрічних однорідних вимог.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 02.02.2017 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 22.02.2017 року.

22.02.2017 року в судовому засіданні відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити в позові.

22.02.2017 року в судовому засіданні оголошено перерву на 13.03.2017 року.

13.03.2017 року в судовому засіданні позивачем надано заперечення на відзив відповідача.

03.03.2017 року позивачем в судовому засіданні було надано заяву в якій він, на підставі статті 78 Господарсько-процесуального кодексу України заявив про відмову від позову в частині позовних вимог про визнання іпотеки припиненою по іпотечному договору №32/1-1-1-28-Іп-37, що посвідчений 30.05.13 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Соболевою В.Л. за реєстровим номером 2731, укладеного відповідачем, як іпотекодержателем, та громадянкою Російської Федерації ОСОБА_5.

Згідно ч. 4 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі.

У відповідності до ч. 4 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Таким чином, у позові в частині позовних вимог про визнання іпотеки припиненою по іпотечному договору №32/1-1-1-28-Іп-37, що посвідчений 30.05.13 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Соболевою В.Л. за реєстровим номером 2731, укладеного відповідачем, як іпотекодержателем, та громадянкою Російської Федерації ОСОБА_5 провадження слід припинити.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання припиненим зобов'язання позивача, що виникли за кредитним договором № 32-1-1-1-28 від 17.05.2013 року укладеного між відповідачем, як кредитором, та позивачем, як боржником, не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що17.05.2013 року між публічним акціонерним товариством «Банк «Софійський» (далі - банк), Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «ЗОРЯ» (далі - позичальник) було укладено договір кредитний договір № 32/1-1-1-28, згідно умов якого на умовах цього кредитного договору (надалі - «договір») відкриває позичальнику інвестиційний кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії лімітом 12 000 000 00 (Дванадцять мільйонів гривень 00 копійок) (надалі - «кредит») на наступні цілі: фінансування придбання нового обладнання (технологічних ліній), та/або такого що було користуванні, а також його модернізації та реконструкції; фінансування витрат, пов'язаних з введенням в експлуатацію нового обладнання; фінансування придбання нематеріальних активів (патентів, ліцензій авторських прав, дозволів, програмних продуктів), в рамках модернізації (удосконалення, що відповідає сучасним вимогам і виробництва Позичальника; фінансування придбання земельних ділянок; фінансування будівництва, реконструкції нерухомості (за виключенням об'єктів які підпадають і визначення «проектне фінансування»); поповнення обігових коштів на розвиток новою напрямку бізнесу: зі сплатою 10% (десять відсотків) річних, (надалі - «відсотки»).

Також, між відповідачем та третіми особами було укладено наступні договори у яких він мав невиконані зобов'язання з повернення коштів:

- договір № 020/47/123 строкового банківського вкладу (депозиту) від 27 квітня 2015 року (зі змінами та доповненнями), укладеного між відповідачем та громадянкою України ОСОБА_6, в сумі 98 000,00 (дев'яносто тисяч) ЄВРО 00 центів;

- договір банківського рахунку фізичної особи № 31 від 09 січня 2013 року, укладеного між відповідачем та громадянкою України ОСОБА_6, залишок грошових коштів на якому станом на 22 грудня 2015 року становив 40 592,90 (сорок тисяч п'ятсот дев'яносто два) ЄВРО 90 центів;

- договір № 020/47/078 строкового банківського вкладу (депозиту) від 08 вересня 2014 року (зі змінами та доповненнями), укладеного між відповідачем та громадянкою України ОСОБА_6, в сумі 1 934 610,00 (один мільйон дев'ятсот тридцять чотири тисячі шістсот десять) гривень 00 копійки.

- договір № 020/47/099 строкового банківського вкладу (депозиту) від 02 жовтня 2014 року (зі змінами та доповненнями), договір № 020/47/099 строкового банківського вкладу (депозиту) від 02 жовтня 2014 року (зі змінами та доповненнями), укладеного між відповідачем та ОСОБА_7, в сумі 207050,10 (двісті сім тисяч п'ятдесят) доларів США 10 центів;

- договір № 020/47/239 строкового банківського вкладу (депозиту) від 23 листопада 2015 року, укладений між відповідачем та ОСОБА_8, в сумі 45 000,00 у (сорок п'ять тисяч) доларів США 00 центів;

- договір № 020/47/249 строкового банківського вкладу (депозиту) від 07 грудня 2015 року (зі змінами та доповненнями), укладений між відповідачем та ОСОБА_9, в сумі 60 000,00 (шістдесят тисяч) доларів США 00 центів.

Також, між позивачем та третіми особами було укладено наступні договори про відступлення права вимоги.

22.12.2015 року між громадянкою України ОСОБА_6 та позивачем укладено договір про відступлення прав вимоги, за вказаним договором з моменту його підписання позивач набув права вимоги до відповідача щодо сплати грошових коштів за укладеними між відповідачем та ОСОБА_6, зокрема:

- за договором № 020/47/123 строкового банківського вкладу (депозиту) від 27.04.2015 року (зі змінами та доповненнями) в сумі 98 000,00 (дев'яносто тисяч) ЄВРО 00 центів;

- за договором банківського рахунку фізичної особи № 31 від 09.01.2013 року залишок грошових коштів на якому станом на 22.12.2015 року становив 40 592,90 (сорок тисяч п'ятсот дев'яносто два) ЄВРО 90 центів;

- за договором № 020/47/078 строкового банківського вкладу (депозиту) від 08.12.2014 року (зі змінами та доповненнями) в сумі 1 934 610,00 (один мільйон дев'ятсот тридцять чотири тисячі шістсот десять) гривень 00 копійки.

18.12.2015 року між громадянином України ОСОБА_7 та позивачем укладено договір про відступлення прав вимоги , за вказаним договором з моменту його підписання позивач набув права вимоги до відповідача щодо сплати грошових коштів за укладеним між відповідачем та ОСОБА_7 договором № 020/47/099 строкового банківського вкладу (депозиту) від 02.10.2014 року (зі змінами та доповненнями) в сумі 207050,10 (двісті сім тисяч п'ятдесят) доларів США 10 центів.

18.12.2015 року між громадянкою України ОСОБА_8 та позивачем укладено договір про відступлення прав вимоги від 18 грудня 2015 року, за вказаним договором з моменту його підписання позивач набув права вимоги до відповідача щодо сплати грошових коштів за укладеним між відповідачем та ОСОБА_8 договір № 020/47/239 строкового банківського вкладу (депозиту) від 23.12.2015 року в сумі 45 000,00 (сорок п'ять тисяч) доларів США 00 центів.

18.12.2015 року між громадянином України ОСОБА_9 та позивачем укладено договір про відступлення прав вимоги, за вказаним договором з моменту його підписання позивач набув права вимоги до відповідача щодо сплати грошових коштів за укладеним між ПАТ «Банк «Софійський» та громадянином України ОСОБА_9 договором № 020/47/249 строкового банківського вкладу (депозиту) від 07.12.2015 року (зі змінами та доповненнями) в сумі 51 250,00 (п'ятдесят одна тисяча двісті п'ятдесят) доларів США 00 центів.

Пунктом 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою зокрема - внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За змістом положень ст. 516 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до повідомлень від 22.12.2015 року та 18.12.2015 року відповідача було на підставі ст. 516 ЦК України повідомлено про укладення вищевказаних договорів про відступлення права вимоги.

У відповідності до ч.ч.1, 3 ст. 202 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Ст.ст. 598, 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно положень ст. 601 ЦК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема, грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 22.12.2015 року № 916 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК «СОФІЙСЬКИЙ» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 22.12.2015 № 235 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «БАНК «СОФІЙСЬКИЙ», згідно з яким з 22.12.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «БАНК «СОФІЙСЬКИЙ».

В подальшому, постановою Правління Національного банку України від від 22.04.2016 року № 284 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК «СОФІЙСЬКИЙ», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 25.04.2016 року № 563 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «БАНК «СОФІЙСЬКИЙ» та делегування повноважень ліквідатора банку, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК «СОФІЙСЬКИЙ» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «БАНК «СОФІЙСЬКИЙ» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Куліша Віктора Миколайовича строком на два роки, а саме, з 25.04.2016 року по 24.08.2016 року.

Так, відповідно п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції чинній станом на 22.12.2016 року) забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що:

за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку;

кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника.

За таких обставин, оскільки відповідач не є власником банківських вкладів та банківських рахунків, право вимоги за якими йому було відступлено фізичними особами, то в нього були відсутні кошти на поточних та/або депозитних рахунках на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку, тому односторонній правочин вчинений позивачем 22.12.2016 року, яким позивач, керуючись ч. 2 ст. 601 ЦК України повідомив відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог суперечить вимогам п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За таких обставин, правові підстави для визнання припиненим зобов'язання позивача, що виникли за кредитним договором № 32-1-1-1-28 від 17.05.2013 року укладеного між відповідачем, як кредитором, та позивачем, як боржником відсутні, тому в позові в цій частині слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, ч. 4 ст. 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В позові в частині позовних вимог про визнання припиненим зобов'язання за кредитним договором № 32-1-1-1-28 від 17.05.2013 року відмовити.

Провадження в частині позовних вимог про визнання іпотеки припиненою по іпотечному договору №32/1-1-1-28-Іп-37, що посвідчений 30.05.13 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Соболевою В.Л. за реєстровим номером 2731 - припинити.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 17.03.2017р.

Сддя С.О. Чебикіна