ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" березня 2017 р. Справа № 925/151/17

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого судді Чевгуза О.В., з секретарем судового засідання Голосінською Н.М., за участю представників:

від позивача: представник не зявився,

від відповідача: представник не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні господарського суду Черкаської області у м. Черкаси справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юкрейніан Шугар Компані" смт. Первомайське, Миколаївська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Умань", м. Умань

про стягнення 288235 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юкрейніан Шугар Компані" звернулося до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Умань" у якому просить стягнути з відповідача 288235 грн. із яких: 108100 грн. основного боргу, та 180135 грн. пені за договором №04/05/2016 від 04.05.2016.

Представник позивача у судове засідання не зявилась, клопотанням від 23.02.2017 просив справу розглядати без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач письмовий відзив на позовну заяву не подав, у судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини, хоча був належним чином повідомлений про день та час судового засідання, ухвали суду про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи направлені на адресу, яка зазначена позивачем у позовній заяві та зазначена у витязі із ЄДР на відповідача.

Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності представника відповідача, виходячи із того, що неявка представника відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, а направляти свого представника у судове засідання чи заперечувати проти позову є правом сторони, а не обовязком.

На підставі ст.75 ГПК України справа розглянута за наявними у ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Згідно ст. 85 ГПК України у судовому засіданні 07 березня 2017 року оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав:

04 травня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юкрейніан Шугар Компані" (Постачальник позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Умань" (Покупець - відповідач у справі) було укладено договір купівлі-продажу №04/05/2016 (далі Договір), за умовами якого Постачальник зобовязується поставити в обумовлені терміни і передати у власність Покупця, а Покупець - прийняти та оплатити на умовах цього договору цукор-пісок буряковий виробництва Україна, квоти «А» (далі товар), ціна, терміни відвантаження і постачання якого визначаються специфікаціями, які є невідємною частиною Договору (1.1. договору).

Відповідно до пункту 1.2 договору кількість товару, що постачається, встановлюється за згодою сторін і відображається у специфікаціях, які оформляються сторонами протягом усього терміну дії договору і є його невідємною частиною.

Згідно пункту 3.1. договору ціна на товар є договірною за згодою сторін у національній валюті України-гривнях, з урахуванням податку на додану вартість (ПДВ) у розмірі 20% і вказується в укладених сторонами специфікаціях.

Пунктом 3.2 договору його сторони погодили, що ціна на товар приймається сторонами на умовах, встановлених положеннями Міжнародних правил тлумачення торгових термінів «Інкотермс 2010», з урахуванням окремо досягнутих домовленостей сторін та особливостей, повязаних із внутрішньодержавним характером договору.

Оплату за поставлений товар за окремою специфікацією Покупець здійснює на підставі рахунку предявленого Постачальником до оплати, в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника у строки та на умовах , які узгоджені сторонами у специфікаціях (п. 3.3 договору).

Датою належного виконання Покупцем свого грошового зобовязання за договором є дата зарахування коштів, які складають ціну товару за відповідною специфікацією, на рахунок Постачальника. Загальна сума договору визначається сумарною вартістю партій товарних поставок, які відображені в накладних (видаткових, залізничних, товарно-транспортних) і специфікаціях і фактично прийняті покупцем в період дії договору (п.п. 3.4 3.6 договору)

Відповідно до пунктів 4.1 - 4.3 договору Постачальник здійснює поставку конкретної партії товару згідно з укладеною сторонами специфікацією на умовах, встановлених відповідно до вимог Міжнародних правил тлумачення торгових термінів «Інкотермс 2010». Разом з кожною партією товару Постачальник передає Покупцю видаткову накладну, товарно-транспортну накладну і посвідчення якості. Момент переходу права власності на товар встановлюється специфікаціями.

Відповідно до пункту 5.2 договору його сторони погодили, що у разі порушення термінів оплати поставленого, але не оплаченого товару , Покупець на вимогу Постачальника сплачує пеню в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання свого зобовязання.

Згідно з пунктом 7.6 договір набуває чинності з дати підписання і діє до 31 грудня 2016 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань.

11.05.2016 між сторонами договору укладено специфікацію №1 на поставку відповідачу 22 тони цукру білого бурякового на загальну суму 287100 грн. (в т.ч. ПДВ 47850,00 грн.)

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу цукор білий буряковий в кількості 22 тон на суму 287100 грн., що підтверджується видатковою накладною та товарно-транспортною накладною №370 від 11.05.2016 (а.с. 19-20).

За твердженнями позивача згідно виставленого рахунку №162 від 11.05.2016 (а.с. 21) відповідач за поставлений товар провів оплату лише частково і на день подачі позову за відповідачем рахується заборгованість за поставлений товар в сумі 108100 грн.

Позивач направив на адресу відповідача претензію № 2134 від 24.11.2016, в якій вимагав негайно сплатити заборгованість. Згідно з поштовим повідомленням та довідкою Укрпошти, претензія відповідачем не отримана та повернута позивачу у звязку із закінченням терміну зберігання.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань за договором поставки товару стало підставою для звернення позивача до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення заборгованості з боржника.

Згідно з ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлене договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини купівлі-продажу врегульовані Главою 54 ЦК України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На виконання умов договору, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 287100 грн., що підтверджується видатковою накладною та товарно-транспортною накладною №370 від 11.05.2016 (а.с. 19-20).

Отримання відповідачем товару підтверджується довіреністю №22 від 11.05.2016 виданої на імя ОСОБА_1 (а.с.18)

Обовязки відповідача щодо оплати товару та строку її проведення визначені в п. 3.3 договору, згідно з яким розрахунки за товар здійснюються у строк, зазначений у специфікаціях до договору. У пункті 6 специфікації зазначено, що оплата товару покупцем здійснюється протягом семи календарних днів з дати отримання товару, що зазначена у видатковій накладній.

За доводами позивача у період з 03.06.2016 по 27.09.2016 відповідач сплатив позивачу частину вартості товару у сумі 179000 грн.

Оскільки, відповідачем не надано суду доказів належного виконання його зобовязань перед позивачем щодо повної сплати товару, позовна вимога про стягнення 108100 грн. заборгованості підлягає до задоволення.

За таких обставин, позов про стягнення боргу підлягає задоволенню в повному обсязі.

За змістом пункту 1 статті 199 Господарського кодексу України та пункту 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій (в т.ч. і пені) за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через 6 місяців із дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

На підставі пункту 5.2 договору позивач нарахував відповідачу пеню у сумі 180 135 грн. за період з 20.05.2016 по 25.01.2017 в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання свого зобовязання.

Частиною 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовані Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань». Статтями 1, 3 зазначеного Закону встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд самостійно за допомогою калькулятора штрафних санкцій апаратного комплексу Еліт: ОСОБА_2 перерахував суму пені та прийшов до висновку, що вимоги про стягнення пені підлягають до часткового задоволення за період з 20.05.2015 по 21.11.2016 у сумі 26274,51 грн., оскільки розрахунок пені зроблений позивачем більш, ніж за 6 місяців, що суперечить ч. 6 статті 232 ГК України та не відповідає вимогам ст. ст. 1, 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Судом відповідно до ст. 22 ГПК України було запропоновано сторонам подати докази в обґрунтування позову і заперечень проти нього.

Відповідач не скористався своїм правом заперечення проти позову, не підтвердив їх відповідно до ст. 33, 34 ГПК України доказами про відсутність у нього заборгованості, тому суд вважає доведеним право позивача на стягнення з відповідача 108100 грн. основного боргу та 26274,51 грн. пені.

На підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягають відшкодуванню позивачу понесені останнім витрати на сплату судового збору в сумі 2015 грн. 62 коп. пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Умань"(вул. Деревянка, 3, м. Умань, 20300, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юкрейніан Шугар Компані" (вул.. Заводська, 2, смт. Первомайське, Вітовський район, Миколаївська область, 57232, ) 108100,00 грн. основного боргу, 26274,51 грн. пені та 2015, 62 грн. судових витрат.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 13 березня 2017 року

Суддя О.В. Чевгуз