РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2017Справа №910/335/17

За позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Холдінг Груп»

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державне підприємство «Одеська національна академія харчових технологій»про стягнення грошових коштів, розірвання договору, повернення майна

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін та третьої особи: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У січні 2017 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Холдінг Груп" (відповідач) про стягнення 14 833,38 грн. основного боргу, 6 353,15 грн. пені, розірвання договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 18.12.2013 року та повернення орендованого майна.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 18.12.2013 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.01.2017 року суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/335/17. Розгляд справи призначено на 30.01.2017 року. Залучено до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державне підприємство "Одеська національна академія харчових технологій".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2017 року розгляд справи відкладено на 27.02.2017 року.

У відповідності до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

18.12.2013 року між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності (надалі - договір), відповідно до п.1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: чотири ділянки внутрішньої поверхні стін (площею по 2,16 кв.м, кожна), загальною площею 8,64 кв.м відповідно, розташованих на І та II поверхах та сходах учбового корпусу „А", інв. № 01010063, за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 112 (далі - майно), що обліковується на балансі Одеської національної академії харчових технологій, (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку, що була проведена ТОВ „Одеська регіональна експертна компанія" станом на 30 вересня 2013 року та становить 51 687,00 гривень (п'ятдесят одна тисяча шістсот вісімдесят сім гривень 00 коп.).

Майно передається в оренду з метою: розміщення носіїв соціальної та комерційної реклами без права виробництва реклами на площі, що орендується (інше використання нерухомого майна) (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та передавання майна.

Згідно з п. 2.4. договору обов'язок щодо складання акту приймання-передавання покладається на орендодавця.

Орендоване нерухоме майно залишається на балансі балансоутримувача із зазначенням того, що цей об'єкт є орендованим (п. 2.5. договору).

В п. 3.1. договору сторони погодили, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 № 786 (зі змінами) (далі - методика розрахунку) і становить без ПДВ за базовий місяць оренди (жовтень 2013 року) - 648,67 грн. Орендна плата за перший місяць оренди (грудень 2013 року) визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції листопада 2013 року та грудня 2013 року.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством (п. 3.2. договору).

Відповідно до п. 3.3. договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Пунктом 3.5. договору встановлено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 50 % до 50 % щомісяця не пізніше 12 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж. Одночасно копія платіжного доручення на перерахування орендної плати до державного бюджету 50 % надсилається орендарем орендодавцеві.

Відповідно до п. 3.7. договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.5 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

Відповідно до п. 3.11. договору у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою, у повному обсязі, якщо така виникла, ураховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.

Пунтом 7.1. договору встановлено обов'язок орендодавця та балансоутримувача передати орендарю в оренду майно згідно з цим договором за актом приймання-передавання майна, який підписується одночасно з цим договором.

Відповідно до п. 5.3. договору орендар зобов'язаний своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, який діє з моменту підписання його сторонами.

Відповідно до п. 10.4. договору у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця та у разі належного виконання орендарем умов цього договору, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором та чинним законодавством за умови відсутності заперечень органу уповноваженому управляти об'єктом оренди, наданих орендодавцю у встановлений законодавством термін.

За ініціативою однієї зі сторін цей договір може бути розірвано за рішенням господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством, та у разі якщо орендар не погоджується підписувати новий розрахунок орендної плати та відповідні зміни до договору при зміні Методики розрахунку орендної плати (п. 10.3. договору).

У разі припинення або розірвання даного договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу. У разі, якщо орендар затримав повернення майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження (п. 10.9. договору).

Відповідно до п. 10.10. договору, майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання орендарем та орендодавцем акта приймання-передавання. Обов'язок щодо складення акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря.

Згідно акту приймання-передавання державного орендованого майна від 18.12.2013 року орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: чотири ділянки внутрішньої поверхні стін (площею по 2,16 кв.м, кожна), загальною площею 8,64 кв.м відповідно, розташованих на І та II поверхах та сходах учбового корпусу „А", інв. № 01010063, за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 112.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 18.12.2013 року в частині сплати орендних платежів за користування майном у період з грудня 2013 року по жовтень 2016 року, просить суд стягнути з останнього 14 833,38 грн. основної заборгованості, 6 353,15 грн. пені, розірвати договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 18.12.2013 року та зобов'язати відповідача повернути державне нерухоме майно - чотири ділянки внутрішньої поверхні стін (площею по 2,16 кв.м, кожна), загальною площею 8,64 кв.м відповідно, розташованих на І та II поверхах та сходах учбового корпусу „А", інв. № 01010063, за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 112, балансоутримавачу - Державному підприємству «Одеська національна академія харчових технологій».

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Договір оренди є одним з видів зобов'язального майнового найму, правовідносини за яким регламентуються загальними нормами зобов'язального права та майнового найму.

Своєчасне внесення орендної плати за користуванням майном є одним з основних обов'язків наймача (орендаря), належне виконання якого вимагається законом.

Відповідно до Закону України "Про оренду державного та комунального майна" об'єктом оренди є нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення) (п. 1 ст. 4 Закону), орендодавцями є Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо нерухомого майна, що є державною власністю (ст. 5 Закону).

За приписами ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк встановлений договором найму.

Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем на виконання умов договору передано відповідачу в орендне користування державне нерухоме майно, а саме: чотири ділянки внутрішньої поверхні стін (площею по 2,16 кв.м, кожна), загальною площею 8,64 кв.м відповідно, розташованих на І та II поверхах та сходах учбового корпусу „А", інв №01010063, за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 112, яке обліковується на балансі Одеської національної академії харчових технологій, що підтверджується підписаним повноважними представниками сторін та скріпленим печатками акту приймання-передавання орендованого майна від 18.12.2013 року.

У відповідності до п. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об'єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об'єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об'єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об'єктів, що перебувають у державній власності. Орендна плата, встановлена за відповідною методикою, застосовується як стартова під час визначення орендаря на конкурсних засадах.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи із умов договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 18.12.2013 року строк виконання відповідачем зобов'язань зі здійснення орендної плати за користування майном у період майном з грудня 2013 року по жовтень 2016 року є таким, що настав.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як свідчать матеріали справи, відповідач всупереч п.3.5. договору своє зобов'язання зі своєчасної сплати орендної плати в повному обсязі не виконав, що не було спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 14 833,38 грн. за користування майном у період з грудня 2013 року по жовтень 2016 року.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що строк сплати орендної плати за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 18.12.2013 року, відповідно до п. 3.5. останнього, настав приймаючи до уваги те, що доказів сплати орендної плати в повному обсязі станом на день розгляду справи відповідачем не надано, обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з останнього на користь позивача заборгованості за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 18.12.2013 року в розмірі 14 833,38 грн.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Враховуючи викладене, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд визнав його обґрунтованим, у зв'язку із чим позовні вимоги в частині стягнення 6 353,15 грн. пені підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається. Якщо інше не передбачено законом або договором.

Частиною 3 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". встановлено, що договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Частинами першою та другою статті 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

У вказаній статті йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Верховний Суд України у своїх висновках щодо застосування ст. 651 Цивільного кодексу України, які мають враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні вказаної статті, зазначив, що вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати (постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі N 6-75цс13).

Зі змісту договору вбачається, що при його укладенні позивач, як орендодавець, розраховував на отримання орендної плати від здачі в оренду нерухомого майна - чотири ділянки внутрішньої поверхні стін (площею по 2,16 кв.м, кожна), загальною площею 8,64 кв.м відповідно, розташованих на І та II поверхах та сходах учбового корпусу „А", інв. № 01010063, за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 112, проте відповідач з порушенням п. 3.5. договору та ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» не сплачує орендні платежі своєчасно та в повному обсязі.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача на підставі умов договору та чинного законодавства України щодо дострокового розірвання договору в односторонньому порядку, оскільки відповідачем було порушено п.п. 3.5., 5.3. договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 18.12.2013 року.

Відповідно до частини четвертої статті 291 Господарського кодексу України, правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Згідно зі статтею 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Статтею 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Отже, враховуючи наведене, суд визнає вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області про зобов'язання відповідача повернути державне нерухоме майно - чотири ділянки внутрішньої поверхні стін (площею по 2,16 кв.м, кожна), загальною площею 8,64 кв.м. відповідно, розташованих на І та II поверхах та сходах учбового корпусу „А", інв. №. 01010063, за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 112, балансоутримувачу, Державному підприємству «Одеська національна академія харчових технологій», такими, що також підлягають задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Холдінг Груп» (03680, м. Київ, вулиця Солом'янська, будинок 3, квартира 920, ідентифікаційний код 37982944) на користь на користь Державного бюджету України (отримувач УК в м. Одесі/ Приморський р-н /22080200, р/р 0008, МФО 828011, , банк отримувача ГУ ДКСУ в Одеській області) грошові кошти: 14 833,38 грн. (чотирнадцять тисяч вісімсот тридцять три гривні 38 копійок) основного боргу, 6 353,15 грн. (шість тисяч триста п'ятдесят три гривні 15 копійок) пені. Видати наказ.

3. Розірвати договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 18.12.2013 року, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (65012, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Велика Арнаутська, будинок 15, К.1106, ідентифікаційний код 20984091) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гарант Холдінг Груп» (03680, м. Київ, вулиця Солом'янська, будинок 3, квартира 920, ідентифікаційний код 37982944).

4. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Гарант Холдінг Груп» (03680, м. Київ, вулиця Солом'янська, будинок 3, квартира 920, ідентифікаційний код 37982944) повернути державне нерухоме майно - чотири ділянки внутрішньої поверхні стін (площею по 2,16 кв.м, кожна), загальною площею 8,64 кв.м відповідно, розташованих на І та II поверхах та сходах учбового корпусу „А", інв. № 01010063, за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 112, Державному підприємству «Одеська національна академія харчових технологій» (65039, Одеська обл., місто Одеса, Вулиця Канатна, будинок 112, ідентифікаційний код 02071062). Видати наказ.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Холдінг Груп» (03680, м. Київ, вулиця Солом'янська, будинок 3, квартира 920, ідентифікаційний код 37982944) на користь Державного бюджету України, грошові кошти: 4 134,00 грн. (чотири тисячі сто тридцять чотири гривні) судового збору. Видати наказ.

5. Копію даного рішення направити сторонам та третій особі у справі № 910/335/17.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 10.03.2017 року.

Суддя Ю.В. Цюкало