ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

14.03.2017 Справа № 18/2752/11

За скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк" на неправомірні дії Департаменту державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень по виконанню наказу господарського суду Полтавської області від 01.12.2011 р. виданого на виконання рішення господарського суду Полтавської області від 15.11.2011 р. по справі № 18/2752/11

за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк", вул. Жовтнева, 19, м. Полтава, Полтавська область, 36000

до Приватного багатопрофільного підприємства "Айкон-Полтава", вул. Воровського, 41, офіс 1, м. Київ, 01054

про стягнення 21 728 259,97 грн.

Суддя Мацко О.С.

Представники:

Від скаржника (стягувача): ОСОБА_1, довіреність № 204 від 13.05.2015

Від боржника : відсутні

Від органу виконання судових рішень: ОСОБА_2, дов. № 06-04/10003 від 28.12.2016

11.11.2016р. на адресу господарського суду Полтавської області надійшла скарга Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк", у якій скаржник просить визнати такими, що не відповідають вимогам Закону України "Про виконавче провадження" дії державного виконавця в частині визнання виконавчого документа - наказ господарського суду Полтавської області від 01.12.2011р. по справі №18/2572/11 по примусовому стягненню з Приватного багатопрофільного підприємства "Айкон-Полтава" не підвідомчим (в редакції скарги вих.№1727 від 10.11.2016р.).

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що 13.10.2016 відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання (арк.справи 122).

Вказане повідомлення мотивоване тим, що виконавчий документ не підвідомчий відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, оскільки відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 (в редакції від 29.09.2016р.) відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими: боржниками є ОСОБА_2 Верховної Ради України, Адміністрація Президента України, Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, Національне антикорупційне бюро України, Вища рада юстиції, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи; сума зобов'язання становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Згідно заяви стягувача залишок боргу складає 18 419 435,97 грн.

Стягувач не погоджується із зазначеними висновками, посилаючись на те, що заява про відкриття виконавчого провадження з наказом була направлена поштовою кореспонденцією на адресу органу виконання судових рішень 27.09.2016 , тобто, до набрання чинності (05.10.2016р.) Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016р, а тому підлягав застосуванню Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999р. у попередній редакції, за приписами п. 2 ч. 2 ст. 21 якого на відділ примусового виконання рішень покладається виконання рішень, за якими сума зобов'язання становить від трьох до десяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті. Натомість, державний виконавець повернув виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання з посиланням на п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» в новій редакції.

На підставі викладеного скаржник просить суд визнати такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» дії виконавця в частині визнання виконавчого документа наказу господарського суду Полтавської області від 01.12.2011 року по справі № 18/2752/11 по примусовому стягненню з Приватного багатопрофільного підприємства «Айкон-Полтава» не підвідомчим.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2016 розподілено справу № 18/2752/11 головуючому судді Іваницькому О.Т.

Ухвалою суду від 15.11.2016р. скаргу прийнято до розгляду, судове засідання призначено на 13.12.2016р.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Полтавської області від 11.01.2017 № 8 у даній справі призначено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв'язку із перебуванням судді Іваницького О.Т. у відпустці.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2017 у справі № 18/2752/11 призначено головуючого суддю Мацко О.С.

Ухвалою суду від 28.11.2016р. справу прийнято до провадження та призначено розгляд скарги на 21.02.2017р. Ухвалою суду від 21.02.2017 року розгляд справи відкладено на 14.03.2017 року для належного повідомлення боржника про час та місце проведення судового засідання.

Представник скаржника (стягувача) в судовому засіданні вимоги, викладені в скарзі, підтримує та наполягає на її задоволенні.

Від органу виконання судових рішень надійшов відзив від 14.02.2017 року № 03-15/1488, згідно якого останній вважає дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документа без прийняття до виконання правомірними.

Боржник представництво в судове засідання не забезпечив, про поважність причин неявки суд не повідомив.

За даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань боржник - Приватне багатопрофільне підприємство "Айкон-Полтава" зареєстрований як юридична особа за адресою: вул. Воровського, 41, офіс 1, м. Київ, 01054. На дану адресу надсилалася судова ухвала від 21.02.2017 року в цій справі, однак була повернута поштовим відділенням із відміткою «адресат не розшуканий» та залучена до матеріалів справи (а.с. 170-174). Таким чином, про час та місце проведення судового засідання боржник повідомлений належним чином (див. ч. 3 п. 3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»), і його неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Розглянувши матеріали скарги та надані документи, заслухавши представників учасників процесу, суд встановив:

Господарським судом Полтавської області розглядалась справа №18/2752/11 за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» до Приватного багатопрофільного підприємства «ОСОБА_2 - Полтава» про стягнення коштів.

15.11.2011 року суд частково задовольнив вимоги позивача та стягнув з відповідача 21 660 699,97 грн., із яких: прострочення заборгованості по поверненню кредиту 11 810 000,00 грн., заборгованість за не сплаченими процентами 6 755 941,59 грн., пеня за порушення строків повернення кредиту за договором 1 589 744,57 грн., за порушення строків сплати процентів за користування кредитом 1 505 013,81 грн., витрати по сплаті державного мита 25 500,00 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 236,00 грн., яке набрало законної сили 01.12.2011 року.

На виконання вказаного рішення 01.12.2011 року було видано наказ та направлено його на адресу стягувача.

Як вбачається з подальших пояснень стягувача, ним неодноразово предявлявся вказаний наказ до виконання до органу примусового виконання рішень, про що свідчать відмітки органу виконання рішень на наказі суду від 01.12.2011 року (копія залучена до матеріалів справи, а.с. 125, зворот).

Стягувач направив вищевказаний наказ із описом вкладення разом з заявою про відкриття виконавчого провадження на примусове виконання рекомендованим листом за № 808 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (а.с. 124).

Відповідно до даних сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" (http://services.ukrposhta.ua/bardcodesingle/Default.aspx) за штрихкодовим ідентифікатором № 808 прослідковується, що зазначений лист прийнятий відділенням звязку та відправлений адресату 28.09.2016 року.

Вказана заява, згідно даних сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта", була отримана органом виконання рішень 05.10.2016р., зареєстрована відділом примусового виконання рішень 06.10.2016р. (згідно реєстраційно-контрольної картки №30454-0-33-16) та передана до виконання державному виконавцю 13.10.2016р., що підтверджується наявними в матеріалах справи засвідченими копіями матеріалів виконавчого провадження № 517/6 (а.с. 145,146).

13.10.2016 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання (а.с. 122).

В обґрунтування своїх дій державний виконавець посилається на п. 4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 (в редакції від 29.09.2016р.).

Згідно із ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Законом України «Про виконавче провадження» регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Згідно п.4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2016 (в редакції від 29.09.2016), відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими, зокрема, сума зобов'язання становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Вказана редакція Інструкції набрала чинності одночасно з Законом України «Про виконавче провадження» - з 05.10.2016 року.

Пунктом 7 Перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. №1404-VІІІ встановлено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

У даному випадку виконавчі дії не тільки не були розпочаті виконавцем до набрання чинності новою редакцією Закону, а і об"єктивно не могли бути розпочаті, оскільки документи надійшли та були отримані органом виконання рішень 05.10.2016р., зареєстровані - 06.10.2016р., тобто, коли вже діяла нова редакція вказаних Закону України та Інструкції.

Враховуючи, що сума залишку боргу за наказом суду становить 18 419 435,97 грн., вказане виконавче провадження не було підвідомче відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відповідно,на час отримання заяви про відкриття виконавчого провадження були відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження.

Щодо посилань заявника на те, що наказ було пред'явлено до виконання 27.09.2016р., до набрання чинності нової редакції Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з чим підвідомчість мала визначатись за нормами закону в попередній редакції, то суд встановив, що заява стягувача надійшла до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 05.10.2016р., тобто, після того, як державні виконавці ВПВР втратили право на виконання рішень, за якими сума зобов'язання становить десять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті. Саме по собі пред"явлення виконавчого документа до виконання шляхом здачі до поштової установи не впливає на застосування законодавства, за яким здійснюється виконавче провадження, оскільки вибір Закону у даному випадку пов"язаний не з моментом здачі документів в поштову установу, а саме з моментом початку вчинення виконавчих дій (що випливає з наведених вище приписів п.7 Перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р.).

У зв"язку з наведеним, суд не приймає до уваги і посилання стягувача на приписи ч.2 ст.255 ЦК України, яка регламентує порядок вчинення дій в останній день строку, оскільки у даному випадку мова не іде про пропуск стягувачем строку для вчинення певної дії.

Тому державним виконавцем, на думку суду, було правомірно повернуто стягувачу наказ господарського суду Полтавської області від 01.12.2011 р. № 18/2752/11, а стягувачу слід звернутись до уповноваженого відділу ДВС для примусового виконання даного наказу.

Відповідно до п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ, який набрав чинності 05.10.2016р., виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 розділу III Інструкції, виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення.

Згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.99 N 1-рп/99 розяснив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відтак, суд приходить до висновку, що державним виконавцем у даному випадку правомірно застосовано норми Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р, який набрав чинності з 05.10.2016р.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно ст. 129 Конституції України одним із засад судочинства є обов'язковість рішень суду. Статтею 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено поняття обовязковості судових рішень, яке полягає в тому, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами на всій території України. Згідно з вимогами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Враховуючи наведені приписи та практику Європейського суду з прав людини, суд беззаперечено погоджується з доводами стягувача про обов"язковість виконання судових рішень та дотримання органами виконання судових рішень приписів чинного законодавства, яке регламентує процес такого виконання. Проте судом враховано також приписи статті 19 Конституції України про те, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вважає обгрунтованими доводи державного виконавця про те, що виконання судового рішення з порушенням законодавства, зокрема, без урахування приписів пункту 7 Перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р., призвело б до порушень прав стягувача та є неприпустимим у роботі державного органу.

Крім того, обгрунтовуючи наведені у скарзі вимоги, стягувач зазначає, що такі дії виконавця призвели до необхідності при повторному зверненні до органу виконання судових рішень (з урахуванням підвідомчості) сплатити авансовий внесок у розмірі, передбаченому ст.26 Закону України "Про виконавче провадження". Суд зазначає, що необхідність сплати такого внеску дійсно встановлена законодавством та жодним чином не свідчить про обмеження чи порушення прав стягувача чи про неправомірність дій державного виконавця при винесенні оскаржуваного повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу.

У відповідності до п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Враховуючи конституційний принцип доступності до правосуддя всіх осіб, практику Європейського суду з прав людини щодо недопустимості ухилення адміністративних органів від виконання судових рішень, яка є обовязковою для національних судів згідно Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», приписи ст. 19 Конституції України стосовно необхідності державних органів діяти на підставі, в межах та у спосіб, передбачений законодавством, враховуючи також справедливий баланс інтересів стягувача та боржника, а також принцип незворотності дії закону в часі, суд не вбачає в діях державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України порушень Закону України «Про виконавче провадження».

За наведеного, скарга Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк" на дії Департаменту державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень при виконанні наказу господарського суду Полтавської області від 01.12.2011 р., виданого на виконання рішення господарського суду Полтавської області від 15.11.2011 р. по справі № 18/2752/11.

2. Копії ухвали направити сторонам по справі та Департаменту державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень справі (01001, м.Київ, вул.Городецького, 13).

Суддя О.С.Мацко