ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2017 р. Справа №917/2084/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нейл", 29009, м. Хмельницький, вул. М. Красовського, 64

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат", 37300, Полтавська область, Гадяцький район, м. Гадяч, вул. Героїв Майдані, буд.82, оф.24

про стягнення 14 970,11 грн.

ОСОБА_1

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_2

В судовому засіданні суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 16381 від 01.06.2014 р. в розмірі 14 970,11 грн., з яких: 9408,68 грн. -основна заборгованість; 3261,74 грн. - пеня; 940,87 грн. - штраф; 1079,81 грн. - інфляційні втрати та 279,01 грн. - 3 % річних.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив та до суду надіслав клопотання про розгляд справи по суті без участі його представника.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що Постачальником не були виконані умови Договору щодо передачі з товаром оформлених належним чином видаткових накладних та товаросупровідних документів, в зв»язку з чим Відповідач призупинив оплату поставленого товару. Крім того, відповідач зазначає що позивачем невірно нараховані штрафні санкції без урахування п.6 ст. 232 ГК України.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, закінчення встановленого ст. 69 ГПК України строку вирішення спору, суд спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

01 червня 2014 року року між ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» (Покупець) та ТОВ «Нейл» (Постачальник) було укладено договір поставки товарів №16381 ( арк. справи7-9).

При укладенні договору сторони узгодили, що Постачальник зобов'язується передавати у власність Покупцю Товар (засоби кріплення), а Покупець зобов'язується прийняти цей товар та оплатити його вартість (п.1.1).

Ціна продукції та асортимент встановлюється згідно накладних, що є невід»ємною частиною договору (п. 6.1). Загальна вартість за Договором становить загальну вартість Товару, поставленого протягом дії Договору (п.6.2)

Відповідно до пункту 6.3. Договору, оплата товару здійснюється покупцем на протязі 7 днів з моменту поставки в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Як свідчать матеріали справи, постачальником було здійснено поставку Товару цвях кільц. в бобоні на загальну суму 11 693,95 грн. за видатковою накладною №187051 від 03.02.2016р. ( арк. справи10).

В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідачем за Товар не оплачено, 10 жовтня 2016 року ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» було повернуто товар Постачальнику на суму 1 966,85 грн., що підтверджується поверненням №78 (а.с.13)

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за поставленупродукціюскладає9 408,68 грн. (основний борг).

На підставі7.3. Договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3 261,74 грн. пені, 940,87 грн. - штраф, а також на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних в сумі279,01 грн., 1079,81 грн. інфляційні втрати

Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача 14 970,00 грн. заборгованості, в тому числі 9 408,68 грн. основного боргу, 3 261,74 грн. - пені, 940,87 грн. - штраф, 3% річних в сумі 279,01 грн., 1079,81 грн. інфляційні втрати.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання їїобов'язку.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами виникли зобов'язання, що випливають з договору поставки.

В силу ст. 712 Цивільного кодексу України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України на продавця покладено обов'язок передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За змістомстатті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначеноіншого строку оплати.

Факт отримання відповідачем товару підтверджується видатковою накладною №187051від 03.02.2016р. ( арк. справи10)

Взяті на себе зобов'язаннявідповідач не виконав,отриманий товар не оплатив, станом на час розглядусправи сума боргу становить 9 408,68 грн.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В п. 7.3 Договору сторонивизначили, що за несвоєчасну або неповну оплату Товару Покупець на вимогу Постачальника сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачує стягується штраф у розмірі 10% від вартості несплаченого вчасно товару.

За ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов"язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов"язання мало бути виконано.

При перевірці судом правильності розрахунку пені з врахуванням положень ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, судом встановлено, що розмір пені за період з 11.02.2016р. по 11.08.2016р. на суму заборгованості становить 2191,50 грн.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення 2191,50 грн. пені є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В іншій частині вимоги щодо стягнення пені слід відхилити як безпідставні.

Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).).

Пунктом 7.3 Договору сторони передбачили, що крім пені стягнення штрафу у випадку прострочення оплати Товару понад 30 у розмірі 10% від вартості несплаченого вчасно товару.

Господарський суд зазначає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить законодавству України.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача 940,87 грн. штрафу відповідно до п.7.3 договору, суд прийшов до висновку, що дана вимога є правомірною, відповідачем не спростована, а тому підлягає задоволенню у повному розмірі.

Крім того, судом на підставіст. 625 ЦК України було здійснено перерахунок заявлених позивачем до стягнення 3% річних в сумі279,01 грн. та інфляційних втрат в розмірі 1079,81 грн. за допомогою калькулятору "ЛІГА: Закон" та встановлено, що їх нарахування є правомірними та такими, що підлягають задоволенню в межах заявлених сум, оскільки при перевірці їх розміру судом не було виявлено їх завищення з боку позивача.

Посилання відповідача на те, що позивачем не надано належним чином оформленої видаткової накладної, судом оцінюються критично, оскільки Покупець Товар отримав, претензій Постачальнику протягом двох років не предявив.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести тіобставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можутьпідтверджуватисьіншимизасобамидоказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК Українивстановлено, щогосподарський суд оцінюєдокази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об"єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статтініякідокази не мають для суду заздалегідьвстановленоїсили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарськихсудах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КонституціїУкраїни в Українівизначається та діє принцип верховенства права. Ст. 129 Конституції України передбачає, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Згідно ст. 3 Цивільного Кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наявними доказами (в мат.справи), відповідачем не спростовуються, а тому підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.2 ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" (37300, Полтавська область, Гадяцький район, м. Гадяч, вул.ГероївМайдані, буд.82, оф.24, ) на користьТовариства з обмеженоювідповідальністю "Нейл" (29009, м. Хмельницький, вул. М. Красовського, 64, ) заборгованість за Договором поставки №16381 від 01.06.2014р. в розмірі13 899,87 грн. з яких: основний борг - 9 408,68 грн., пеня 2 191,50 грн., штраф - 940,87 грн., інфляційнівтрати - 1 079,81 грн., 3% - 279,01 грн. а такожвитрати на сплату судового збору в розмірі1485,61 грн.

3. В іншій частині позовних вимог - відмовити

Видати наказ післянабраннярішеннямзаконноїсили.

Повне рішення складено 20.03.2017 року

Суддя Гетя Н.Г.