ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2017 р. Справа № 925/232/17

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до Управління соціального захисту населення Лисянської районної державної адміністрації, Черкаська область, смт. Лисянка, пл. Миру, 30

про стягнення 116933,12 грн. заборгованості по перевезенню пільгових категорій громадян,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - підприємець - особисто;

від відповідача: Коргун В.В. - нач. управління - за посадою.

Позивач звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до відповідача про стягнення 116933,12 грн. заборгованості за перевезення пільгових категорій громадян на автобусних маршрутах загального користування Лисянського району.

В судовому засіданні:

Представник позивача вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Подано додаткове пояснення по суті спору.

Представник відповідача вимоги заперечив та вказав, що в Управління відсутні кошти та відсутнє фінансування з бюджету на такі перевезення, оскільки відповідач не брав на себе таких зобов'язань в 2015р. та не реєстрував їх у казначействі. Подано письмовий відзив на позов з доказами направлення позивачу.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено такі взаємовідносини сторін та обставини:

31.12.2014р. між Управлінням соціального захисту населення районної державної адміністрації (Замовником - Відповідач по справі), в особі начальника управління соціального захисту населення Дармограя Ігоря Васильовича та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Перевізником - Позивач по справі), що діє на підставі виписки з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців було укладено Договір (державне замовлення) на пільгові (соціально-значущі) перевезення пасажирів автобусами загального користування №1 (далі - Договір І), за умовами якого Замовник надає право Перевізнику здійснювати перевезення пільгових категорій пасажирів в режимі звичайних перевезень по маршрутах:

НОМЕР_2 Лисянка - Шушківка

НОМЕР_3 Лисянка - Хижинці

НОМЕР_4 Лисянка-Дашуківка,

а Перевізник надає транспортні послуги населенню, в тому числі здійснює пільгові перевезення окремих категорій населення згідно чинного законодавства та на умовах передбачених цим договором.

Відповідно до п. 5.1 Договору І договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами 01.01.2015р. і діє до 31.12.2015р.

Відповідно до п. 2.1.1 Договору І Замовник зобов'язався на підставі договору №13 від 23.12.2013р. «З перевезення пасажирів на приміському автобусному маршруті загального користування, який не виходить за межі території району», №2 від 21.06.2013р. «З перевезення пасажирів на приміському автобусному маршруті загального користування, який не виходить за межі території району» надати Перевізнику право використовувати приміські маршрути для перевезення окремих пільгових категорій громадян в 2015 році, визначених Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік».

Згідно пункту 2.2.3 Договору І Перевізник зобов'язався надавати пільги на проїзд окремим категоріям населення, які мають право на пільговий проїзд в 2015 році, згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 року».

13.03.2015р. між Замовником і Перевізником було укладено Договір (державне замовлення) на пільгові (соціально-значущі) перевезення пасажирів автобусами загального користування №6 (далі - Договір ІІ), за умовами якого Замовник надає право Перевізнику здійснювати перевезення пільгових категорій пасажирів в режимі звичайних перевезень по маршрутах:

№ 130 Лисянка - Федюківка

№ 137 Лисянка - Ріпки,

а Перевізник надає транспортні послуги населенню, в тому числі здійснює пільгові перевезення окремих категорій населення згідно чинного законодавства та на умовах передбачених цим договором.

Відповідно до п. 5.1 Договору ІІ договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами 13.03.2015р. і діє до 31.12.2015р.

Відповідно до п. 2.1.1 Договору ІІ Замовник зобов'язався на підставі договору №2 від 25.02.2015р. «З перевезення пасажирів на приміському автобусному маршруті загального користування, який не виходить за межі території району» надати Перевізнику право використовувати приміські маршрути для перевезення окремих пільгових категорій громадян в 2015 році, визначених Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік».

Згідно пункту 2.2.3 Договору ІІ Перевізник зобов'язався надавати пільги на проїзд окремим категоріям населення, які мають право на пільговий проїзд в 2015 році, згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік».

Відповідно до п. 2.1.4 Договору І та Договору ІІ Замовник зобов'язався перераховувати на рахунок Перевізника компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян в порядку і терміни, визначені п.8 постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002р. №256 (зі змінами і доповненнями).

Пункт 2.2.3 Договору І та Договору ІІ повністю кореспондується з нормами, визначеними ст.ст. 11, 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» - соціально значущими послугами автомобільного транспорту є послуги з перевезення пасажирів автобусними маршрутами загального користування за визначеними уповноваженими органами тарифами та на пільгових умовах відповідно до законодавства. Пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.

Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом.

Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

Позивачем послуги з перевезення пільгових категорій пасажирів надавались у повній відповідності з умовами Договорів І та ІІ та щомісячні розрахунки передавались й погоджувались Управлінням соціального захисту населення.

Всього Позивачем надано послуг за період з 01.01.2015р. до 31.12.2015р. на загальну суму 422421,43 грн., що підтверджується звітами про фактичні обсяги виконаних перевезень громадян та Актом звірки розрахунків.

Відповідачем сплачено заборгованість частково в розмірі 403 165,89 грн. (з урахуванням боргу за 2014р. в сумі 97677,58 грн.). Заборгованість Відповідача становить 116 933,12 грн. за 2015р., що є предметом спору та підтверджена Актом звірки розрахунків (а.с. 11).

Відповідач мотивує неналежне виконання умов Договорів І та ІІ відсутністю субвенцій з державного бюджету та недофінансування з місцевого бюджету.

Наявність чи відсутність бюджетного фінансування не залежить від волі та дій Позивача, що порушує його право на належний розрахунок за виконані роботи. Згідно умов Договорів І та ІІ (п.2.1.2) Замовник зобов'язався відповідно Бюджетного кодексу України брати бюджетні зобов'язання та провадити видатки тільки в межах бюджетних асигнувань установлених кошторисом, що не звільняє Відповідача від виконання взятих на себе зобов'язань.

Відповідачем було порушено вимоги договору та приписи ст. 526 ЦК України, відповідно до якої - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, та ст. 525 ЦК України щодо недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язань.

На запитання головуючого представники сторін заявили:

про відсутність будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів і пояснень;

про відсутність потреби у витребуванні інших доказів від учасників провадження у справі та інших осіб;

про можливість завершення дослідження обставин справи.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, враховуючи пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Згідно статутних документів позивач та відповідач є самостійними юридичними особами на ринку послуг в Україні.

Відповідач є установою державної виконавчої влади України та може діяти лише в спосіб, визначений законами України, і не інакше - приписи ст. 19 Конституції України.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобов'язання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Між сторонами виникли та існують змішані договірні відносини надання послуги та перевезення пільгових категорій громадян автомобільним транспортом на підставі письмового строкового оплатного двостороннього консенсуального договору.

Згідно ч.1 ст. 173 ГК України зобов'язання, що виникає між суб'єктами господарювання, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, є господарським зобов'язанням.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

За своїм змістом представлені договори №1 від 31.12.2014р. (а.с. 9) та №6 від 13.03.2015р. (а.с. 10) є змішаними договорами послуг та перевезення пасажирів по встановленому маршруту і відповідає вимогам глави 63 та 64 ЦК України, відповідно до якої за договором одна сторона (перевізник) зобов'язується перевезти пасажирів до пункту призначення та отримати за це плату. Замовник перевезення зобов'язується прийняти та оплатити вказану роботу.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договорів №1, №6. Договори не заперечені сторонами, не визнані судом недійсними, не розірвані сторонами та є дійсними. Суд враховує презумпцію правомірності правочину (ст. 204 ЦК України).

Згідно ст.ст. 908, 910 ЦК України (Глава 64 ПЕРЕВЕЗЕННЯ) послуги та робота, виконана перевізником, має відповідати умовам договору послуг з перевезення, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру; виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовнику.

Спірні договори передбачають виконання перевезення пасажирів пільгових категорій по визначеному за затвердженому маршруту в смт. Лисянка. Порядок розрахунків передбачений п.2.1.4 Договорів №1 та №6.

У відповідності до п. 3 «Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002p. №256 - Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Щодо визначення Управління соціального захисту населення Лисянської районної державної адміністрації як належного відповідача та головного розпорядника коштів Відповідач не заперечував.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Вищого господарського суду України від 27.07.2016р. у справі №908/2966/13 - «Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорії громадян визначається Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р. (далі за текстом - Порядок №256).

В п. 2.1.4 вказаних договорів встановлено обов'язок Замовника перераховувати на рахунок Перевізника компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян в порядку і терміни, визначені п.8 постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002р. №256 (із змінами і доповненнями).

Вказаний порядок розрахунків визначено в п.5 ст.102 Бюджетного Кодексу України.

Станом на 31.12.2016р. згідно з Актом звірки розрахунків заборгованість Відповідача склала 116 933,12 грн. за період дії Договорів. Акт звірки підписано Управлінням соціального захисту населення Лисянської районної державної адміністрації без зауважень та застережень.

Суд враховує, що Відповідач заперечує вимоги лише в частині відсутності субвенцій з державного бюджету на оплату отриманої послуги:

Рішенням обласної ради «Про обласний бюджет на 2015 рік» виділено субвенцію з державного бюджету на надання пільг з послуг зв'язку, інших передбачених законодавством пільг, на компенсацію втрати доходів у зв'язку з відміною податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів та відповідним збільшенням ставок акцизного податку з пального і на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян бюджету Лисянського району - у розмірі 980600,00 грн.

Рішенням Лисянської районної ради від 22.01.2015р. №33-01/VI «Про районний бюджет на 2015 рік» на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян КПК 170102 КЕКВ 2610 виділено 790000,00 грн. На протязі року були зміни до річного розпису бюджету за КПК 170102 КЕКВ 2610, в результаті загальна сума субвенції державного бюджету місцевому бюджету склала 800164,00 грн.

Відповідно до планових кошторисних призначень за 2015 рік від ФОП ОСОБА_1 до відшкодування прийнято звітів за надані послуги за перевезення пільгових пасажирів на суму 422421,43 грн.

Розрахунки з перевізниками проводились в межах фактичного фінансування коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян. За 12 місяців 2015 року компенсацію перевізникам виплачено у сумі 593551,41 грн., з них ФОП ОСОБА_1 - 403165,89 грн. (97677,58 грн. в рахунок заборгованості за 2014 рік).

У 2015 році виконання річного плану за КПК 170102 КЕКВ 2610 складає 74,18% до планових призначень. В результаті бюджетна заборгованість за КПК 170102 КЕКВ 2610 компенсаційні виплати на пільговий проїзд автомобільним транспортом окремим категоріям громадян склала 205034,25 грн. Перед ФОП ОСОБА_1 заборгованість складає 116933,12 грн.

У зв'язку з тим, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» кошти на компенсацію за пільговий проїзд окремим категоріям громадян не передбачені, Управління соціального захисту населення Лисянської РДА, яке є головним розпорядником коштів не має змоги погасити заборгованість за перевезення пільгових категорій громадян.

Інший спосіб погасити заборгованість перед ФОП ОСОБА_1 відсутній. Відповідно до п. 13 Порядку обліку фактичних обсягів перевезень громадян, яким надано право безплатного проїзду автомобільним транспортом загального користування на приміських та міських маршрутах затвердженого розпорядженням Лисянської районної державної адміністрації від 11.05.2011р. №132 (зі змінами) Управління соціального захисту населення райдержадміністрації суму витрат доходів від перевезення пільгових категорій громадян відшкодовує за рахунок субвенції з Державного бюджету.

Кошти субвенції з державного бюджету на компенсацію за пільгове перевезення (в разі надходження і проведенням розрахунків Управлінням Державної казначейської служби України в Лисянському районі) використовувались за призначенням. Останнє надходження коштів на реєстраційний рахунок в Управлінні Державної казначейської служби України в Лисянському районі за КПК 170102 КЕКВ 2610 та виплата відбулися 30.12.2015 року в сумі 16386,45 грн., що підтверджується випискою Управління Державної казначейської служби України в Лисянському районі від 30.12.2015 року та платіжними дорученнями № 304, 305, 306. Станом на 03.03.2017р. на реєстраційному рахунку в Управлінні Державної казначейської служби України в Лисянському районі за КПК 170102 КЕКВ 2610 кошти відсутні.

Як вказав в судовому засіданні представник відповідача, для вирішення питання щодо надання коштів на відшкодування компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян направлені листи до районної державної адміністрації - вих.№63-06 від 13.01.2016р. та обласної державної адміністрації вих.№71/01-10 від 13.01.2016р. В разі врегулювання питання щодо фінансування видатків за надані послуги з пільгового перевезення окремих категорій громадян на державному рівні, Управління соціального захисту населення сплатить всю суму заборгованості перед ФОП ОСОБА_1

Позивач виконав в період січня 2015 року до 01 січня 2016р. передбачені Договорами роботи та послуги з перевезення пасажирів пільгових категорій, що підтверджується Звітами про фактичні обсяги виконаних перевезень громадян та відсутні будь-які зауваження Замовника (відповідача) щодо якості, кількості, строків виконаних робіт з боку Виконавця.

Замовник не розрахувався за виконані роботи на суму 116 933,12 грн. до цього часу.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наявність заборгованості підтверджується договорами, актом звірки заборгованості, листом-претензією від 17.01.2017р., відсутністю претензій відповідача до кількості та якості наданих послуг.

Згідно приписів п.2 ст. 916 ЦК України замовник зобов'язаний сплатити перевізнику обумовлену плату за послугу за домовленістю.

Відсутність коштів у відповідача чи відсутність кошторису видатків на перевезення пільгової категорії громадян, відсутність у відповідача зареєстрованих в казначействі бюджетних зобов'язань з перевезення пільгових категорій громадян - не є підставою звільнення відповідача від обов'язку проведення розрахунків за виконані роботи з перевезення та надані послуги.

Позивачем при зверненні до суду із цим позовом використано належний, в розумінні вимог ст. 16 ЦК України, спосіб захисту його порушеного права.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 116 933,12 грн. заборгованості підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов'язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права.

Відповідач не спростував доводи позивача та не подавав свого розрахунку вимоги. Суд вважає, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом аргументовано та підставно спростувати вимоги позивача.

Суд вважає, що відсутність фінансування органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування, відсутність у нього коштів - не є обґрунтованою підставою невиконання зобов'язання за договором. Аналогічні правові позиції викладені в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Войтенко проти України» від 29.06.2004р. (Заява №18966/02).

Суд зазначає, що проведення оплати боргу відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання доказів про проведення розрахунку. Відповідач не надав доказів об'єктивної неможливості заперечення вимог по суті позову, чи погашення боргу.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на відповідача повністю та стягнути на користь позивача 1755 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з відповідача - Управління соціального захисту населення Лисянської районної державної адміністрації, Черкаська область, смт. Лисянка, пл. Миру, 30, ідентифікаційний код 03195725, номер рахунку в банку невідомий

на користь позивача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків НОМЕР_1, номер рахунку в банку невідомий

116 933,12 грн. основного боргу та 1755 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 14.03.2017р.

Суддя Г.М. Скиба