ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2017 року Справа № 923/1390/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Павленко Н.А. при секретарі судового засідання Борхаленко О.А.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1- уповн. предст., дов. від 13.12.2016р.

від відповідача: ОСОБА_2- керівник, ОСОБА_3 - уповн. предст.,

дов. від 01.02.2017р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державної екологічної інспекції у Херсонській області (м.Херсон, пров.Козацький, буд.10, )

до відповідача: Дочірнього підприємства "Санаторій "Гопри" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (Херсонська область, м.Гола Пристань, вул. Леніна, буд.72, )

про стягнення 834525грн. 83коп.

Суть спору: Провадження у справі порушено за позовною заявою Державної екологічної інспекції у Херсонській області про стягнення з Дочірнього підприємства "Санаторій "Гопри" закритого акціонерного товариства лікувільно-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" 564,23грн. збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону атмосферного повітря, та 833961,60грн. збитків, заподіяних державі внаслідок забруднення земельної ділянки.

Позивач зазначив, що проведеною Державною екологічною інспекцією у Херсонській області у період 16-24 червня 2014р. перевіркою відповідача щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, встановлено використання газових котлів у господарській діяльності за відсутності дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Також, за твердженнями позивача, під час проведення перевірки була виявлена забруднена земельна ділянка на відстані 30 м від каналізаційно-насосної станції і на якій спеціалістами відділу інструментальню лабораторного контролю було відібрано проби ґрунту та у процесі вимірювань виявлено, що показники складу ґрунту перевищували гранично-допустимі та фонові концентрації вмісту амонію (обмінного) в перерахунку на азот амонію сульфатів (у перерахунку на сульфати), фосфору (рухомі форми) , заліза (рухомі форми) та хлоридів (водна витяжка).

Позивач вказує, що зазначені порушення відповідачем норм природоохоронного законодавства завдали шкоди навколишньому природному середовищу, яка підлягає відшкодуванню, і стягнення якої з відповідача є предметом позову.

Позовні вимоги обґрунтовані твердженням про порушення відповідачем норм Закону України "Про охорону атмосферного повітря", Закону України "Про охорону земель", Земельного кодексу України, положеннями Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища".

Відповідач проти позову заперечував.

Щодо відсутності дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, пояснив, що дія дозволу на викиди санаторієм "Гопри" забруднюючих речовин в атмосферне повітря закінчилася 24.04.2014р. Але за твердженнями відповідача, видачу дозволів було призупинено до приведення Кабінетом Міністрів України процедури видачі дозволів у відповідність. Відповідач звертався за отриманням дозволу до уповноваженого органу, проте за відсутності процедури видачі дозволів його отримання стало можливим тільки 06.08.2014р.

ДП "Санаторій "Гопри" ЗАТ лікувільно-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" заперечення на позовні вимоги обґрунтовує відсутність вини відповідача у неотриманні дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами. При цьому використання газових котлів пояснив необхідністю забезпечення господарської діяльності, предметом якої є забезпечення санаторно-лікувального процесу у санаторії та неможливістю його зупинення за присутності у санаторії пацієнтів.

Стосовно забруднення земельної ділянки зазначив, що відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди міститься у статті 1166 Цивільного кодексу України.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина особи у завданні шкоди; наявність шкоди; причинний звязок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх вищезазначених умов є обовязковим для застосування відповідальність за завдання позадоговірної шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Відповідач зазначив, що саме на позивача покладається обовязок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний звязок такої поведінки із заподіяною шкодою, в свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

На думку представника ДП "Санаторій "Гопри" ЗАТ лікувільно-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", позивачем не доведено протиправної поведінки відповідача, а саме: не вказано, які саме дії (бездіяльність), вчинені відповідачем (його працівниками) є протиправними та призвели до забруднення земельної ділянки, і не встановлено причинного зв'язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою.

Відтак, у відповідача відсутній обов'язок доводити відсутність його вини у завданні шкоди навколишньому природному середовищу, оскільки не встановлено, які дії мали склад правопорушення і яка саме винна поведінка спричинила шкоду.

Також відповідач вказує, що в акті перевірки взагалі не відображено такого порушення, як забруднення земельної ділянки, а зазначено лише про забур'янення території каналізаційної насосної станції.

У письмовому клопотанні (вх. № 2/302/17 від 26.01.2017р.) відповідач, заперечуючи проти підстав позову, просив суд призначити судову ґрунтознавчу експертизу, необхідність у проведенні якої обґрунтував сумнівом в точності результатів вимірів показників ґрунтів, за якими позивачем здійснено висновок про наявність забруднення земельної ділянки та які були покладені позивачем у розрахунок завданих збитків.

Клопотанням від 09.02.2017р. (вх. № 2/576/17) відповідач, залишаючи підстави, визначені у первісному клопотанні, просив суд замість ґрунтознавчої експертизи призначити судову інженерно-екологічну експертизу. Оскільки показники ґрунтів земельної ділянки є даними, що входять до предмета доказування - факту наявності забруднення земельної ділянки, то, на думку відповідача, існує потреба у спеціальних знаннях для вирішення питань стосовно дотримання вимог нормативно-правових актів та діючих стандартів при відборі проб ґрунтів, розрахунку розміру збитків та встановлення факту забруднення земельної ділянки в обсязі, визначеному актом відбору проб ґрунтів від 18.06.2014р.

На вирішення експертизи, відповідач просив поставити наступні питання:

- чи було дотримано посадовими особами Державної екологічної інспекції у Херсонській області вимоги нормативно-правових актів та діючих стандартів (нормативів) при відібранні проб ґрунтів, оформлених актом відбору проб ґрунтів від 18.06.2014р.? Вказати вимоги, які були порушені.

- чи було дотримано посадовими особами Державної екологічної інспекції у Херсонській області вимоги нормативно - правових актів та діючих стандартів (нормативів) при розрахунку розмірів збитків внаслідок забруднення земель від 18.08.2014р.? Вказати вимоги, які були порушені.

- чи підтверджується факт забруднення земельної ділянки, в обсязі, визначеному актом відбору проб ґрунтів від 18.06.2014р.? Якщо так, - дії яких осіб знаходяться з технічної точки зору у причинному зв'язку із завданою забрудненням земельної ділянки шкодою?

Представник позивача проти призначення як судової ґрунтознавчої, так і судової інженерно-екологічної експертизи заперечував. Вказав, що відбір проб ґрунтів здійснено працівниками відділу інструментально-лабораторного контролю Державної екологічної інспекції у Херсонській області, атестованого на проведення вимірювань у сфері поширення державного метрологічного нагляду; відповідно до вимог державних стандартів, інших нормативних документів та методик; розрахунок розміру шкоди, завданої внаслідок забруднення земель, здійснено відповідно до Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, що затверджений Міністерством охорони навколишнього природного середовища. Відтак, позивач вважає, що відсутні підстави для призначення судової інженерно-екологічної експертизи.

Суд відхилив клопотання відповідача про призначення інженерно-екологічної експертизи з наступних підстав.

Господарський суд призначає судову експертизу для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань (ч.1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України).

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Суд зазначає, що зазначені відповідачем питання мають правовий характер і виходять за межі спеціальних знань експерта, тобто вирішення питань, перелік яких визначений відповідачем, не потребують спеціальних знань, тому господарський суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про призначення судової експертизи.

У зв'язку з необхідністю у подальшому відкладенні розгляду справи відповідачем 09.02.2017р. (вх. № 231/17) подано клопотання про продовження строку вирішення спору, задоволення якого не заперечувалось позивачем.

Ухвалою від 09.02.2017р. судом задоволено клопотання відповідача, строк вирішення спору продовжено на 15 днів.

22.02.2017р. за вх. № 1902/17 від представника позивача надійшли додаткові документи та пояснення стосовно розрахунку розмір відшкодування збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря ДП "Санаторій "Гопри" ЗАТ лікувільно-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця".

Представником позивача в судовому засіданні 06.03.2017р. було надане охоронне зобовязання № 121 від 06.12.2012р. на заповідний обєкт гідрологічну памятку природи місцевого значення "Частина озера "Гопри" та охоронне зобовязання № 122 від 22.01.2013р. на заповідний обєкт парк-памятку садово-паркового мистецтва місцевого значення "Парк санаторію "Гопри", загальною площею 18 га.

При цьому, представник позивача послався на порушення відповідачем ст.ст. 28, 38 Закону України "Про природно-заповідний фонд України".

В судовому засіданні 09.03.2017р. представник позивача підтримав позовні вимоги і знову наполягав на тому, що відповідачем були порушені вимоги Закону України "Про природно-заповідний фонд України".

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, просили залишити їх без задоволення. Окрім цього, представником відповідача були надані пояснення, що інформація, яка була надана листом від 21.10.2014р. № 03-12/141 на вимогу позивача, щодо обєму газу, який використаний відповідачем, а саме котлами КСВа-0,63 та ВВд-1,8 за період з 16.06.2014р. по 06.08.2014р., надавалася включно по 06.08.2014р., тобто відповідачем при наданні означеної інформації враховувався і обєм використаного газу 06.08.2014р.

В судовому засіданні, яке відбулось 09.02.2017р., оголошувались перерви спочатку до 23.02.2017р. о 10год. 30хв., потім до 06.03.2017р. о 15год. 00хв. та до 09.03.2017р. о 10год. 30хв.

Відповідно до вимог ст.85 ГПК України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судових засіданнях пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив:

Державною екологічною інспекцією у Херсонській області у період з 16.06.2014р. до 24.06.2014р. включно, на підставі наказу від 13.06.14 № 600 та направлення на проведення планової перевірки від 13.06.2014р. № 479 було проведено планову перевірку ДП "Санаторій "Гопри" ЗАТ лікувільно-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами. За результатами перевірки було складено акт № 04-11/288.

Перевіркою встановлено та відображено у акті, що ДП "Санаторій "Гопри" ЗАТ лікувільно-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" здійснює опалення приміщень котельною установкою: 2 котли КСВа-0,63, ВВД-1,8, які працюють на природному газі.

Основними джерелами забруднення атмосферного повітря є димарі котлів, за допомоги яких здійснюються викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Проте, строк дії представленого підприємством дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря № -19 від 24.04.2009 року закінчився 24.04.2014 року, тобто, з 25.04.2014 року відповідач здійснював викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, що є порушенням вимог Закону України "Про охорону атмосферного повітря", а саме частини 5 статті 11 вказаного Закону України. Вказане порушення відображено в акті перевірки № 04-11/288, з яким ознайомлено головного лікаря відповідача.

В акті перевірки також зазначається, що спеціалістами відділу інструментально-лабораторного контролю було відібрано проби повітря стаціонарних джерел забруднення від котла ВВД 1,8 відповідно до акту відбору викидів стаціонарних джерел №10-14 від 18.06.2014р.

27 червня 2014 року позивачем на заступника головного лікаря ДП "Санаторій "Гопри" ЗАТ лікувільно-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" було складено протокол №4954 про адміністративне правопорушення у звязку з відсутністю дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел, а саме: від котлів, розташованих в котельні, каналізаційно-насосній станції та кухні, що є порушенням ч.5 ст.11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря".

Окрім того, 27.06.2014р. позивачем було винесено постанову про накладання адміністративного штрафу № 04-12/665 за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення від 27.06.2014р. № 4954, який означений вище, на заступника головного лікаря ДП "Санаторій "Гопри" ЗАТ лікувільно-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" та на підставі ч.1 ст.78 Кодексу України про адміністративні правопорушення накладено штраф у розмірі 119грн.

З метою усунення порушень, виявлених під час проведення планової перевірки Державною екологічною інспекцією у Херсонській області винесено припис від 01.07.14 №03-9/1554, згідно з пунктом 11 якого, керівника відповідача зобов'язано оформити дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами від котлів, розташованих в котельні, каналізаційно насосній станції та кухні.

Також, у зв'язку із виявленими порушенням та з урахуванням наданих відповідачем даних, Державною екологічною інспекцією у Херсонській області розраховано суму шкоди та складено претензію від 24.11.14 № 08-12/99 щодо добровільного відшкодування шкоди, заподіяної державі внаслідок викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря за відсутності дозволу, у розмірі 564,23грн. Розмір шкоди розраховано інспекцією відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього середовища України від 10.12.08 № 639, зареєстрованим Мін'юстом України 21.01.09 за №48/16064.

Відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються, зокрема, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", Законом України "Про охорону атмосферного повітря", Законом України "Про відходи", Законом України "Про охорону земель", а також іншим спеціальним законодавством.

За приписами статті 10 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" підприємства, установи, організації та громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов'язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов'язані, зокрема, здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо.

Відповідно до частини 5 статті 11 цього Закону викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, який видається територіальним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів за погодженням із територіальним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань охорони здоров'я.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав є відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди.

Частиною 4 статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, за приписами частини 1 статті 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від плати за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Згідно зі статтею 33 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" особи, винні у перевищенні нормативів допустимих викидів забруднюючих речовин стаціонарних джерел в атмосферне повітря та нормативів гранично допустимого впливу фізичних та біологічних факторів стаціонарних джерел, несуть відповідальність згідно з законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. При цьому, юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Отже, при вирішенні даного спору на позивача покладається обов'язок довести розмір шкоди, завданої протиправною поведінкою, факт порушення відповідачем законодавства та причинний зв'язок між цим порушенням і завданою шкодою навколишньому середовищу. Відповідач, в свою чергу, для звільнення від відповідальності має довести відсутність своєї вини.

У п.1.6. роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 27.06.2001 р. № 02-5/744 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища" зазначено, що вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарському суду слід виходити з презумпції вини правопорушника (статті 440 та 442 Цивільного кодексу).

Отже, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.

Судом встановлено, що строк дії дозволу № -19 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, який був виданий 24.04.2009р. Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Херсонській області ДП "Санаторій "Гопри" ЗАТ лікувільно-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", дійсно закінчився 24.04.2014р.

Судом встановлено, що відповідачем усунуто виявлене порушення лише 06.08.2014р. шляхом отримання нового дозвільного документу, а саме: дозволу № -44 з необмеженим строком дії на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, виданого Департаментом екології та природних ресурсів Херсонської обласної адміністрації.

Факт здійснення позивачем викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без належних дозволів був зафіксований актом №04-11/288 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами у період 16 - 24.06.2014р., який є джерелом доказової інформації.

Враховуючи означене, судом встановлено наявність такої складової правопорушення, як протиправності дій ДП "Санаторій "Гопри" ЗАТ лікувільно-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", тим самим заподіяння державі шкоди та причинно-наслідкового зв'язку між такою шкодою та вчиненими діями.

Що ж до вини, як складової правопорушення і наявність якої заперечувалась відповідачем, з підстав того, що, на думку відповідача, його вина у неотриманні дозволу вчасно, відсутня, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" (в редакції яка діяла на час закінчення дозволу) основними принципами державної політики з питань дозвільної системи у сфері господарської діяльності є, зокрема, установлення єдиних вимог до порядку видачі документів дозвільного характеру.

Частиною 1 ст.4 цього Закону (в редакції, яка діяла на час закінчення дозволу) визначено, що виключно законами, які регулюють відносини, пов'язані з одержанням документів дозвільного характеру, встановлюються: строк видачі або надання письмового повідомлення про відмову у видачі документа дозвільного характеру; вичерпний перелік підстав для відмови у видачі, переоформленні, видачі дубліката, анулювання документа дозвільного характеру.

Згідно ч.1 ст.4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" (в редакції, яка діяла на час закінчення дозволу) порядок видачі документів дозвільного характеру або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними (регіональними місцевими) органами встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідного дозвільного органу, погодженим з уповноваженим органом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Порядок видачі документів дозвільного характеру або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання, видача або відмова у видачі яких законами України віднесена до повноважень органів місцевого самоврядування, встановлюється їх рішенням за погодженням з територіальними (місцевими) органами центральних органів виконавчої влади, що здійснюють регулювання у відповідній сфері, та територіальними органами уповноваженого органу, а у випадках, передбачених законом, - на підставі типових порядків, затверджених Кабінетом Міністрів України. Такі порядки мають передбачати, зокрема, вичерпний перелік документів, які суб'єкту господарювання необхідно подати для одержання документа дозвільного характеру.

Преамбулою до Закону визначено, що зміни, передбачені пунктом 1 розділу II Закону України від 16.10.2012р. № 5456-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації повноважень органів виконавчої влади у сфері екології та природних ресурсів, у тому числі на місцевому рівні" (далі - Закон 5456-VI), в частині положень, які стосуються передачі повноважень від територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласним, Київській, Севастопольській міським державним адміністраціям, органам виконавчої влади Автономної Республіки Крим, набирають чинності з 18.05.2013.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2013р. № 159 "Про ліквідацію територіальних органів Міністерства охорони навколишнього природного середовища" територіальні органи Міністерства охорони навколишнього природного середовища було ліквідовано, а виконання ними повноважень припинено з 17.05.2013.

У зв'язку з вищенаведеним у складі облдержадміністрацій утворено відповідні підрозділи.

Розпорядженням Голови Херсонської обласної державної адміністрації № 289 від 18.05.2013р. в структурі Херсонської обласної державної адміністрації утворено Департамент екології та природних ресурсів та затверджено положення про Департамент екології та природних ресурсів Херсонської обласної державної адміністрації .

В п.п.5 вказаного Положення, встановлено, що Департамент екології та природних ресурсів Херсонської обласної державної адміністрації видає дозволи на викиди забруднюючих речовин у навколишнє середовище.

Тобто, повноваження щодо видачі документів дозвільного характеру передано облдержадміністраціям та вступили в дію з 18.05.2013р., а отже, на рівні Закону України визначено дозвільний орган, який уповноважений видавати дозволи на викиди забруднюючих речовин у навколишнє природне середовище, як того вимагає частина перша статті 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності".

Таким чином, позивач до моменту закінчення терміну дії дозволу міг безперешкодно звернутися до територіального органу Міністерства охорони навколишнього природного середовища з відповідною заявою про отримання нового дозволу, а починаючи з 18.05.2013 року міг отримати вказаний документ від Департаменту екології та природних ресурсів Херсонської обласної державної адміністрації.

Проте, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили що відповідач дійсно звернувся до вищезазначених органів, твердження відповідача про означені звернення не підтверджуються жодним доказом, а отже відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факту відсутності вини у здійсненні викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без наявності відповідного дозволу.

Окрім того, матеріалами справи спростовуються твердження відповідача про те, що під час проведення перевірки був літній період і котли відповідачем не використовувались.

В матеріалах справи наявна довідка, надана відповідачем, про те, що ДП "Санаторій "Гопри" використало газовими котлами КСВа-о,63 та ВВд-1,8 за період 16.06.2014р. по 06.08.2014р. 11200м3 природного газу, що підтверджує роботу котлів в літній період.

Окрім того, в акті № 04-11/288, складеному екологічною інспекцією за результатами перевірки, зазначається, що підігрів ропи з озера здійснюється за допомогою котельні.

Також, з акту відбору викидів стаціонарними джерелами № 10-14 від 18.06.2014р., складеному спеціалістами відділу інструментально-лабораторного контролю після відбору проби повітря стаціонарними джерелами забруднення від котла ВВД 1,8, та протоколу № 10-14 вимірювання вмісту забруднюючих речовин в організованих викидах стаціонарних джерел від 18.06.2014р., вбачається, що котел працював.

Враховуючи вище викладене, суд встановив у діях ДП "Санаторій "Гопри" ЗАТ лікувільно-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" наявність вини, як складової цивільного правопорушення, яке спричинило збитки державі в результаті викидів забруднюючих речовин без дозволу.

Стосовно четвертої складової цивільного правопорушення, а саме шкоди, спричиненої правопорушенням, розмір якої має бути доведений позивачем, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" особи, вині, зокрема, у допущенні наднормативних, аварійних і залпових викидів і скидів забруднюючих речовин та інших шкідливих впливів на навколишнє природне середовище несуть встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Відповідно до ст.33 закону України "Про охорону атмосферного повітря" особи, винні у перевищенні нормативів допустимих викидів забруднюючих речовин стаціонарних джерел в атмосферне повітря та нормативів гранично допустимого впливу фізичних та біологічних факторів стаціонарних джерел несуть відповідальність згідно з законом.

Стаття 34 вказаного Закону встановлює, що шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом.

Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 10.12.2008р. № 639 затверджено Методику розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря (далі - Методика № 639).

У п.1.2. якої визначено, що ця Методика встановлює порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами суб'єктів господарювання.

Згідно з пунктом 2.1.2 "Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря" наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря вважаються: викиди забруднюючих речовин, на які відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, включаючи окремі забруднюючі речовини, викиди яких підлягають регулюванню відповідно до законодавства.

Так, згідно з пунктом 2.2 цієї Методики факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря установлюється державними інспекторами при проведенні перевірки суб'єктів господарювання інструментально-лабораторними методами контролю та розрахунковими методами.

Пунктами 2.7., 2.7.1 зазначеної Методики унормовано, що розрахункові методи визначення наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря та об'ємної витрати газопилового потоку застосовуються у випадках: викиду забруднюючих речовин від джерел викидів, які здійснюються без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами суб'єктів господарювання.

Відповідно до пункту 1.4 зазначеної Методики вона поширюється на державних інспекторів України з охорони навколишнього природного середовища та державних інспекторів з охорони навколишнього природного середовища відповідних територій при розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, що виявлені за результатами державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання вимог природоохоронного законодавства.

Згідно з пунктом 3.6 Методики розрахунок маси наднормативного викиду забруднюючої речовини в атмосферне повітря від джерела викиду, який здійснюється без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, здійснюється за параметрами джерела викиду (джерела утворення), зафіксованими у відповідній документації суб'єкта господарювання (матеріали інвентаризації стаціонарних джерел викидів, технологічні регламенти виробництва, режимні карти роботи паливовикористовувального обладнання, питомі викиди (показники емісії), даними державних і статистичних спостережень з охорони атмосферного повітря за формою № 2-ТП (повітря), або згідно з методиками для розрахунків маси викидів забруднюючих речовин за час роботи джерела без дозволу на викиди.

Таким чином, пункт 3.6 Методики № 639 надає особі, яка здійснює розрахунок маси наднормативного викиду забруднюючої речовини в атмосферне повітря, альтернативне право вибору: здійснювати такий розрахунок за параметрами джерела викиду або згідно з методиками для розрахунків маси викидів забруднюючих речовин.

Відповідно до п.3.11 Методики час роботи джерела в режимі наднормативного викиду визначається з моменту виявлення порушення до моменту його усунення, з урахуванням фактично відпрацьованого часу.

А факт усунення порушення може бути підтверджений отриманням дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами (п.3.12 Методики).

Враховуючи зазначене, з 16.06.2014р. (дата початку перевірки) до 05.08.2014р. це час роботи джерела в режимі наднормативного викиду відповідно до п.3.11 та п.3.12 Методики, і враховуючи, що 06.08.2014р. відповідач вже отримав дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря (усунення порушення).

Судом встановлено, що позивачем при розрахунку шкоди, завданої наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря від джерела викиду, які здійснюються без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, застосовано розрахунковий метод, а розрахунок маси вказаних викидів здійснено на підставі інформації, яка надана відповідачем в листі № 03-12/141 від 21.10.2014р. про обєм газу, який був використаний котлами підприємства КСВа-0,63 та ВВд-1,8 за період з 16.06.2014р. по 06.08.2014р., за формулою маса = об'єм газу використаний та вказаний відповідачем за період з 16.06.2014р. по 06.08.2014р. у розмірі 11200м3 помножений на величину густини газу, яка дорівнює 0,753.

При цьому, відповідачем, як зазначалося вище, інформація надавалася включно по 06.08.2014р., тобто відповідачем при наданні означеної інформації враховувався і обєм використаного газу 06.08.2014р.

Представник позивача не зміг довести, що відповідачем була надана ця довідка без урахування об'єму газу, використаного 06.08.2014р.

Як вбачається з п. 4.1 Методики № 639 маса забруднюючої речовини, що викинута в атмосферне повітря наднормативно є складовою формули розрахунку збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

А тому, неправильний розрахунок інспекцією маси викиду забруднюючих речовин має своїм наслідком помилковий розрахунок розміру збитків, заявлених до стягнення у даній справі, що виключає доведеність розміру шкоди, спричиненої правопорушенням як складової цивільного правопорушення і, тим самим, виключає можливість задоволення позовних вимог в цій частині.

За викладених обставин і враховуючи помилковість розрахунку заявлених до стягнення збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення збитків у розмірі 564,23грн., спричинених здійсненням викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу, такими, що не підлягають задоволенню.

Окрім того, другою вимогою Державної екологічної інспекції у Херсонській області до ДП "Санаторій "Гопри" ЗАТ лікувільно-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", зазначеній у позовній заяві, була вимога про відшкодування шкоди, завданої забрудненням земельної ділянки.

Так, в акті № 04-11/288 від 24.06.2014р., складеному Державною екологічною інспекцією у Херсонській області за результатами планової перевірки ДП "Санаторій "Гопри" ЗАТ лікувільно-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, в розділі охорона земельних ресурсів, вказано, що на території ДП "Санаторій "Гопри" встановлено забурянення, що є порушенням абз.10 ст.35 Закону України "Про охорону земель".

В заключній частині акта перелічені вимоги законодавства, порушення яких виявлені під час перевірки. В графі щодо порушення Закону України "Про охорону земель" зазначене тільки порушення абз.10 ст.35 Закону України "Про охорону земель", а саме забурянення.

Підписуючи даний акт, складений за результатами перевірки, головний лікар ДП "Санаторій "Гопри" ЗАТ лікувільно-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" зазначила про незгоду з пунктом про забурянення.

Також в акті зазначено, що на території земель ДП "Санаторій "Гопри" спеціалістами відділу інструментально-лабораторного контролю відібрано проби ґрунту відповідно до акту відбору проб ґрунтів № 07-14 від 18.06.2014р.

З акту відбору проб ґрунтів від 18.06.2014р. №07-14 вбачається, що відділом інструментально-лабораторного контролю Держекоінспекції здійснено відбір проб ґрунтів на земельній ділянці на відстані 30м від каналізаційно-насосної станції. Відповідно до протоколу вимірювань показників складу та властивостей ґрунту від 01.07.2014р. №07-14 у зразках ґрунту, відібраного на земельній ділянці, вміст амонію (обмінного) в перерахунку на азот амонійний, сульфатів (у перерахунку на сульфати), фосфору (рухомі форми) та хлоридів (водна витяжка) перевищує гранично-допустиму та фонову концентрацію.

Позивачем 28.08.2014р. на адресу відповідача було надіслано претензію № 08-12/79 щодо відшкодування збитків, заподіяних державі ДП "Санаторій "Гопри" в результаті порушення законодавства про охорону земель, а саме п.10 ч.1 ст.35 та ст.45 Закону України "Про охорону земель", що призвело до забруднення земельної ділянки.

При цьому, в означеній претензії позивач вказав, що забруднення землі підтверджується актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів, щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами від 16-24.06.2014, актом відбору проб ґрунтів від 18.06.2014р. № 07-14 та протоколом вимірювань показників складу та властивостей ґрунту від 01.07.2014р. № 07-14.

На підставі Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 27.10.97р. № 171, позивачем розраховано збитки, заподіяні державі відповідачем у розмірі 833961,60грн.

Відповідачем не виконано претензію позивача щодо відшкодування збитків у розмірі 833961,60грн., оскільки, на думку відповідача, відсутні правові підстави для відповідальності, означене і стало однією з підстав позову по даній справі.

Суд вважає вимоги про стягнення шкоди, завданої ДП "Санаторій "Гопри" державі забрудненням земельної ділянки, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов'язкових екологічних вимог, зокрема, здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища.

Згідно зі ст.35 Закону України "Про охорону земель" від 19.06.03р. № 962-IV власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов'язані: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку.

Відповідно до ст.91, 96 ЗК України, власники земельних ділянок та землекористувачі зобов'язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням.

Статтею 211 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи несуть, у тому числі, цивільну відповідальність згідно з законодавством України за такі порушення, як псування сільськогосподарських угідь та інших земель, їх забруднення хімічними та радіоактивними речовинами і стічними водами, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами.

В статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", пункті 2 Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства (далі - Методика), затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 27.10.1997р. № 171, із змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 04.04.2007р. № 149, визначено, що забруднення земель полягає у накопиченні в ґрунтах і ґрунтових водах внаслідок антропогенного впливу пестицидів і агрохімікатів, важких металів, радіонуклідів та інших речовин, вміст яких перевищує природний фон, що призводить до їх кількісних або якісних змін.

Згідно з пунктом 3.1. Методики землі вважаються забрудненими, якщо в їх складі виявлені негативні кількісні або якісні зміни, що сталися в результаті господарської діяльності чи впливу інших чинників. При цьому, зміни можуть бути зумовлені не тільки появою в зоні аерації нових шкодочинних речовин, яких раніше не було, а і збільшенням вмісту речовин, що перевищує їх граничнодопустиму концентрацію, які характерні для складу незабрудненого ґрунту або у порівнянні з даними агрохімічного паспорта (для земель сільськогосподарського призначення).

Статтею 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачена відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища і, в тому числі, зобов'язання підприємств відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок таких порушень.

Відповідно до статті 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення природоохоронного законодавства, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Як зазначалось, у зв'язку з порушенням норм природоохоронного законодавства та з урахуванням норм Методики визначення розміру шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища № 171 від 27.10.1997 року (у редакції Мінприроди 04.04.2007р. № 149) і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 422/13689 від 25.04.2007р., здійснено розрахунок відшкодування шкоди, нанесеної державі від забруднення відповідачем земель, відповідно до якого розмір шкоди складає 833961,60грн.

Методика встановлює порядок розрахунку розмірів відшкодування шкоди суб'єктами господарювання та фізичними особами в процесі їх діяльності через забруднення земель хімічними речовинами, їх засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і поширюється на всі землі України незалежно від форм їх власності (п. 1.2. Методики)

Згідно з пунктом 3.1.-3.3. Методики землі вважаються забрудненими, якщо в їх складі виявлені негативні кількісні або якісні зміни, що сталися в результаті господарської діяльності чи впливу інших чинників. При цьому, зміни можуть бути зумовлені не тільки появою в зоні аерації нових шкодочинних речовин, яких раніше не було, а і збільшенням вмісту речовин, що перевищує їх граничнодопустиму концентрацію, які характерні для складу незабрудненого ґрунту або у порівнянні з даними агрохімічного паспорта (для земель сільськогосподарського призначення).

Факти забруднення земель встановлюються уповноваженими особами, які здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства шляхом оформлення актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт забруднення та засмічення земель.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди як вже зазначалося раніше у рішенні, міститься в статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Тобто, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

В матеріалах справи наявний акт відбору проб ґрунту та протокол вимірювань показників складу та властивостей ґрунтів, складений державними інспекторами Державної екологічної інспекції в Херсонській області.

Факти забруднення земель встановлюються уповноваженими особами, які здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства, шляхом оформлення актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт забруднення та засмічення земель (пункт 3.3. Методики).

При цьому, в пункті 4.1. Методики передбачено, що розміри шкоди внаслідок забруднення земель обчислюються уповноваженими особами, що здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства, на основі актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт забруднення земель, протягом шести місяців з дня виявлення порушення.

У відповідності до пункту 4.13. Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства (далі - Порядок), затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.09.2008р. № 464 за результатами проведеної перевірки, в тому числі спільної з іншими органами державного нагляду (контролю), державним інспектором складається акт перевірки вимог природоохоронного законодавства.

За змістом п.1.4 Порядку акт перевірки - це документ, який фіксує факт проведення планових, позапланових перевірок суб'єктів господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання.

Відповідно до пункту 4.18. Порядку, у разі виявлення під час проведення перевірки порушення вимог природоохоронного законодавства, за які згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність, державні інспектори складають протокол про адміністративне правопорушення відповідно до наказу Мінприроди України від 05.07.2004р. № 264 "Про затвердження Інструкції з оформлення органами Міністерства охорони навколишнього природного середовища України матеріалів про адміністративні правопорушення", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.07.2004р. за № 934/9533.

Згідно положень пункту 2.2. Інструкції з оформлення органами Міністерства охорони навколишнього природного середовища України матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05.07.2004р. № 264, при виявленні порушень вимог природоохоронного законодавства, які вчинені посадовими особами підприємств, установ та організацій, їх структурних або відокремлених підрозділів, незалежно від форм власності та видів господарської діяльності, протокол про адміністративне правопорушення складається відносно особи, яка вчинила порушення природоохоронного законодавства, а якщо таку особу встановити неможливо, - то відносно посадової особи, яка відповідає за стан охорони навколишнього природного середовища на даному підприємстві, а у разі, якщо така особа не призначена - стосовно керівника підприємства, установи чи організації.

На підставі акта, який складено за результатами перевірки, протягом п'яти днів з дня її завершення, у разі виявлення порушень вимог природоохоронного законодавства складається припис про усунення порушень вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища (пункт 4.23. Порядку).

Як з'ясовано судом, Державною екологічною інспекцією у Херсонській області припис за фактом забруднення земельної ділянки та обовязку усунення означеного порушення не виносився, протокол про адміністративне правопорушення не складався.

За таких обставин, суд зазначає, що у діях відповідача відсутній факт порушення вимог Закону України "Про охорону земель" та передбачених ст.ст. 68-69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", а також не вбачається порушення ДП "Санаторій "Гопри" обов'язків землекористувача відповідно до ст. 91 Земельного кодексу України, або факту псування земель (забруднення або засмічення), відповідальність за яке передбачено статтею 211 Земельного кодексу України.

Суд зазначає, що відповідно до принципів, визначених ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що забруднення земельної ділянки підтверджується актом № 04-11/288 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів, щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами від 16-24.06.14р., оскільки в означеному акті не зазначеного такого порушення як забруднення земельної ділянки, а зазначено лише забурянення земельної ділянки.

Суд відхиляє твердження позивача, які були надані ним на двох останніх судових засіданнях про те, що позивачем було порушено режим зберігання та охорони парку памятки відповідно до охоронних зобовязань № 122 від 22.01.2013р. та № 121 від 06.12.21012р.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просив стягнуту заподіянні державі збитки, спричиненні саме забрудненням земельної ділянки, і розмір збитків, які просив стягнути позивач, було розраховано на підставі Методики визначення розміру шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 27.10.1997р. № 171.

Разом з цим, розмір шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про природно-заповідний фонд, визначаються на основі кадастрової еколого-економічної оцінки включених до його складу територій та обєктів, що проводиться відповідно до цього Закону, та спеціальних такс, які затверджуються Кабінетом Міністрів України (ст.65 Закону України "Про природно-заповідний фонд України").

Так, такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду внаслідок самовільного використання земель, зняття ґрунтового покриття, забруднення та засмічення їх територій встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 № 541 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд".

Позивачем ані в позовній заяві, ані в наданих письмових поясненнях не зазначено про порушення відповідачем законодавства про природно заповідний фонд, при цьому клопотань про зміну підстав чи предмету позову позивачем також не заявлялося.

Також суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що припис № 03-9/1554 від 01.07.2014р., наданий відповідачу з метою усунення порушень природоохоронного законодавства виявлених під час планової перевірки, а саме п.17 означеного припису, містить посилання на таке порушення відповідача, як забруднення земельної ділянки. Так, в п.17 означеного припису зазначається, що відповідач повинен дотримуватися режиму території памятки природи "Озеро "Гопри", а недотримання означеного режиму, в свою чергу, є порушенням ст.ст. 14, 28 Закону України "Про природно заповідний фонд".

З пункту цього припису не вбачається, що відповідачем забруднено земельну ділянку, чим порушено Закон України "Про охорону земель" і що є підставою позову у даній справі.

Частиною 2 ст. 22 ЦК України визначено, що збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, позивач, заявляючи цивільно-правову вимогу про стягнення з відповідача шкоди, зобов'язаний довести наявність реальних збитків або упущеної вигоди, що позивачем не було зроблено.

Позивачем взагалі не вказано, які дії або бездіяльність відповідача могли б спричинити забруднення земельної ділянки.

Актом відбору проб ґрунтів від 18.06.14 №07-14 та протоколом вимірювання показників складу та властивостей ґрунту від 01.07.14 № 07-14 лише підтверджено факт якісних змін ґрунту, але не підтверджено, що ці зміни відбулися внаслідок дій або бездіяльності відповідача.

Із протоколу вимірювань показників складу та властивостей проб ґрунтів №10-14 від 01.07.14р. вбачається, що забруднена ділянка розташована на відстані 30 м від каналізаціно-насосної станції, але при цьому в акті №04-11/288, складеному екологічною інспекцією за результатами перевірки, зазначається, що каналізаційно-насосна станція не працює.

Також, відповідно до означеного протоколу, у відібраних пробах ґрунту знайдена ціла низка хімічних елементів та сполук, однак, як вбачається з акту №04-11/288, складеному екологічною інспекцією за результатами перевірки, основними видами діяльності ДП "Санаторій "Гопри" є діяльність лікарняних закладів; діяльність засобів розміщування на період відпустки та іншого тимчасового проживання; діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування; постачання інших готових страв; стоматологічна практика; загальна медична практика. З означених видів діяльності відповідача, не вбачається, що саме могло призвести до забруднення земельної ділянки.

Оскільки позивачами не доведено належними та допустимими доказами, які дії чи бездіяльність відповідача, як одного із елементів складу цивільного правопорушення, спричинили забруднення земельної ділянки, то це виключає підстави для покладення відповідальності на відповідача.

Таким чином, позивач належних і допустимих доказів наявності факту порушення та складу цивільного правопорушення у діях ДП "Санаторій "Гопри" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" суду не надав, що є підставою для відмови в задоволенні позову в частині стягнення збитків, заподіяних державі у сумі 833961,60грн. забрудненням земельної ділянки.

Відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача з огляду на відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 13 березня 2017 року.

Суддя Н.А. Павленко