ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.03.2017 Справа № 904/5/17

За позовом Приватного підприємства "ЕНЕРГО-РЕСУРС", м. Київ

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення 26 715,84 грн. за договором оренди приміщення

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Гриценко І.О.

Представники:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: ОСОБА_2 представник - дов. № 230 від 10.03.2015р.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "ЕНЕРГО-РЕСУРС" звернулось до господарського суду з позовом в якому просить стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 26 715, 84 грн., яка складається з суми основного боргу за оренду приміщення - 11 424,00 грн., компенсації за комунальні витрати - 11 962,23 грн., пені - 2 096,84 грн., 3% річних - 211,03 грн., інфляційних втрат - 1 021,74 грн. за договором оренди приміщення №244/П-К від 04.11.2015р.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди приміщення №244/П-К від 04.11.2015р. в частині оплати за надані послуги.

Відповідач проти позову заперечив, у відзиві на позов зазначив, що він звільнив орендоване приміщення, ще у серпні 2016р., попередивши про це представника власника, який зобов'язався у найкоротші терміни прийняти приміщення та підписати акт прийому-передачі приміщення. Однак акт прийому-передачі приміщення між сторонами підписано 31.10.2016р.

Крім того, 31.10.2016р., представник орендодавця повідомив ФОП ОСОБА_1 про майбутнє дострокове звільнення орендованого приміщення у зв'язку із запланованим продажем об'єкта оренди, що підтверджується листом від ПП «ЕНЕРГО-РЕСУРС» № 149 від 29.09.2016р. (а.с. 101).

Відповідач зазначає, що він, як орендар мав переважне право на придбання даного приміщення, через що його зацікавила дана пропозиція та 03.11.2016р. направив листа від 13.10.2016р, в якому запитав вартість приміщення, за яку він може придбати його (а.с. 102).

Позивач відповіді на зазначений лист не надав, через що відповідач вважав, що відносини припинилися без претензій орендодавця до орендаря, так як жодних рахунків, актів, або інших документів ФОП ОСОБА_1 не отримував від ПП «ЕНЕРГО-РЕСУРС».

Крім того, відповідач зазначає, що на протязі усього часу правовідносин між сторонами, орендар не отримував від орендодавця актів наданих послуг, а сплачував лише за фактом користування, але після фактичного звільнення приміщення у серпні 2016 року, ФОП ОСОБА_1 - не отримував послуг з надання в оренду приміщення.

Позивач 24.02.2017р. надав до суду пояснення-зауваження в яких зазначив, що він не отримував від відповідача жодних листів в яких було б зазначено про фактичне звільнення орендованого відповідачем приміщення. Крім того, відповідно до умов договору (п. 2.3.4.) договір припиняє свою дію в односторонньому порядку орендарем, за умови письмового повідомлення орендодавця не менше ніж за 30 календарних днів до дати дострокового припинення дії даного договору. Датою повідомлення буде вважатися дата відправлення рекомендованого листа з повідомленням на вказану у цьому договорі адресу орендодавця. Позивач не отримував від відповідача жодних листів про дострокове припинення дії договору в односторонньому порядку. Про дострокове припинення дії договору в односторонньому порядку орендодавцем (дострокове звільнення орендованого приміщення орендарем за бажанням орендодавця) мова ніколи не йшла, оскільки відповідно до п. 2.2. договору даний договір укладено строком з 04.11.2015р. по 31.10.2016р.

Також позивач зазначив, що відповідач не мав переважного права перед іншими особами на придбання приміщення, оскільки він як орендар не належно виконував свої обов'язки за договором (зокрема, в нього наявна заборгованість з компенсації вартості комунальних послуг та експлуатаційних витрат, яка почала формуватися вже з травня 2016р. та заборгованості з орендної плати за приміщення за вересень та жовтень 2016р., а отже положення ч. 2 ст. 777 ЦК України не поширює свою дію на даного суб'єкта.

10.03.2017р. до господарського суду надійшло клопотання позивача від 09.03.2017р. про долучення до матеріалів справи документів, в тому числі і письмові пояснення у справі, в яких він зазначає про помилку, допущену у визначенні періодів стягнення орендної плати. А саме, позивач у своїх поясненнях уточнює позовні вимоги та просить стягнути з відповідача заборгованість за оренду за серпень-вересень 2016 в розмірі 11 424,00 грн., 11 962, 23 грн. - компенсації за комунальні послуги, 1 791, 89 грн. - пені, 182,00 грн. - 3% річних та 1 100, 83 грн. - інфляційних втрат.

Зазначені вище пояснення суд розцінює, як зменшення позовних вимог.

Суд зазначає, що відповідно до п.3.11. постанови пленуму ВГСУ від 26 грудня 2011 року № 18 зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Отже, в даному випадку мова йдеться про зменшення позовних вимог, та в цьому випадку позивач повинен був надати суду докази направлення цієї заяви відповідачу.

Однак, доказів направлення зазначеної заяви відповідачу до документів, наданих позивачем, не додано.

Приймаючи до уваги положення наведених норм, суд не приймає заяву позивача про зменшення позовних вимог до розгляду.

Ухвалою суду від 24.01.2017р. розгляд справи відкладувався на 13.02.2017р., 13.02.2017р. - на 27.02.2017р.

У судовому засіданні 27.02.2017р. винесено ухвали про продовження строку розгляду справи до 18.03.2017р. та відкладення розгляду справи на 13.03.2017р.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу сторонами не подавалось.

У судовому засіданні 13.03.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вислухавши пояснення представника відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Приватним підприємством «Енерго-Ресурс» (далі - позивач, орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (далі - відповідач, орендар) укладений договір оренди приміщення № 244/П-К від 04.11.2015р. (далі - договір).

Орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування на строк та на умовах даного договору приміщення, загальною площею 126,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (далі - приміщення) (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 1.3. Договору приміщення передається з метою використання його для розміщення офісу.

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторі та скріплення печатками сторін (п. 2.1. Договору).

Згідно п. 2.2. даний договір укладено строком з 04.11.2015р. до 31.10.2016р.

Після закінчення строку дії даного договору або у випадку його дострокового розірвання приміщення повертається орендодавцю протягом 5 робочих днів за відповідним актом прийому-передачі у стані не гіршому ніж на момент його передачі в суборенду, з урахуванням нормального (природного) зносу (п. 2.4. Договору).

Послуги з оренди приміщення здійснюються в національній валюті України та складаються:

- з 04.11.2015р. по 30.11.2015р.: загальний розмір орендної плати складає 4950,00 грн. з ПДВ (без врахування вартості комунальних послуг та електроенергії);

- з 01.12.2015р. по 31.10.2016р.: загальний розмір орендної плати за 1 місяць складає 5 712,00 грн. з ПДВ (без врахування вартості комунальних послуг та електроенергії) (п. 3.1., п.п. 3.1.1., 3.1.2. Договору).

Відповідно д п. 3.2. Договору послуги з оренди приміщення нараховуються з дня підписання сторонами Акту прийому-передачі приміщення в оренду до дня повернення орендарем приміщення орендодавцю по відповідному Акту прийому-передачі, відповідно до п.п. 1.5. та 2.4. даного договору або припинення фактичного користування приміщенням орендодавця.

Згідно п. 3.3. Договору послуги з оренди приміщення сплачуються орендарем щомісячно до 5-го числа поточного місяця, на підставі даного договору оренди приміщення, шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок орендодавця.

Пунктом 3.5. Договору встановлено, що послуги з оренди приміщення не включають в себе вартість комунальних послуг та експлуатаційних витрат (водопостачання та водовідведення, електро- та тепло постачання).

У відповідності до п. 3.6. Договору усі витрати по утриманню обслуговуванню орендованого приміщення, зазначені у п. 3.5. цього договору, сплачуються орендарем згідно рахунків-фактур наданих орендодавцем або після укладання орендарем відповідних договорів самостійно по розрахунковим (платіжним) документам відповідних служб, які надають послуги. Послуги зв'язку сплачуються орендарем самостійно на підставі окремого договору з підприємством, яке надає послуги.

Пунктом 3.7. Договору встановлено, що не пізніше 10-го числа кожного місяця орендодавець надає орендарю акт наданих послуг за фактичну оренду приміщення за попередній місяць, що являється фактичним підтвердженням користування приміщення.

Орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі вносити орендодавцю орендну плату за оренду приміщення (п. 4.1., п.п. 4.1.3. Договору).

04.11.2015р. сторонами підписано Акт прийому-передачі приміщення в оренду згідно договору №244/П-К від 04.11.2015р. (а.с. 27).

01.02.2016р. сторонами підписано Додаткову угоду №1 до договору оренди приміщення №244/П-К від 04.11.2015р., згідно якої підпункт 3.1. договору оренди змінено та викладено в новій редакції, а саме:

« 3.1. Послуги з оренди приміщення здійснюються в національній валюті України та складають:

3.1.1. 3 04.11.2015р. по 30.11.2015р.: загальний розмір орендної плати складає 4 950,00 грн. з ПДВ (без урахування вартості комунальних послуг та електроенергії);

3.1.2. з 01.12.2015р. по 31.01.2016р.: загальний розмір орендної плати складає 5 712,00 грн. з ПДВ (без урахування вартості комунальних послуг та електроенергії);

3.1.3. з 01.02.2016р. по 29.02.2016р.: загальний розмір орендної плати складає 4 512,00 грн. з ПДВ (без урахування вартості комунальних послуг та електроенергії);

3.1.4. з 01.03.2016р. по 31.10.2016р.: загальний розмір орендної плати складає 5 712,00 грн. з ПДВ (без урахування вартості комунальних послуг та електроенергії)».

Як зазначає позивач, він виконав свої зобов'язання за договором оренди належним чином, однак, ФОП ОСОБА_1 неналежним чином виконував взяті на себе зобов'язання стосовно оплати орендної плати та компенсації послуг на комунальні витрати у строк та на умовах передбачених договором.

У результаті порушення відповідачем зобов'язань, передбачених договором, позивачу завдано збитки у вигляді не отриманої плати за надання у користування приміщення у розмірі 11 424,00 грн. та неотриманої компенсації вартості комунальних послуг у розмірі 11 962,23 грн.

Заборгованість щодо компенсації вартості послуг та експлуатаційних витрат утворилася на підставі рахунків-фактур: №СФ-0000437 від 30.04.2016р. на суму 2 499,01 грн., № СФ-0000967 від 26.10.2016р. на суму 6 359,82 грн. та № СФ-0000969 від 26.10.2016р. на суму 3 103,40 грн. (а.с. 29-31).

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача 26 715, 84 грн., з яких:

- основний борг за оренду приміщення складає 11 424,00 грн.,

- компенсація за комунальні витрати - 11 962, 23 грн.,

- пеня - 2 096, 84 грн.,

- 3% річних - 211, 03 грн.,

- інфляційні втрати - 1 021, 74 грн., що і стало причиною спору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог на підставі наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 193 ГК України, визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Орендна плата у розмірі 11 424,00 грн. стягується за період: липень 2016 - серпень 2016 (5 712,00 - за місяць)

Відповідач надав докази сплати ним 29.08.2016 - 5 712,00 за липень 2016 (а. с. 113), отже, в цій частині в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Доказів оплати за оренду за серпень 2016 відповідач суду не надав, отже до стягнення підлягає 5 712,00 грн. за оренду за серпень 2016р.

Пунктом 6.4. Договору встановлено, що за затримку розрахунків з орендної плати та комунальних платежів більш ніж на 5 робочих днів орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. 625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги, що оплата за липень 2016 відбулося з простроченням, строків, встановлених договором, пеня за прострочення оплати за оренду за липень 2016 повинна нараховуватися з 13.07.2016 по 28.08.2016 та становить - 283,88 грн.

За серпень 2016 нараховується з 12.08.2016 по 21.12.2016 та становить - 601,48 грн.

3% річних за прострочення оплати за оренду нараховуються:

- за липень 2016 на суму 5 712, 00 грн. - з 13.07.2016 по 28.08.2016 та становлять 26,69 грн.;

- за серпень 2016 на суму 5 712, 00 грн. - з 12.08.2016 по 21.12.2016 - 61,33 грн.

Щодо нарахування інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Що стосується інфляційних втрат за липень 2016 на суму 5 712, 00 грн., то вони не нараховуються, оскільки, в цей період мала місце дефляція.

Інфляційні втрати, що підлягають до стягнення за серпень 2016 нараховуються на суму 5 712, 00 грн. за період з вересень 2016 по листопад 2016 та становлять 373,23 грн.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, щодо звільнення ним орендованого приміщення у серпні 2016 (а.с. 99) судом не приймаються з наступних підстав.

Порядок, форма зміни та розірвання господарських договорів встановлено ст. 188 Господарського кодексу України та ст. 654 Цивільного кодексу України.

Так, силу вимог ч.2 ст. 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Частиною 1 ст. 654 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

При цьому, умовами п. 2.3.4. Договору сторони узгодили, що договір припиняє свою дію в односторонньому порядку Орендарем, за умови письмового повідомлення орендодавцем не менш ніж за 30 календарних днів до дати дострокового припинення дії даного договору. Датою повідомлення буде вважатися дата відправлення рекомендованого листа з повідомленням на вказану у цьому договорі адресу орендодавця.

Отже, в разі бажання припинити дію договору до закінчення його строку, орендар повинен був за 30 календарних днів направити орендодавцю письмове повідомлення про дострокове припинення дії договору.

Всупереч вимогам законодавства та умов договору, відповідач належних доказів повідомлення позивача про припинення договору суду не надав.

Надані відповідачем в якості доказу листи від 29.09.2016 та від 13.10.2016 (а.с. 101 - 102) свідчать лише про те, що Відповідач мав намір в майбутньому придбати приміщення, яке належить позивачу, та не свідчить про те, що в цей час відповідач спірне приміщення не займав.

В свою чергу, позивач у поясненнях від 22.02.2017 зазначає, що він не отримував від відповідача жодних листів, в яких було б зазначено про фактичне звільнення відповідачем приміщення.

Поряд з тим, відповідач надав до матеріалів справи копію Акту приймання-передачі приміщення (повернення з оренди) датованого 31.10.2016 та підписаного лише з боку позивача (орендодавця) (а.с. 98). Відповідач же зазначений Акт не підписав, доказів наявності будь-яких зауважень стосовно незгоди з датою звільнення приміщення суду не надав.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що відповідачем не доведено належними доказами звільнення ним приміщення у серпні 2016.

Посилання відповідача на те, що ним сплачено орендну плату за жовтень 2016 не впливає на результат рішення, оскільки позивач просить в позові стягнути орендну плату за липень-серпень 2016 (а. с. 6).

Отже, до стягнення підлягає: 5 712,00 грн. орендної плати за серпень 2016р., 885,36 грн. - пені, 88,02 грн. - 3% річних та 373,23 грн. - інфляційних втрат за прострочення оплати орендної плати.

Щодо стягнення компенсації за комунальні витрати суд зазначає.

Компенсація за комунальні витрати сплачується орендарем на підставі рахунків-фактур (п. 3.6. Договору).

Умовами п.3.5. Договору сторони погодили, що послуги з оренди приміщення не включають в себе вартість комунальних послуг та експлуатаційних витрат (водопостачання та водовідведення, електро- та тепло постачання).

Відповідно до умов п. 3.6 Договору усі витрати по утриманню обслуговуванню орендованого приміщення, зазначені у п. 3.5. цього договору, сплачуються орендарем згідно рахунків-фактур наданих орендодавцем або після укладання орендарем відповідних договорів самостійно по розрахунковим (платіжним) документам відповідних служб, які надають послуги. Послуги зв'язку сплачуються орендарем самостійно на підставі окремого договору з підприємством, яке надає послуги.

З матеріалів справи вбачається, що позивач нарахував до сплати 11 962, 23 грн. за наступними рахунками-фактурами, що направлялися відповідачу:

- р/ф № СФ-0000437 від 30.04.2016 (за активну електроенергію за листопад 2015, січень 2026, березень 2016) на суму 2 499, 01 грн. , направлено відповідачу 14.11.2016р., однак відповідач відмовився від її отримання (а.с. 66-67)

- р/ф № СФ-0000967 від 26.10.2016 (за опалення у листопаді, грудні 2015, січні-квітні 2016) на суму 6 359, 82 грн. , направлено відповідачу та отримано ним 31.10.2016 (а.с. 65), у зв'язку з несплатою повторно направлено відповідачу 14.11.2016р., однак відповідач відмовився від її отримання (а.с. 66-67)

- р/ф № СФ-0000969 від 26.10.2016 (за активну електроенергію за лютий, липень - жовтень 2016) на суму 3 103, 40 грн., направлено відповідачу та отримано ним 31.10.2016 (а.с. 65), у зв'язку з несплатою повторно направлено відповідачу 14.11.2016р., однак відповідач відмовився від її отримання (а.с. 66-67)

Надання комунальних послуг підтверджується також актами прийняття-передавання, рахунками-розшифровками, складеними між позивачем та ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» та розрахунком заборгованості, складеним КПТМ «Криворіжтепломережа», копії яких долучено до матеріалів справи (а.с. 84-86, 88, 90-94).

Заперечення відповідача щодо повної сплати ним за комунальні послуги судом не приймаються, оскільки з квитанцій, наданих ним в якості доказу та долучених до матеріалів справи (а.с. 112-115) вбачається, що відповідачем сплачувалася саме орендна плата за договором, а не комунальні послуги.

Квитанції про оплату відповідачем комунальних послуг (а.с.116) на суму 992,78 грн. та 1 664,65 грн. позивачем зараховано, про що зазначено в його поясненнях від 16.01.2016 (а.с. 57-61).

У судовому засіданні 13.03.2017 відповідач надав докази оплати ним 11.03.2017 комунальних послуг за спожиту активну електроенергію в розмірі 2 074, 61 грн., з яких, за поясненнями відповідача від 03.03.2017, за листопад 2015 - 588,55 грн., за січень 2016 - 759,70 грн., 726, 36 грн. - за листопад 2015. (т. 1 а.с. 234 - 235, т. 2 а.с. 26-27).

Отже, зважаючи на оплату відповідачем комунальних послуг в розмірі 2 074, 61 грн., провадження у справі в цій частині підлягає припиненню по п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Доказів оплати за спожиті комунальні послуги в сумі 9 887, 62 грн. відповідач суду не надав.

Таким чином, позовні вимочи в частині стягнення компенсації за комунальні послуги в сумі 9 887, 62 грн. підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачем належними та допустимими доказами та є такими, що підлягають до задоволення.

Щодо нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасну оплату комунальних послуг суд зазначає наступне.

Як встановлено п.6.4. договору, за затримку розрахунків з орендної плати та комунальних платежів більше ніж на 5 робочих днів, орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

Згідно ст.ст. 759, 762 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачевi майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмiр якої встановлюється договором найму. плата за користування майном може вноситися за вибором сторiн у грошовiй або натуральнiй формi. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомiсячно, якщо iнше не встановлено договором.

Однак, в даному випадку, і це зазначено в самому Договорі - послуги з оренди не включають в себе вартість комунальних послуг (п.3.5).

Водночас, якщо порядок оплати орендної плати умовами договору встановлено (щомісячно до 5-го числа поточного місяця), то порядок оплати за комунальні послуги сторонами в договорі не узгоджено, а міститься лише посилання на те, що послуги з оренди приміщення не включають в себе вартість комунальних послуг та експлуатаційних витрат (водопостачання та водовідведення, електро- та тепло постачання) (п. 3.5. договору). Усі витрати по утриманню обслуговуванню орендованого приміщення, зазначені у п. 3.5. цього договору, сплачуються орендарем згідно рахунків-фактур наданих орендодавцем або після укладання орендарем відповідних договорів самостійно по розрахунковим (платіжним) документам відповідних служб, які надають послуги. Послуги зв'язку сплачуються орендарем самостійно на підставі окремого договору з підприємством, яке надає послуги. (п. 3.6. Договору).

Позивач в своїх поясненнях від 16.01.2017 зазначив, що дата до якої відповідний рахунок має бути сплачено, вказана безпосередньо на самому рахунку, Так рахунок-фактура № СФ-0000437 від 30.04.2016 містить посилання на строк оплати - до 10.05.2016, по рахунку-фактурі № СФ-0000967 від 26.10.2016 - строк оплати - до 07.11.2016, по рахунку-фактурі № СФ-0000969 від 26.10.2016 - строк оплати - до 07.11.2016. Відповідно від цих дат позивач і відраховує п'ятиденний строк на оплату.

Разом з тим ч. ч. 2, 3 ст. 180 Господарського кодексу України унормовано, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Таким чином, строк оплати за договором є його істотною умовою, яка має бути погоджена сторонами.

За викладеного, суд не приймає посилання позивача на визначення в рахунках-фактурах дати на оплату, оскільки це є одностороннім встановленням істотної умови договору, що не узгоджується з приписами чинного законодавства

Згідно ч. 8 ст. 181 ГК України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Наведена норма матеріального права розміщена у главі 48 ЦК України "Виконання зобов'язань" і носить загальний характер, тобто, може бути застосована до будь-яких видів договірних зобов'язань, які виникають в цивільному обороті.

Отже, на спірні правовідносини сторін поширюється дія ст. 530 ЦК України та суд розцінює рахунки-фактури, направлені відповідачу, як вимогу на оплату за комунальні послуги.

З урахуванням викладеного, строк на оплату за ними є:

- по р/ф № СФ-0000437 від 30.04.2016, направлено відповідачу 14.11.2016 (а.с. 66-67) - строк оплати - до 21.11.2016,

- по р/ф № СФ-0000967 від 26.10.2016, направлено відповідачу 30.10.2016 (а.с. 65, 211) - строк оплати - до 05.11.2016,

- по р/ф № СФ-0000969 від 26.10.2016 направлено відповідачу 30.10.2016 (а.с. 65, 211) - строк оплати - до 05.11.2016.

Пунктом 6.4. Договору встановлено, що за затримку розрахунків з орендної плати та комунальних платежів більш ніж на 5 робочих днів орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. 625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат мають бути наступними.

1. по р/ф № СФ-0000437 від 30.04.2016 на суму 2 499, 01 грн., направлено відповідачу 14.11.2016., строк оплати - до 21.11.2016:

- пеня - з 22.11.2016 по 21.12.2016 на суму 2 499, 01 грн. - 57,35 грн

- 3% річних - з 22.11.2016 по 21.12.2016 - 6,15 грн.

2. по р/ф № СФ-0000967 від 26.10.2016,. на суму 6 369,82 грн., направлено відповідачу 30.10.2016- строк оплати - до 05.11.2016,

- пеня - з 06.11.2016 по 21.12.2016 - 224, 16 грн.

- 3% річних - з 06.11.2016 по 21.12.2016 - 24, 02 грн.

3. по р/ф № СФ-0000969 від 26.10.2016на суму 3 103,40 грн., направлено відповідачу 30.10.2016 (а.с. 65, 211) - строк оплати - до 05.11.2016.

- пеня - з 06.11.2016 по 21.12.2016 - 109, 21 грн.

- 3% річних - з 06.11.2016 по 21.12.2016 - 11, 70 грн.

Щодо нарахування інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Зазначена позиція суду узгоджена з позицією Вищого господарського суду України, викладеною в постановах № 905/707/16 від 26.10.2016р., № 905/711/16 від 22.11.2016р. та № 904/6149/16 від 27.12.2016р.

На підставі викладеного, інфляційні втрати не нараховуються, оскільки період прострочення склав менше місяця.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Виходячи з положень ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту другого і четвертого частини третьої статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також змагальність сторін та свобод в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зазначені конституційні принципи закріплені в статтях 42 та 43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами, для чого господарський суд створює їм необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Спір повинен вирішуватися на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім сторонам у справі відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування та відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень на сторони.

Сторони, які беруть участь у справі, активно впливають на судову діяльність, оскільки їхні розпорядчі волевиявлення можуть бути обов'язковими для суду.

Суд вважає на необхідне зазначити, що протягом всього періоду розгляду справи відповідач міг провести з позивачем звірку взаєморозрахунків та надати свій контррозрахунок, чого ним зроблено не було.

В свою чергу позивач намагався узгодити з відповідачем акти звірок взаєморозрахунків станом на 12.01.2017 по орендній платі та комунальним послугам. Зокрема позивач звертався до відповідача з проханнями підписати зазначені акти та направити їх або позивачу, або до суду чи направити аргументовані заперечення в разі незгоди з ними. Зазначене підтверджується:

- описом вкладення та квитанцією КМД УАППЗ «Укрпошта» від 13.01.2017р. № 225 (а.с. 62);

- експрес-накладною ТОВ «Нова Пошта» від 13.01.2017р. № 20 4000 3872 8430 (а.с. 63).

Крім того, що ПП «Енерго-Ресурс» направляло ФОП ОСОБА_1 акти звірки взаємних розрахунків (сума заборгованості на користь ПП «Енерго-Ресурс» за оренду становить 11 424,00 грн.; за комунальні послуги та експлуатаційні витрати становить 11 962,23 грн.) станом на 24.10.2016р., що підтверджується експрес-накладною ТОВ «Нова Пошта» від 25.10.2016р. № 100 2347 6768 (а.с. 64).

Приймаючи до уваги вищевикладене до стягнення з відповідача підлягає:

- 5 712,00 грн. - основного боргу за оренду за серпень 2016,

за несвоєчасну оплату орендної плати:

- пеня - 885,36 грн.

- 3% річних - 88, 02 грн.

- Інфляційні втрати - 373, 23 грн.

- 9 887, 62 грн. - компенсації за комунальні послуги,

за несвоєчасну оплату комунальних послуг:

- пеня - 390, 72 грн.

- 3% річних - 41, 87 грн.

В частині стягнення 2 074, 61 грн. компенсації за комунальні послуги провадження у справі слід припинити.

В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

Судові витрати відповідно до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України розподіляються між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 193, 283 Господарського Кодексу України, ст. ст. 11, 525, 526, 611, 612 Цивільного кодексу України, ст. ст. 44, 49, п.1-1 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (50000, АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Приватного підприємства «Енерго-Ресурс» (01601, м. Київ, бул. Лесі Українки, 34, 3-й під'їзд, оф. 306, ) 5 712,00 грн. - основного боргу за оренду за серпень 2016, пені - 885,36 грн., 3% річних - 88, 02 грн., інфляційні втрати - 373, 23 грн.; 9 887, 62 грн. - компенсації за комунальні послуги, пені - 390, 72 грн., 3% річних - 41, 87 грн.; витрат по сплаті судового збору - 1 003,40 грн., про що видати наказ, після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 2 074, 61грн. компенсації за комунальні послуги провадження у справі - припинити.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 20.03.2017

Суддя Н.Г. Назаренко