Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "16" березня 2017 р. Справа № 906/157/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність від 05.09.2016;

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність від 06.01.2017 вих. № 54

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" (м. Житомир)

до Новоград-Волинської квартирно-експлуатаційної частини району (м. Новоград-Волинський Житомирської області)

про стягнення 1419563,88 грн

Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" подало до господарського суду позовну заяву про стягнення з Новоград-Волинської квартирно-експлуатаційної частини району 661538,36 грн заборгованості за договором № 114107L447EB017 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 23.01.2017, з яких: 603783,77 грн сума основного боргу за спожитий у січні 2017 року природний газ, 397,01 грн 3% річних та 57357,58 грн штрафу, нарахованого за перевищення місячного підтвердженого обсягу природного газу, виділеного споживачу.

До початку розгляду справи до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 03.03.2017 № 463 з додатками (а.с. 27-35).

Окрім того, 15.03.2017 до суду позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог до 1419563,88 грн (а.с. 37-38). Згідно з поданої заяви, позивач збільшує суму основного боргу шляхом включення до вимоги про її стягнення суму боргу за спожитий у лютому 2017 року природний газ у розмірі 758025,52 грн, внаслідок чого загальна сума заборгованості відповідача за використаний у період січень - лютий 2017 року природний газ склала 1361809,29 грн, а сума позову, відповідно, збільшилась до 1419563,88 грн.

У відповідності до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи, що збільшення розміру позовних вимог не суперечить чинному законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, суд приймає заяву позивача про збільшення позовних вимог від 14.03.2017 до розгляду.

З огляду на викладене, спір вирішується виходячи з нової суми позову у розмірі 1419563,88 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 14.03.2017. Просив долучити до матеріалів довідку б/н від 16.03.2017 про заборгованість відповідача станом на 16.03.2017, з приводу чого надав клопотання, яке було задоволено судом (а.с. 45-46).

Представник відповідача, згідно з поданим до суду відзивом на позовну заяву від 03.03.2017 № 463, позовні вимоги в частині заявлених позивачем до стягнення сум основного боргу та 3% річних визнав у повному обсязі. З посиланням на відсутність бюджетного фінансування та соціальне призначення діяльності КЕЧ району, просив зменшити суму нарахованого до стягнення з відповідача штрафу до 10%.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

23.01.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" (постачальник/позивач) та Новоград-Волинською квартирно-експлуатаційною частиною району (споживач/відповідач) укладено договір № 114107L447EB017 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (далі - договір, а.с.16-18).

Відповідно до умов п. 1.1 договору, постачальник зобов'язується передати у власність споживачу у 2017 році природний газ, а споживач зобов'язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

За змістом п. 4.2 договору, оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку: 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці. У разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в п'ятиденний строк після збільшення цього обсягу. Остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Підпунктом 5.4.2 пункту 5.4 договору визначено обов'язок споживача оплачувати постачальнику вартість газу на умовах та в обсягах, визначених договором.

Судом встановлено, що свої зобов'язання за умовами договору від 23.01.2017 щодо постачання відповідачеві у 2017 році природного газу позивач виконав належним чином, поставивши останньому у січні, лютому 2017 року природного газу в об'ємі 163,775 тис.куб.м на загальну суму 1561809,64 грн, доказом чого є акти приймання-передачі природного газу за номерами ЖТЗ00002382 від 31.01.2017 (а.с. 19) та ЖТЗ00004874 від 28.02.2017 (а. с. 42).

Відповідач, в порушення умов договору № 114107L447EB017 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 23.01.2017, а також положень ст. ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, свої зобовязання по оплаті отриманого природного газу перед позивачем виконав неналежним чином, сплативши на рахунок останнього згідно з платіжних доручень (а.с. 20-22) всього 200000,35 грн, внаслідок чого станом на час розгляду справи в суді борг відповідача за переданий йому позивачем газ склав 1361809,29 грн, що також не заперечується відповідачем.

Згідно із ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічні положення містяться в ст. ст. 525, 526 ЦК України.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про правомірність заявленої до стягнення з відповідача суми основного боргу за несвоєчасно сплачену ним заборгованість по оплаті спожитого у січні - лютому 2017 року природного газу у розмірі 1361809,29 грн (1561809,64 - 200000,35).

Розглядаючи питання щодо законності та обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача за порушення грошових зобов'язань 3% річних, господарський суд враховує, що за ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку (а.с. 5), позивач просить стягнути з відповідача за несвоєчасно проведені розрахунки з оплати природного газу за період з 13.02.2017 по 20.02.2017 - 397,01 грн 3% річних.

Перевіривши правильність нарахування річних за визначений позивачем у позовній заяві період, господарський суд встановив, що їх суми обґрунтовані та вірні.

Що стосується нарахованого та заявленого до стягнення позивачем на свою користь з відповідача штрафу у розмірі 57357,58 грн, господарський суд приймає до уваги, що згідно з пп. 6.2.3 п. 6.2 договору, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг поставленого споживачеві газу буде перевищувати підтверджений обсяг газу на цей період (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), споживач сплачує постачальнику штраф за перевищення обсягу постачання газу, що розраховується за формулою: В=(Vф-Vп)хЦхК, де: Vф - обсяг фактично поставленого газу споживачу протягом розрахункового періоду за договором; Vп - підтверджений обсяг газу на розрахунковий період; Ц - вартість газу за договором; К - коефіцієнт, який дорівнює 0,1.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Зі змісту ст. 610 ЦК України випливає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Так, пп. 5.4.5 п. 5.4 договору від 23.01.2017 сторони погодили обов'язок споживача самостійно обмежувати (припиняти) споживання природного газу у випадку перевищення добового та/або місячного підтвердженого обсягу природного газу, виділеного споживачу.

Судом встановлено, що, згідно з умов договору, у січні 2017 року споживачу було встановлено плановий обсяг постачання газу у розмірі 22,3649 тис.куб.м, однак фактично ним спожито 89,883 тис.куб.м., що на 67,5181 тис.куб.м. більше від заявленого обсягу газу споживачем.

У п. 2.4 договору передбачено, що місячний обсяг відбору (споживання) газу споживачем не повинен перевищувати підтверджений обсяг газу більш ніж на (+/-) 5%.

Отже, порушення відповідачем обов'язку щодо можливо допустимого обсягу споживання газу (з урахуванням (+/-) 5%), є порушенням зобов'язання, що відповідно до ст. 611 ЦК України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

З розрахунку позивача (а.с. 5) вбачається, що штраф нарахований ним за спеціальною формулою та виведений у наступне рівняння: (89,883 (обсяг фактично спожитого газу) - 22,3649 (плановий обсяг споживання газу)) - 5% ( можливо допустиме відхилення від планового обсягу споживання газу) х 8942,56 (вартість газу за тис.куб.м) х 0,1 (коефіцієнт).

Перевіривши розрахунок штрафу, суд вважає вимогу про його стягнення у заявленій сумі, що дорівнює 57357,58 грн, обґрунтованою та такою, що відповідає умовам договору і вимогам чинного законодавства України.

В той же час, розглянувши заявлене відповідачем у відзиві на позовну заяву клопотання про зменшення суми штрафу, врахувавши приписи п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, здійснивши аналіз наявних матеріалів справи згідно поданих до справи доказів у відповідності до ст. 43 ГПК України, оцінивши співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій з можливими збитками кредитора, об'єктивність причин неналежного виконання відповідачем зобов'язань, врахувавши ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, інші їх інтереси, які доводять винятковість зазначених обставин, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання відповідача щодо зменшення нарахованого штрафу, з огляду на нижче наведене.

Судом встановлено, що Новоград-Волинська квартирно-експлуатаційна частина району є суб'єктом господарювання у військовій сфері, для виконання завдань якої по якісному утриманню, обслуговуванню казармено-житлового фонду, забезпеченню військових частин, установ та організацій Міністерства оборони України комунальними послугами, енергоносіями та проведення розрахунків за них, КЕЧ району змушена споживати природний газ, несвоєчасна сплата за який стала підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Суд також враховує майнові інтереси обох сторін, тобто як відповідача, так і позивача, а також те, що в діях відповідача щодо несплати заборгованості, яка виникла через недофінансування бюджетних установ, організацій з Державного бюджету України, відсутній будь-який умисел.

Крім того, при розгляді клопотання відповідача про зменшення штрафу, господарський суд враховує, що Новоград-Волинська квартирно-експлуатаційна частина району є бюджетною неприбутковою установою, яка фінансується з державного бюджету по загальному та спеціальному фондах кошторису Міністерства оборони України, однак фактично знаходиться на самоокупності.

З огляду на вище вказане, зважаючи на особливості порядку фінансування відповідача, а також враховуючи, що до стягнення з відповідача, окрім штрафу, нараховані також 397,01 грн 3% річних, при цьому, позивачем не доведено факту завдання йому чи іншим учасникам господарських відносин збитків внаслідок несвоєчасної сплати відповідачем коштів, господарський суд розцінив вказані обставини як такі, що заслуговують на увагу, тому керуючись п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, суд вважає за доцільне зменшити розмір заявленого до стягнення штрафу до 40%. За вказаних обставин до стягнення з відповідача підлягає 22943,03 грн штрафу. У стягненні 34414,55 грн штрафу суд відмовляє.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень належними та допустимими у справі доказами; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що відповідач позов за підставою та предметом не оспорив, доказів сплати боргу та/або інших доказів на спростування позовних вимог суду не надав. Заборгованість у розмірі 1361809,29 грн визнав, доказом чого є підписаний та скріплений печатками та підписами представників обох сторін акт звіряння взаєморозрахунків від 28.02.2017 (а. с. 35).

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими у відповідності до вимог чинного законодавства, підтвердженими належними доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають частковому задоволенню на суму 1385149,33 грн, з яких: 1361809,29 грн основного боргу, 397,01 грн 3% річних та 22943,03 грн штрафу. У стягненні з відповідача 34414,55 грн штрафу суд відмовляє.

Відповідно до п.4.3. постанови Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Судові витрати покладаються на відповідача.

При цьому суд враховує роз'яснення, надані в пункті 9.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 "Про судове рішення", згідно з якого у резолютивній частині рішення господарські суди повинні зазначати у рішеннях про часткове задоволення майнових вимог, у тому числі в разі зменшення розміру неустойки згідно з пунктом 3 ст. 83 ГПК України, - про відмову в позові в решті вимог, припинення провадження або залишення без розгляду позову у цій частині.

Керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Новоград-Волинської квартирно-експлуатаційної частини району (11700, Житомирська обл., м. Новоград-Волинський, вул. Волі, буд. 39, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" (10002, Житомирська обл., м. Житомир, Корольовський район, вул. Фещенка-Чопівського, буд. 35, ): 1361809,29 грн основного боргу, 397,01 грн 3% річних, 22943,03 грн штрафу та 21293,46 грн судового збору.

3. В частині стягнення 34414,55 грн штрафу відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 17.03.17

Суддя Маріщенко Л.О.

Друк:

1 - в справу

2,3 - сторонам (рек. з повід.)