ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2017 рокуСправа № 912/4794/16
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Вавренюк Л.С. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/4794/16

за позовом: Державної екологічної інспекції у Кіровоградській області, м. Кропивницький

до відповідача: Дослідно-селекційного дендрологічного лісового центру "Веселі Боковеньки", с. Веселі Боковеньки Долинського району Кіровоградської області

про стягнення 144 359,00 грн.

Представники:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 04-4/1329 від 24.01.2017 р.;

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність № б/н від 11.01.2017 р.

Державна екологічна інспекція у Кіровоградській області звернулася до господарського суду з позовною заявою про стягнення з відповідача шкоди, заподіяної внаслідок незаконної рубки (ліквідація захаращеності) на загальній площі 14,3 га на території дендрологічного парку загальнодержавного значення "Веселі Боковеньки" в розмірі 143359,00 грн. на користь держави в особі Державної екологічної інспекції у Кіровоградській області.

ОСОБА_3 заяви від 10.03.2017 р. позивач зазначив, що у прохальній частині позовної заяви було помилково вказано пред'явлену до стягнення суму в розмірі 143 359,00 грн., тоді як стягненню з відповідача підлягає шкода в сумі 144 359,00 грн. (а.с. 210).

Виходячи з розрахунку заборгованості, який додано позивачем до позову, змісту позовної заяви, суми позову, вказаної на першому аркуші позовної заяви, а також суми сплаченого позивачем судового збору за подання зазначеної позовної заяви до господарського суду, фактично позивачем пред'явлено позовну вимогу про стягнення з відповідача саме 144 359,00 грн. шкоди, а тому господарський суд погоджується з доводами позивача про наявність технічної помилки в прохальній частині позову та розглядає справу з урахуванням змісту заяви позивача від 10.03.2017 р.

При цьому, зазначена заява не є заявою про збільшення розміру позовних вимог в розумінні ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, позивачем подано до суду заяву від 10.03.2017 р. № 04-4/468 про розподіл коштів, що підлягають стягненню з відповідача між місцевим, обласним та державним бюджетами (а.с. 209).

Обґрунтовуючи позов позивач вказує на те, що протягом 2013 року на території відповідача було проведено господарський захід - ліквідацію захаращеності на загальній площі 14,3 га. Однак, проведення даного заходу позивач вважає незаконним, оскільки у відповідача були відсутні затверджені ліміти та дозвіл на спеціальне використання природних ресурсів в межах природно-заповідного фонду загальнодержавного значення дендрологічного парку "Веселі Боковеньки". На підставі ст. 9-1 Закону України "Про природно-заповідний фонд України", ст.ст. 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", позивач стверджує, що внаслідок незаконної рубки на території дендрологічного парку загальнодержавного значення "Веселі Боковеньки" до ступеня припинення росту відповідачем заподіяно шкоду в розмірі 144 359,00 грн.

Відповідач позовні вимоги не визнає та згідно письмового відзиву на позов просить суд в задоволенні позовних вимог Державної екологічної інспекції у Кіровоградській області відмовити повністю (а.с. 35-40).

Так, відповідач вказує на те, що позивач помилково стверджує, що відповідачем здійснено спеціальне використанням природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду, що потребує дозволу на спеціальне використання.

Відповідач наголошує, що будь-яких документів (протоколів, актів тощо), що визначають місця проведення рубки, види рослин, їх розміри та кількість, які б були б складені на момент здійснення рубки дерев у 2013 році та підтверджують зазначені в позові обставини позивачем до суду не надано.

Відповідач вважає заявлені позовні вимоги такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки:

- у 2013 році відповідачем на території дендрологічного парку було проведено заходи щодо ліквідації захаращеності, прибирання аварійних дерев на загальній площі 14,3 га, пов'язаної з пошкодженням окремих груп дерев, що знаходяться в різних місцях парку внаслідок стихійного лиха;

- здійсненні у 2013 році заходи не відносяться до спеціального використання природних ресурсів, не потребують видачі документів дозвільного характеру, оскільки носять вимушений характер, не здійснюються у вигляді планової господарської діяльності, пов'язаної з рубкою, переробкою, заготівлею та реалізацією деревини. Такі заходи були проведені в межах Санітарних правил в лісах України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1995 р. № 555, а не на підставі Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", постанови Кабінету Міністрів України від 10.08.1992 р. № 459 "Про порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду і встановлення лімітів використання ресурсів загальнодержавного значення", а також ст. 9-1 Закону України "Про природно-заповідний фонд України".

Окрім того, відповідач звертає увагу суду на те, що актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства про додержання режиму територій та об'єктів природно-заповідного фонду від 18.02.2014 р. встановлено, що відповідачем протягом 2013 та на час перевірки 2014 року рубки не проводились. Лісопорушень не виявлено.

У додаткових поясненнях від 02.03.2017 р. відповідач зазначає, що наявна в матеріалах справи польова відомість не відповідає дійсності, так як комісією не проводилося фактичного обстеження території дендрологічного парку. Зазначена відомість була складена посадовими особами позивача і відповідача на підставі актів, складених відповідачем, про виявлення дерев, що були пошкоджені внаслідок природних явищ. Відповідач також посилається на довідку Кіровоградського обласного центру з гідрометеорології від 27.02.2017 р. № 38, яка підтверджує існування у 2013 році явищ, що досягали критерію небезпечного метеорологічного явища, а саме вітру з максимальною швидкістю 12-14 м/с та 15 м/с і більше, що призвело до пошкодження дерев в дендрологічному парку та необхідність їх прибирання в позаплановому порядку (а.с. 151-153).

ОСОБА_3 додаткових пояснень від 10.03.2017 р. відповідач наполягає на помилковості правової позиції позивача та зазначає, що відповідно до Санітарних правил в лісах України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1995 р., вибіркові санітарні рубки проводяться власниками лісів, постійними лісокористувачами шляхом вилучення з насаджень сухостійних, відмираючих, дуже ослаблених внаслідок пошкодження насаджень пожежами, шкідниками, хворобами лісу і внаслідок аварій та стихійного лиха окремих дерев або їх груп, тоді як ліквідація захаращеності здійснюється шляхом прибирання поваленого сухостою (з відхиленням стовбура більше ніж на 30 градусів від вертикальної осі) та хмизу.

Відповідач вказує на те, що відповідно до п. 6.3. Методичних вказівок з відведення і таксації лісосік, видачі лісорубних квитків та огляду місць заготівлі деревини в лісах Державного агентства лісових ресурсів України, затверджених наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 21.01.2013 р. № 9, дозвіл на проведення рубки оформляється лісорубним квитком. В Методичних вказівках розділяється порядок видачі лісорубних квитків для заготівлі деревини під час проведення рубок головного користування (п. 6.9.) та під час рубок і заходів формування і оздоровлення лісів, інших заходів, пов'язаних і не пов'язаних з веденням лісового господарства (п. 6.10). Так, згідно п. 6.10. Методичних вказівок, перший примірник лісового квитка видається структурному підрозділу з ведення лісового господарства або проведення зазначених заходів; другий і третій примірники лісорубного квитка залишаються державному лісогосподарському підприємству (а.с. 211-214).

У судовому засіданні 10.03.2017 р. представники сторін підтримали свої правові позиції відносно предмету спору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_3 Положення про дослідно-селекційний дендрологічний лісовий центр "Веселі Боковеньки", затвердженого наказом Державного комітету лісового господарства України від 13.08.2007 р. № 434, дослідно-селекційний дендрологічний лісовий центр "Веселі Боковеньки" є державною установою, заснованою на державній власності, належить до сфери управління Державного комітету лісового господарства України та входить до сфери управління Кіровоградського обласного управління лісового та мисливського господарства, в частині науково-методичної роботи здійснює співробітництво з Українським орденом "Знак пошани" науково-дослідним інститутом лісового господарства та агролісомеліорації ім. Г.М. Висоцького.

Центр створений з метою збереження закріпленої заповідної території - дендрологічного парку загальнодержавного значення "Веселі Боковеньки" ім. М.Л. Давидова (далі за текстом - Дендропарк), проведення селекційних розробок по відновленню лісу в умовах центрального степу України; репродукції та акліматизації нових деревних та чагарникових порід, охорони, захисту лісу, раціонального використання лісових ресурсів.

Організаційно-правові засади функціонування Дендропарку визначаються Конституцією України, Законами України "Про охорону навколишнього природного середовища", "Про природно-заповідний фонд України", іншими Законами України, нормативно-правовими актами та цим Положенням (а.с. 44-49).

Міністерством екології та природних ресурсів України видано паспорт № ЗДП 6-564 території (об'єкту) природно-заповідного фонду України та охоронне зобов'язання № ЗДП 6-564 від 17.03.2011 р. (а.с. 41-43), в яких, зокрема, зазначено, що Дендропарк займає площу 109,0 га; переданий під охорону у 2001 році; входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання; режим утримання встановлюється Законом України "Про природно-заповідний фонд України".

Дендропарк внесено до Державного кадастру природно-заповідного фонду України (а.с. 174-180).

ОСОБА_3 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, видами діяльності відповідача є: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; вирощування інших багаторічних культур; лісництво та інша діяльність у лісовому господарстві; лісозаготівлі; збирання дикорослих недеревних продуктів; надання інших послуг бронювання та пов'язана з цим діяльність; функціонування ботанічних садів, зоопарків і природних заповідників (основний); інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природничих і технічних наук (а.с. 18-26).

На підставі направлення на проведення позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства у частині спеціального використання природних ресурсів (а.с. 9), відповідно до ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю)" у сфері господарської діяльності" та наказу Державної екологічної інспекції у Кіровоградській області від 24.09.2015 р. № 238, у період з 30.09.2015 р. по 07.10.2015 р. Державною екологічною інспекцією у Кіровоградській області проведено перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства про додержання режиму територій та об'єктів природно-заповідного фонду дослідно-селекційним дендрологічним лісовим центром "Веселі Боковеньки".

В ході перевірки посадовими особами позивача виявлено, що протягом 2013 року на території Дендропарку було проведено господарський захід - ліквідація захаращеності на загальній площі - 14,3 га, при цьому заготовлено дров'яної деревини 118,1 куб.м. Проведення даного заходу є незаконним, так як затверджені ліміти та дозвіл на спеціальне використання природних ресурсів в межах природно - заповідного фонду загальнодержавного значення дендрологічного парку "Веселі Боковеньки" у 2013 році відсутні.

За результатами перевірки позивачем складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства про додержання режиму територій та об'єктів природно-заповідного фонду Дендропарку, в якому зафіксовано зазначене вище порушення (далі - Акт перевірки, а.с. 10-14).

Акт перевірки підписаний посадовими особами позивача, які проводили перевірку та директором Дендропарку ОСОБА_4, яка також розписалася про отримання примірника Акту перевірки.

Суд зауважує, що Акт перевірки у визначеному чинним законодавством порядку відповідачем не оскаржувався, дії (бездіяльність) посадових осіб Державної екологічної інспекції незаконними не визнавались.

Сторонами підписана польова перелікова відомість пнів, в якій визначено кількість та діаметр дерев, що підлягали саме незаконній рубці (ліквідації захаращеності) за 2013 рік на території Дендропарку у 2013 році, а також зазначено засіб вимірювальної техніки, яким робились відповідні заміри (а.с. 137).

Будь-яких зауважень щодо змісту зазначеної відомості відповідачем не заявлялось.

Позивачем, на підставі такс, вказаних у додатку № 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 р. № 541 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд", здійснено розрахунок шкоди, заподіяної відповідачем порушенням законодавства про природно-заповідний фонд внаслідок незаконної рубки на території Дендропарку до ступеня припинення росту в сумі 144 359,00 грн. (а.с. 16).

07.10.2015 р. відповідачем складено заперечення на Акт перевірки, де відповідач зазначив, що у 2013 році внаслідок стихійного лиха на території Дендропарку були пошкоджені окремі групи дерев, внаслідок чого виникла пряма загроза життю людей, що вимагало проведення особливо термінових заходів з ліквідації захаращеності, прибирання аварійних гілок та дерев. Такі заходи не є спеціальним використанням лісових ресурсів, а заготівля деревини не пов'язана з діяльністю, направленою на безумовне отримання прибутку. Враховуючи викладене, відповідач вважає безпідставними висновки, викладені в Акті перевірки (а.с. 15).

08.11.2016 р. позивачем на адресу відповідача направлено претензію за вих. № 09-8/2308 про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд у частині спеціального використання природних ресурсів у 2013 році у розмірі 144 359,00 грн. Разом з претензією на адресу відповідача направлено розрахунок розміру відшкодування шкоди (а.с. 17).

У листі Дендропарку від 13.02.2016 р. № 02-11/189 у відповідь на претензію позивача зазначено про те, що відповідачем не визнаються вимоги претензії, оскільки відповідачем здійснювалась ліквідація захаращеності на підставі Санітарних правил в лісах України, що не потребує установлення нормативів і лімітів. Крім того, внаслідок проведених контрольних заходів не виявлені та не притягнуті до відповідальності посадові особи, у зв'язку з чим відсутній причинно - наслідковий зв'язок, яким можна обґрунтувати застосування до Дендропарку матеріальної відповідальності (а.с. 27-28).

Оскільки сума шкоди, заподіяної відповідачем порушенням вимог природоохоронного законодавства останнім відшкодована не була, позивач звернувся до господарського суду з даним позовом.

Вирішуючи даний спір по суті, господарський суд враховував вимоги Законів України та підзаконних нормативно-правових актів, чинних на момент порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства та виходив з наступного.

Відповідно до ст. 64 Лісового кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов'язані: 1) забезпечувати посилення водоохоронних, захисних, кліматорегулюючих, санітарно-гігієнічних, оздоровчих та інших корисних властивостей лісів з метою поліпшення навколишнього природного середовища та охорони здоров'я людей; 2) забезпечувати безперервне, невиснажливе і раціональне використання лісових ресурсів для задоволення потреб виробництва і населення в деревині та іншій лісовій продукції; 3) здійснювати відтворення лісів; 4) забезпечувати підвищення продуктивності, поліпшення якісного складу лісів і збереження біотичного та іншого природного різноманіття в лісах; 5) здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень; 6) раціонально використовувати лісові ділянки.

ОСОБА_3 67 Лісового кодексу України, у порядку спеціального використання можуть здійснюватися такі види використання лісових ресурсів: 1) заготівля деревини; 2) заготівля другорядних лісових матеріалів; 3) побічні лісові користування; 4) використання корисних властивостей лісів для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей, потреб мисливського господарства, проведення науково-дослідних робіт. Законодавством України можуть передбачатися й інші види спеціального використання лісових ресурсів. Спеціальне використання лісових ресурсів здійснюється в межах лісових ділянок, виділених для цієї мети.

Стаття 68 Лісового кодексу передбачає, зокрема, що спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубним квитком або лісовим квитком, що видається безоплатно.

Стаття 100 Лісового кодексу України регулює особливості охорони, захисту, використання та відтворення лісів на землях природно-заповідного фонду, згідно якої порядок охорони, захисту, використання та відтворення лісів на землях природно-заповідного фонду визначається відповідно до Закону України "Про природно-заповідний фонд України", цього Кодексу та інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси. Особливій державній охороні підлягають території та об'єкти природно-заповідного фонду України й інші території та об'єкти, визначені відповідно до законодавства України.

Статтею 3 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" визначено, що до природно-заповідного фонду України належать: природні території та об'єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам'ятки природи, заповідні урочища; штучно створені об'єкти - ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва. Заказники, пам'ятки природи, ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки та парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва залежно від їх екологічної і наукової, історико-культурної цінності можуть бути загальнодержавного або місцевого значення.

ОСОБА_3 ст.ст. 33-34 Закону України "Про природно-заповідний фонд України", дендрологічні парки створюються з метою збереження і вивчення у спеціально створених умовах різноманітних видів дерев і чагарників та їх композицій для найбільш ефективного наукового, культурного, рекреаційного та іншого використання. Дендрологічні парки загальнодержавного значення є науково-дослідними природоохоронними установами. Дендрологічним паркам місцевого значення у встановленому порядку може бути надано статус науково-дослідної установи. Земельні ділянки з усіма природними ресурсами вилучаються з господарського використання і надаються дендрологічним паркам у порядку, встановленому цим Законом та іншими актами законодавства України. На території дендрологічних парків забороняється діяльність, що не пов'язана з виконанням покладених на них завдань і загрожує збереженню дендрологічних колекцій.

Статтею 38 "Про охорону навколишнього природного середовища" визначено, що використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів.

Законодавством України громадянам гарантується право загального використання природних ресурсів для задоволення життєво необхідних потреб (естетичних, оздоровчих, рекреаційних, матеріальних тощо) безоплатно, без закріплення цих ресурсів за окремими особами і надання відповідних дозволів, за винятком обмежень, передбачених законодавством України.

В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Таким чином, природоохоронним законодавством визначено, що право загального використання природних ресурсів, гарантується виключно громадянам, тоді як громадяни, підприємства, установи і організація, яким надано у володіння, користування або оренду природні ресурси, використовують їх в порядку спеціального використання природних ресурсів, що потребує спеціального дозволу.

ОСОБА_3 ст. 9-1 Закону України "Про природно-заповідний фонд України", спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду здійснюється в межах ліміту та на підставі дозволу на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду.

Перелік встановлених цим Законом видів використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду і порядок їх використання визначаються режимом територій та об'єктів природно-заповідного фонду.

Спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення здійснюється в межах ліміту на використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду, затвердженого центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища, а також на підставі дозволів.

Варто зазначити, що передбачене ст. 9-1 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" поняття "спеціальне використання природних ресурсів природно-заповідного фонду" є більш ширшим, ніж поняття "спеціальне використання лісових ресурсів", визначене у Лісовому кодексі України, а тому на рубки, пов'язані з веденням лісового господарства поширюються саме вимоги ст. 9-1 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" як спеціального Закону щодо об'єктів природно-заповідного фонду.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України в постанові від 22.08.2014 р. № 903/1148/13.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, на підставі актів, складених посадовими особами відповідача від 07.02.2013 р., від 01.03.2013 р., від 27.03.2013 р., 03.07.2013 р., 08.07.2013 р., 29.07.2013 р., 27.08.2013 р., 30.09.2013 р., 03.10.2013 р., 06.11.2013 р., 17.09.2013 р., лісорубних квитків та польових відомостей дерев, призначених у рубку (а.с. 50-114), за період з лютого по листопад 2013 року відповідачем здійснювались роботи, віднесені Дендропарком до інших рубок розробка вітровальних та буреломних дерев.

Тобто, самим відповідачем фактично визнається факт здійснення ним рубок дерев. До того ж, зі змісту лісорубних квитків, а саме графи "Вивезення дозволяється" вбачається надання відповідачем дозволу на заготівлю деревини та її вивезення в установленому порядку.

Всупереч ст.ст. 33-34 Господарського процесуального кодексу України, відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів щодо того, що Дендропарк не здійснював заготівлю деревини як виду господарської діяльності та як виду спеціального використання природних ресурсів.

Разом з цим, у відповідності до Санітарних правил в лісах України (далі Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1995 р. № 555 в редакції чинній в період здійснення рубок, на які відповідач посилається обґрунтовуючи свої заперечення, зазначено, що ліквідація лісосічної та позалісосічної захаращеності здійснюється лісокористувачами шляхом прибирання поваленого сушняку (з відхиленням стовбура більш як на 30 градусів від вертикальної осі), хмизу та порубкових решток (п. 32 Правил).

Таким чином, про рубку дерев в межах ліквідації захаращеності в Правилах не йдеться, лише допускається одночасно з ліквідацією захаращеності (якщо вона здійснюється як окремий захід) прибирання вітровальних, сніголомних, сухостійних стовбурів за умови, що їх сумарний запас не перевищує 5 куб. м. з гектара, про що в лісорубному квитку має бути зроблена відповідна відмітка (п. 34 Правил). Однак, лісорубні квитки відповідача зазначених відміток не містять.

Між тим, санітарно-оздоровчі заходи, які згідно Правил передбачають здійснення заходів з поліпшення санітарного стану лісів, мають здійснюватися лісокористувачами на підставі щорічних планів проведення санітарно-оздоровчих заходів, які мають бути затверджені державним органом лісового господарства області, а на територіях природно-заповідного фонду погоджені органами Мінекобезпеки (п. 5 Правил).

Зазначеного щорічного плану санітарно-оздоровчих заходів відповідачем до суду не надано, в матеріалах справи він відсутній.

У відповідності до п. 5 Правил заходи з поліпшення санітарного стану лісів у межах природно-заповідного фонду здійснюються відповідно до Закону України "Про природно-заповідний фонд", інших актів законодавства щодо збереження пралісів і старовікових насаджень та цих Правил.

Таким чином, доводи відповідача, що рубка дерев здійснювалась ним в порядку ліквідації захаращеності лісових насаджень спростовуються фактичними обставинами справи, а, отже, мало місце спеціальне використання природних ресурсів, що здійснюється на підставі вимог Закону України "Про природно-заповідний фонд України" як спеціального Закону в межах ліміту та на підставі дозволу.

При цьому, господарський суд не приймає до уваги посилання позивача на Положення про порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1992 р. № 459, оскільки зазначене положення визначає порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду, за виключенням лісових та водних.

Порядок видачі спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів (далі - Порядок) затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2007 р. № 761 та визначає умови і механізм видачі лісорубного або лісового квитка як спеціального дозволу на використання лісових ресурсів.

Відповідно до п. 2 Порядку, лісорубний або лісовий квиток є основним документом, на підставі якого: здійснюється спеціальне використання лісових ресурсів; ведеться облік дозволених до відпуску запасів деревини та інших продуктів лісу, встановлюються строки здійснення лісових користувань та вивезення заготовленої продукції, строки і способи очищення лісосік від порубкових решток, а також облік природного поновлення лісу, що підлягає збереженню; ведеться облік плати, нарахованої за використання лісових ресурсів.

Допускається оформлення лісорубного квитка протягом місяця від початку рубки: дерев, що загрожують падінням на лінії зв'язку, електромережі, інші інженерні споруди або під час ліквідації аварій на цих об'єктах; дерев під час вирубування візирів для проведення вишукувальних робіт і наукових досліджень, відведення лісосік, лісовпорядкування, гасіння лісових пожеж, очищення і ремонту лісоосушувальних систем, проведення аварійно-рятувальних робіт, розчищення судноплавних шляхів (п. 5 Порядку).

Таким чином, навіть у випадку термінової необхідності у рубці дерев, пошкоджених у зв'язку з несприятливими метеорологічними умовами, Порядком допускається рубка таких дерев з наступним отриманням лісорубного квитка.

Частиною 4 ст. 9-1 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" визначено, що спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення здійснюється на підставі дозволів, що видаються органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим та територіальними органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища.

Між тим, наявні в матеріалах справи лісорубні квитки видані самим лісокористувачем відповідачем у справі, що суперечить наведеній вище правовій нормі.

Варто зазначити, що наявними у справі лісорубними квитками, які за своєю природою є дозволом на спеціальне використання природних ресурсів, також спростовуються доводи відповідача, що здійсненні Дендропарком у 2013 році заходи не відносяться до спеціального використання природних ресурсів та до них не застосовуються вимоги ст. 9-1 Закону України "Про природно-заповідний фонд України".

Не підтверджено відповідачем належними та допустимими доказами в розумінні процесуального закону також факту стихійного лиха, в результаті якого відповідач був змушений ліквідовувати захаращеність лісових насаджень.

Так, надана відповідачем інформація Кіровоградського обласного центру з гідрометеорології від 28.02.2017 р. № 28-138/58 та від 02.03.2017 р. № 28-138/67 свідчить лише про те, що за період з січня 2013 року по листопад 2013 року періодично спостерігалась складна метеорологічна ситуація, пов'язана з сильним вітром, що однак, не свідчить про наявність стихійного лиха (а.с. 155-157, 172).

Також суд критично сприймає доводи відповідача щодо ненадання позивачем будь-яких документів (протоколів, актів тощо), що визначають місця проведення рубки, види рослин, їх розміри та кількість, які б були б складені на момент здійснення рубки дерев у 2013 році та підтверджують зазначені в позові обставини.

Так, в матеріалах справи наявна польова перелікова відомість пнів, складена держінспекторами Державної екологічної інспекції у Кіровоградській області 05.10.2015 р., тобто в період проведення перевірки дотримання природоохоронного законодавства, в присутності директора Дендропарку ОСОБА_4 та головного лісничого Дендропарку ОСОБА_5, де відображено кількість (шт.) та діаметр (см.) дерев, що були незаконно вирубані (ліквідація захаращеності) за 2013 рік на території Дендропарку. При цьому, зазначено, що заміри проведено рулеткою вимірювального Р5-УЗДК зав. № 5 повіреною в ДП "Кіровоградський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації". Свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки № 445 від 22.05.2015 р. чинне до 22.05.2016 р. (а.с. 137).

Зазначена польова відомість підписана держінспекторами з ОНПС та директором і головним лісничим відповідача.

Оскільки фактичні дані, зазначені у відомості, надані самим відповідачем та були ним документально підтверджені, у останнього відсутні підстави стверджувати про неналежність зазначеного доказу.

Також змістом відомості спростовуються доводи відповідача про відсутність замірів дерев, що підлягали рубці у 2013 році на території Дендропарку.

До того ж, порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства зафіксовані в Акті перевірки, який є достатнім доказом факту такого порушення. Аналогічної позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові від 25.10.2016 р. № 913/593/16.

Чинне природоохоронне законодавство не визначає протокол про адміністративне правопорушення в якості єдиного (допустимого) доказу на підтвердження факту вчинення особою екологічного правопорушення (постанова ВГСУ від 21.07.2015 р. у справі № 922/976/14).

Варто зауважити, що при здійсненні розрахунку розміру шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, позивач керувався постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 р. № 541, за якою розмір шкоди визначається виходячи з кількості пошкоджених дерев до ступеня припинення росту та їх діаметру. Тобто зазначення виду пошкодженого дерева в даному випадку не є обов'язковим.

Також у наданих до суду запереченнях на позов відповідач звертав увагу суду на те, що актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства про додержання режиму територій та об'єктів природно-заповідного фонду від 18.02.2014 р. встановлено, що відповідачем протягом 2013 та на час перевірки 2014 року рубки не проводились. Лісопорушень не виявлено (а.с. 115-119).

Однак, зазначений акт перевірки не є підставою пред'явленого позову, обставини та підстави його складання господарським судом не досліджувались, а тому доводи відповідача в цій частині не можуть бути прийняті судом до уваги.

Про суперечливість правової позиції відповідача свідчить також посилання останнього на п. 6.10. Методичних вказівок з відведення і таксації лісосік, видачі лісорубних квитків та огляду місць заготівлі деревини в лісах Державного агентства лісових ресурсів України, затверджених наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 21.01.2013 р. № 9, оскільки зазначений пункт регламентує видачу лісорубного квитка для заготівлі деревини, відсутність наміру здійснення якої доводилась відповідачем в ході судового розгляду справи.

Таким чином, слід прийти до висновку, що відповідачем в результаті недотримання вимог ст. 9-1 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" порушено природоохоронне законодавство саме з вини відповідача.

При цьому господарський суд виходив з того, що при вирішення спору про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, слід виходити з презумції вини правопорушника. Отже, відповідач мав довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди, але відсутність вини Дендропарку у порушенні природоохоронного законодавства належним та допустимим доказами відповідачем не доведена.

Стаття 64 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" визначає види відповідальності за порушення законодавства про природно-заповідний фонд. Так, порушення законодавства України про природно-заповідний фонд тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільну або кримінальну відповідальність.

ОСОБА_3 зі ст. 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Постійні лісокористувачі зобов'язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення; дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель (ст. 19 Лісового Кодексу України).

Господарським судом встановлено, що Дендропарк є об'єктом природно-заповідного фонду загальнодержавного значення та постійним лісокористувачем, а відтак, зобов'язаний дотримуватися вимог наведеного законодавства.

Відповідно до п. 5 ст. 64 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов'язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

Пунктами 1, 5 ч. 2 ст. 105 Лісового кодексу України унормовано, що відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи винні у: незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників; порушенні строків лісовідновлення та інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

ОСОБА_3 з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 10.12.2004 р. № 17 "Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля" порубка дерев визнається незаконною, якщо вона вчинена: без відповідного дозволу; за дозволом, виданим із порушенням чинного законодавства; до початку чи після закінчення установлених у дозволі строків; не на призначених ділянках чи понад установлену кількість; не тих порід дерев, які визначені в дозволі; порід, вирубку яких заборонено.

Статтями 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

ОСОБА_3 з ст. 107 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди містяться у ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно встановити в діях відповідача наявність складу цивільного правопорушення, а саме: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою; вину заподіювача шкоди.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди.

Враховуючи фактичні обставини справи, господарський суд вважає, що позивачем належним чином доведено наявність неправомірності поведінки відповідача та наявність шкоди, а також причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Відсутність вини Дендропарку у порушенні природоохоронного законодавства відповідачем не доведена.

У вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства (у випадках встановлення контролюючими органами факту правопорушення при проведенні перевірок дотримання природоохоронного законодавства), слід виходити з того, що обов'язки із забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які й повинні нести відповідальність за невиконання та неналежне виконання згаданих обов'язків, зокрема за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок.

В частині розрахунку розміру шкоди застосуванню підлягають приписи ст.65 Закону України "Про природно-заповідний фонд України", за змістом якої розміри шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про природно-заповідний фонд, визначаються на основі кадастрової еколого-економічної оцінки включених до його складу територій та об'єктів, що проводиться відповідно до цього Закону, та спеціальних такс, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 р. №541 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд", затверджено такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду внаслідок, зокрема, незаконної рубки або пошкодження дерев та рослин, що мають здерев'яніле стебло, до ступеня припинення росту.

Таким чином, варто погодитись з висновком позивача щодо визначення розміру позовних вимог виходячи з розрахунку розміру шкоди, обрахованої згідно постанови Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 р. №541 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд".

Господарським судом встановлено, що розрахунок шкоди в сумі 144 359,00 грн. відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи та є обґрунтованим.

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи доведеність позивачем факту порушення відповідачем чинного законодавства, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Суд не приймає заперечення відповідача до уваги як такі, що спростовуються матеріалами справи та не відповідають чинному законодавству.

За приписами п. 7 ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів (з урахуванням особливостей, визначених п. 1 ч. 2 ст. 67 1 цього Кодексу), зокрема, є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.

ОСОБА_3 п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків;

Отже, стягнення шкоди має здійснюватись у відповідності до вищевказаних норм Бюджетного кодексу України.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

На підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні 03.03.2017 р. оголошувалась перерва до 10.03.2017 р., у судовому засіданні 10.03.2017 р. - до 14 год. 00 хв. 10.03.2017 р.

Керуючись ст. ст. 33-34, 49, 77, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Дослідно-селекційного дендрологічного лісового центру "Веселі Боковеньки" (28513, Кіровоградська область, Долинський район, с. Веселі Боковеньки, , рахунки в банківський установах не відомі) шкоду, завдану державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства в розмірі 144 359,00 грн., в наступних частинах, з яких: 30 відсотків - 43 307,70 грн. до спеціального фонду Державного бюджету України; 20 відсотків - 28 871,80 грн. до спеціального фонду обласного бюджету Кіровоградської обласної ради; 50 відсотків - 72 179,50 грн. до спеціального фонду Іванівської сільської ради Долинського району, перерахувавши кошти за вказаними реквізитами: рахунок 0169 УК у Долин. р-ні/с. р-ні/с. Іванівка/24062100, , а також судовий збір в сумі 2 165,39 грн. на користь Державної екологічної інспекції у Кіровоградській області (25006, м. Кропивницький, вул. В. Чміленка, 84/37, , р/р 1007 в Державній казначейській службі України, МФО 820172).

Наказ видати після набрання законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного рішення.

Повне рішення складено 15.03.2017 року.

Суддя Л.С. Вавренюк