КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2017 р. Справа№ 910/19471/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Яковлєва М.Л.

Отрюха Б.В.

За участю представників сторін:

від позивача: Суховерко О.В. - за довіреністю № 428/17 від 10.01.2017;

від відповідача: Буртовий М.В. - за довіреністю № 1048 від 30.12.2016,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма- Фарм, ЛТД» на рішення господарського суду міста Києва від 05.12.2016 у справі № 910/19471/16 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма- Фарм, ЛТД», м. Київ,

до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» м. Київ,

про стягнення 23 751 355,14 грн.

За результатами розгляду апеляційної скарги Київський апеляційний господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

25.10.2016 спільне українсько-естонське підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» ( надалі- позивач/апелянт) звернулось до господарського суду міста Києва із позовною заявою до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ» (надалі- відповідач) про стягнення 23 751 355,14 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору добровільного страхування майна юридичних осіб № 251.992396393.0047 від 10.12.2013 та договору добровільного страхування майна юридичних осіб № 251.992396398.0047 від 10.12.2013.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.10.2016 порушено провадження у справі № 910/19478/16 та призначено її до розгляду.

18.11.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої спільне українсько-естонське підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма - Фарм, ЛТД» просить стягнути з відповідача:

- страхове відшкодування за договором №251.992396393.0047 від 10.12.2013 за страховим випадком від 05.08.2014 в сумі 229315,46 грн.;

- страхове відшкодування за договором №251.992396398.0047 від 10.12.2013 за страховим випадком від 24.09.2014 в сумі 9691417,06 грн.;

- страхове відшкодування за договором №251.992396393.0047 від 10.12.2013 за страховим випадком від 27.11.2014 в сумі 11039377,39 грн.;

- пеню за порушення строків оплати страхового відшкодування в розмірі 3 423 484,62 грн. ( т. 1., а.с. 215-216).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.11.2016 прийнято заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог.

Рішенням господарського суду міста Києва від 05.12.2016 у справі № 910/19471/16 (суддя Грєхова О.А) в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідач обгрунтовано відмовив страховику у виплаті страхувальнику страхового відшкодування у зв'язку з відсутність правових підстав кваліфікувати події, що трапилась 05.08.2014 та 27.11.2014 у м. Донецьку, а також 24.09.2014 у м. Луганську, страховим випадком на час існування на території Донецької та Луганської областей подій, визначених в п. 2.4.2.2.1 договору № 251.992396393.0047 та п. 2.4.2.2.1 договору № 251.992396398.0047.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, спільне українсько-естонське підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням норм процесуального права, що виражено у неповному дослідженні доказів наданих позивачем; неповним з'ясуванням обставин справи, що мають значення для справи; не вжиттям всіх необхідних заходів для повного та всебічного розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.12.2016 апеляційну скаргу спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма- Фарм, ЛТД» на рішення господарського суду міста Києва від 05.12.2016 у справі № 910/19471/16 прийнято до провадження та призначено її розгляд на 02.02.2017.

02.02.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу Київського апеляційного господарського суду відповідачем був поданий відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просив суд залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

16.02.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу Київського апеляційного господарського суду відповідачем були подані письмові пояснення у справі.

02.02.2017 у судовому засіданні оголошено перерву до 16.02.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2017 задоволено клопотання позивача (апелянта) про продовження строку розгляду справи; строк розгляду справи продовжено на 15 днів та, відповідно, до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу оголошено перерву в судовому засіданні до 13.03.2017.

Представник позивача (апелянта) в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги з викладених в апеляційній скарзі підстав та просив задовольнити її повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив вимоги апеляційної скарги з викладених у відзиві та поясненнях на апеляційну скаргу підстав, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Місцевим господарським судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 10.12.2013 між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна», як страховиком та спільним українсько-естонським підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма - Фарм, ЛТД», як страхувальником було укладено наступні договори, а саме:

- договір добровільного страхування майна юридичних осіб № 251.992396393.0047 (далі - договір-1), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованого майна, що знаходиться в м. Донецьк, пр-т. Маршала Жукова, 1 Б (п. 1.1., 1.4. договору).

- договір добровільного страхування майна юридичних осіб № 251.992396398.0047 (далі - договір-2), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованого майна, що знаходиться в м. Луганськ, вул. Ломоносова, 96Д (п. 1.1., 1.4. договору).

За умовами п. 1.2. договорів строк дії договору страхування з 16.12.2013 по 15.12.2014.

У пункті 1.5. договорів визначено, що страховими випадками є зокрема: крадіжка, грабіж, розбій та дії третіх осіб цілеспрямованого неправомірного характеру, заподіяні з метою завдання шкоди застрахованому майну.

Пунктами 2.12.5., 2.12.5.1. договорів сторони визначили, що при настанні збитку, в зв'язку з яким страхувальник звертається до страховика з вимогою щодо виплати страхового відшкодування страхувальник зобов'язаний: сповістити страховика про настання страхового випадку в строки та шляхом, встановленим умовами цього договору страхування, а саме у будь-який документальний спосіб (письмово, факсом, телеграмою, електронною поштою тощо) повідомити страховика, а також сповістити про факт настання події державні або інші органи, у компетенції яких знаходяться такі випадки, про настання страхового випадку протягом трьох діб робочих днів, з дня коли йому стало відомо або мало стати відомим про такий страховий випадок (або подію, що може бути визнана страховою), а також подати письмову заяву щодо виплати страхового відшкодування та всі документи, які є необхідними для встановлення причини та характеру страхового випадку, у відповідності до умов договору страхування та положень відповідних правил, а також згідно обґрунтованої вимоги страховика.

Згідно з п. 2.4.2.2.1. договорів незалежно від умов цього договору або будь-якого додатку (додаткової угоди) до нього цим застереженням погоджено, що страхуванням не покриваються збитки, пошкодження, видатки або витрати будь-якого характеру, які безпосередньо або опосередковано спричинені, є наслідком або пов'язані з будь-яким терористичним актом, незалежно від будь-яких інших причин або подій, що стались одночасно або в будь-якій іншій послідовності щодо настання такого збитку.

В рамках цього застереження терористичний акт означає дію, включаючи, але не обмежуючись застосуванням сили або насильства та/або погроз до будь-якої особи або груп(и) осіб, незалежно від того, чи такі дії здійснюються самостійно або від імені або в зв'язку з будь-якою організацією(ями) або урядом (ами), з політичних, релігійних, ідеологічних або подібних причин включаючи намір здійснення впливу на уряд та/або залякування населення або будь-якої його частини.

Цим застереженням також виключаються збитки, пошкодження, видатки або витрати будь-якого характеру, які безпосередньо або опосередковано спричинені, є наслідком або пов'язані з будь-якими діями спрямованими на контроль, запобігання, пригнічення або здійснені в будь-якому зв'язку з терористичним актом (п. 2.4.2.2.2., 2.4.2.2.3. договорів).

Як вказує позивач, 05.08.2014 невідомі особи прибули на аптечний склад СП «Оптіма-Фарм, ЛТД» у м. Донецьк та викрали лікарські засоби і вироби медичного призначення на загальну суму 258 867,72 грн.

Про вказаний факт, позивачем відповідно до положень договору-1 було повідомлено відповідача засобами телефонного зв'язку та 08.08.2014 була подана заява про настання страхового випадку.

Також, 08.08.2014 позивачем було подано заяву до правоохоронних органів (ГУ МВС України в Донецькій області) про порушення кримінального провадження за фактом крадіжки товару.

Як вбачається із довідки Слідчого управління Головного управління МВС України в Донецькій області від 11.11.2014 вих. №4/7162 зазначене звернення 29.10.2014 було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000755 за ознаками правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 187 Кримінального кодексу України (розбій).

Крім того, як зазначає позивач 24.09.2014 невідомими особами було викрадено лікарські засоби та вироби медичного призначення, що зберігались на аптечному складі СП «Оптіма-Фарм, ЛТД» в м. Луганськ на загальну суму 10 018 358,20 грн.

Про вказаний факт, відповідно до положень договору-2 було повідомлено відповідача засобами телефонного зв'язку.

Спільним українсько-естонським підприємстом у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» 26.09.2014 була подана заява про настання страхового випадку.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 25.09.2014 позивачем було подано заяву в правоохоронні органи (Печерське РУ ГУМВС України в місті Києві) про порушення кримінального провадження за фактом викрадення товару, в результаті розгляду якої 26.09.2014 було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005261 за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (крадіжка).

27.11.2014 невідомі особи проникли на територію аптечного складу СП «Оптіма-Фарм, ЛТД» у м. Донецьк та викрали лікарські засоби та вироби медичного призначення на загальну суму 11 726 012,74 грн.

Про вказаний факт, відповідно до положень договору-1 було повідомлено СК "ПЗУ Україна" засобами телефонного зв'язку та 02.12.2014 року була подана заява про настання страхового випадку.

Позивачем 28.11.2014 було подано заяву до правоохоронних органів (ГУ МВС України в Донецькій області) про порушення кримінального провадження за фактом крадіжки товару.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки Слідчого управління Головного управління МВС України в Донецькій області від 17.01.2015 вих. №4/144 зазначене звернення 17.12.2014 було внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001236 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 3 статті 185 Кримінального кодексу України (крадіжка).

Так, з метою визначення розміру нанесених позивачу збитків, заподіяних в результаті вищезазначених подій, останнім було замовлено приватного підприємства «Юнайтед Лосс Аджастерс» проведення розрахунку збитків.

Відповідно до Сюрвеєрського звітом від 28.03.2016, розмір збитку спричиненого СП «Оптіма-Фарм, ЛТД» в результаті викрадення товару на аптечних складах в м. Луганськ та м. Донецьк складає 20 960 109,90 грн.

Так, з метою отримання страхового відшкодування позивачем було подано до СК «ПЗУ Україна» передбачені договорами страхування документи.

Однак, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» у листах вих. № 2923-31, № 2924-31, №2925-31 від 13.05.2016 повідомило позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування, в зв'язку із проведенням на території місцезнаходження застрахованого майна антитерористичної операції.

Вказане й стало підставою для звернення позивача з позовом про стягнення з СК «ПЗУ Україна» сум страхового відшкодування та пені.

Відмовляючи у задоволенні позовним вимог місцевий господарський суд виходив з того, що підстави для кваліфікації подій як страхового випадку відсутні з огляду на обмеження дії договорів внаслідок проведення анти терористичної операції, у тому числі за місцем розташування застрахованого майна.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку ( ч. 1 ст. 509 ЦК України)

За приписами ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

В силу ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

У ст. 8 Закону України «Про страхування» визначено, що страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Статтею 988 ЦК України та статтею 20 Закону України «Про страхування» обов'язок страховика здійснити страхове відшкодування виникає лише у разі настання страхового випадку.

Тобто приписи наведених норм нерозривно пов'язують момент виникнення обов'язку страховика щодо здійснення виплати страхової суми із настанням страхового випадку. Настання події, яка може належати до страхових ризиків, але згідно з умовами договору страхування є виключенням зі страхових випадків, не породжує обов'язку страховика щодо виплати страхового відшкодування.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 №405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» уведено в дію відповідне рішення Ради національної безпеки і оборони України щодо проведення антитерористичної операції на сході України.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначено Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09. 2014 року № 1669-VII, за змістом частини першої статті 1 якого періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Частиною другою зазначеної статті встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

У подальшому на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р і від 2 грудня 2015 року №1275-р затверджено переліки населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких, у тому числі, включено міста Донецьк та Луганськ.

Отже, відповідно до приписів чинного законодавства міста Донецьк і Луганськ, на території яких розташовано застраховане майно, є частиною території України, тимчасово окупованою незаконними терористичними збройними формуваннями, де триває антитерористична операція. Ці фактичні дані доказами не спростовано і визнано такими, що відповідають дійсності.

Таким чином, з огляду на проведення антитерористичної операції на сході України, у тому числі за місцем розташування застрахованого майна, та на підставі пункту 2.4.2.2.1. договорів страхування заявлені страхувальником події не можуть бути визнані страховим випадком, а тому не породжують обов'язку страховика щодо виплати страхового відшкодування, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постановах Верховного Суду України від 27.01.2016 у справі № 3-1237гс15 та від 03.02.2016 у справі № 3-1289гс15.

З урахуванням викладеного, висновки місцевого господарського суду про обгрунтованість відмови страховика у виплаті страхувальнику страхового відшкодування у зв'язку з відсутність правових підстав кваліфікувати події, що трапилась 05.08.2014 та 27.11.2014 у м. Донецьку, а також 24.09.2014 у м. Луганську, страховим випадком на час існування на території Донецької та Луганської областей подій, визначених в п. 2.4.2.2.1 договору № 251.992396393.0047 та п. 2.4.2.2.1 договору відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на лист Об'єднаного оперативного штабу Збройних сил України № 313/ГКЦ/2/5395 від 14.06.2016, оскільки Об'єднаним оперативним штабом Збройних сил України інформацію позивачу було надано в межах наявних у них (штабі) відомостей стосовно вибухів, проведення обстрілів тощо.

На підставі вищевикладеного апеляційний суд не приймає до уваги інші твердження апелянта, що зазначені в апеляційній скарзі стосовно невідповідності висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні, обставинам справи.

У відповідності до ст.ст. 32-34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів на підставі доказів та пояснень наявних в матеріалах справи дійшла до висновку, що відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для скасування чи зміни рішення місцевого господарського суду не вбачає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 4-7, 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма- Фарм, ЛТД» залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 05.12.2015 у справі № 910/19471/16 залишити без змін.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді М.Л. Яковлєв

Б.В. Отрюх