донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

15.03.2017р. справа №908/3020/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 за довіреністю
від відповідача:ОСОБА_5 за довіреністю ОСОБА_6 за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Трансгарант Україна», м. Київ
на рішення господарського судуЗапорізької області
від30.01.2017р.
по справі№ 908/3020/16 (суддя Колодій Н. А.)
за позовомДочірнього підприємства «Трансгарант Україна», м. Київ
до відповідачаПублічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», м. Запоріжжя
простягнення 29 202,75 грн

В С Т А Н О В И В:

Дочірнє підприємство «Трансгарант Україна», м. Київ (далі «Позивач») звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», м. Запоріжжя (далі «Відповідач») заборгованості в розмірі 29 202,75 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 30.01.2017р. у справі № 908/3020/16 у задоволенні позовних вимог Дочірнього підприємства «Трансгарант Україна» відмовлено.

Зазначене рішення вмотивоване тим, що в додатковій угоді № 62 від 18.09.2015р. до договору транспортно-експедиторського обслуговування № 20/2013/417 від 15.02.2013р. не досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, передбачених ст. 181 ГК України, відтак - вона є неукладеною в частині надання позивачем додаткових послуг, а отже, і в частині відшкодування клієнтом всіх понесених експедитором витрат, що свідчить про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 29 202,75 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 30.01.2017р. у справі № 908/3020/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Дочірнього підприємства «Трансгарант Україна» в повному обсязі.

Заявник апеляційної скарги вважає, що рішення господарського суду Запорізької області у цій справі не можна вважати законним і обґрунтованим, оскільки воно ґрунтується на помилкових висновках суду і є таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В основу заперечень скаржника покладено твердження про те, що передбачена у п. 2.5 додаткової угоди № 62 від 18.09.2015р. до договору транспортно-експедиторського обслуговування № 20/2013/417 від 15.02.2013р. умова відшкодування витрат, повязаних з поточним ремонтом вагонів, була істотною при надані вагонів відповідачу для їх використання і вважати її неукладеним договором немає правових підстав.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

10.03.2017р. відділу організаційної роботи, документального забезпечення та канцелярії Донецького апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» надійшов відзив № 11/2015146(МП) від 10.03.2017р. на апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Трансгарант Україна».

Представник Позивача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та звернувся до судової колегії з усним клопотанням про відкладення розгляду справи задля можливості врегулювання спору з Відповідачем. Колегія суддів апеляційної інстанції відмовляє в задоволення зазначеного клопотання у звязку з необґрунтованістю останнього.

Представники Відповідача підтримали доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просили рішення господарського суду Запорізької області від 30.01.2017р. у справі № 908/3020/16 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до статей 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України фіксацію судового процесу було здійснено технічними засобами та складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду винесеним законним, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 15.02.2013р. між Відкритим акціонерним товариством «Запоріжсталь» (найменування змінено на Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь») (далі «Клієнт») та Дочірнім підприємством «Трансгарант Україна» (далі «Експедитор») було укладено договір транспортно - експедиторського обслуговування № 20/2013/417 (далі «Договір») за умовами якого відповідач доручає, а позивач, в порядку та на умовах даного договору зобов'язується, за дорученням клієнта, за плату (винагороду) та за його рахунок надати клієнту послуги, передбачені п. 1.2 даного договору (п. 1.1 договору).

Згідно з пунктом 1.2 договору, на умовах даного договору, позивач, на підставі письмових заявок відповідача, зобов'язується надати відповідачу транспортно - експедиторські послуги з організації та оплати перевезення вантажу відповідача по залізничним коліям України та країн СНД у власних (орендованих) вагонах або вагонах що знаходяться під керуванням експедитора на інших законних підставах (надалі - вагони експедитора).

У додатку № 62 від 18.09.2015р. до договору транспортно - експедиторського обслуговування № 20/2013/417 від 15.02.2013р. (далі «Додаток 62») сторони визначили, що, у відповідності до умов даного договору, експедитор, (позивач) надає послуги з надання власних (орендованих) вагонів - окатишевозів (далі «Вагони») на маршрутах:

- станція відправлення: ст. Максимовка - Тернопольська, ст. Скалат Львівської залізниці, ст. Негін - Південно - Західної залізниці, ст. Терни, ст. Рядова, ст. Інгулець, Придніпровської залізниці.

- станція призначення: ст. Запоріжжя - Ліве, Кушугум Придніпровської залізниці.

Вантаж - вапняк для флюсування, флюси, камінь вапняковий, окатиші, залізничну сировину.

У пункті 2.4 Додатку 62 сторони визначили, що експедитор, (позивач) за свій рахунок організовує проведення планових видів ремонту (деповський та капітальний).

Пунктом 2.5 Додатку 62 визначено, що поточний ремонт проводиться експедитором, (позивачем). Клієнт, (відповідач) відшкодовує експедитору, (позивачу) всі понесені витрати, пов'язані з проведенням ремонтних робіт.

На думку Позивача Відповідач обовязки, визначені п. 2.5. Додатку 62, щодо відшкодування всіх понесених затрат, пов'язаних з проведенням ремонтних робіт не виконав, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

За твердженням Позивача залізницею на замовлення Позивача виконані ремонтні роботи загальною вартістю 29202,75 грн, які мають бути відшкодовані Відповідачем на підставі згаданого договору.

Втім апеляційний господарський суд не може погодитись з таким твердженням та вважає цілком обґрунтованим висновок місцевого господарського суду щодо такого твердження, з огляду на таке.

Відповідно до приписів ст. 9 Закону України «Про транспортно - експедиторську діяльність», за договором транспортного експедирування, одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта), виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

У статті 509 ЦК України, визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 510 ЦК України, сторони у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Так, саме сторони правочину наділені правом на свій власний розсуд (який полягає у їх суб'єктивному волевиявленні щодо закріплення у тексті договору тієї чи іншої норми, що регулює їх поведінку) визначати умови договору не відступаючи при цьому від імперативних приписів законодавства, а також звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Позаяк на суд покладено обов'язок з'ясувати зміст погоджених сторонами договору умов та відповідність їх законодавству, а не втручатися у приватні правовідносини з їх самостійним визначенням в обхід волі сторін.

Наявними матеріалами у справі підтверджено, сторони не передбачили в договорі порядок надання таких додаткових послуг, як ремонтні роботи, розмір плати за ці послуги та порядок розрахунків.

Згідно п.п. 4.2., 4.3. Правил експлуатації власних вантажних вагонів (далі «Правила») при перебуванні власних вантажних вагонів на коліях загального користування їх технічне обслуговування проводиться так само, як і для вагонів інвентарного парку залізниць. Планові види ремонту (деповський та капітальний, у тому числі з продовженням строку служби) власних вантажних вагонів проводяться на вагоноремонтних підприємствах, атестованих на здійснення зазначеної діяльності. На проведення планових ремонтів власники (орендарі, оператори) вагонів укладають з вагоноремонтним підприємством договір.

Як встановлено у рішенні господарського суду Запорізьської області від 12.09.2016р. у справі № 908/1840/16, залишеним без змін судом апеляційної та касаційної інстанції, 01.03.2013р. між Дочірнім підприємством «Трансгарант Україна» та Державним підприємством «Придніпровська залізниця» було укладено договір № ПР/В-13497/НЮдч (далі «Договір технічного обслуговування вагонів») на технічне обслуговування з відчепленням вантажних вагонів, предметом якого є саме технічне обслуговування (ТО) вагонів з відчепленням.

На виконання умов вищезазначеного договору Публічному акціонерному товариству «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» позивачем були надані послуги з організації подачі/здачі вантажних вагонів, а також з організації технічного обслуговування вантажних вагонів. Однак, зазначені послуги, згідно з п. 2.4 «Положення про систему технічного обслуговування та ремонту вантажних вагонів, допущених до обігу на залізничні колії загального користування у міжнародному сполученні» є саме технічним обслуговуванням (ТО) вагонів з відчепленням, а не проведенням поточних ремонтів вагонів, які, до того ж, не замовлялись Відповідачем та не узгоджувались у договорі.

Так, дослідивши наявні у справі докази, судова колегія дійшла висновку про недоведеність тотожності понять «Технічне обслуговування» (яке було проведено стосовно спірних вагонів) та «Поточний ремонт» (про який йдеться у пункті 2.5. Додатку 62).

Крім того, визначені в договорі технічного обслуговування вагонів роботи виконувались не Позивачем, а Укрзалізницею, яка не є стороною договору, тому відповідач не повинен їх оплачувати.

Отже, доводи позивача в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному суді, оскільки надані позивачем послуги з технічного обслуговування не є ремонтними роботами в розумінні п. 2.5 додаткової угоди № 62 від 18.09.2015р. до договору транспортно-експедиторського обслуговування № 20/2013/417 від 15.02.2013р..

Відтак, апеляційна інстанція погоджується з позицією місцевого господарського суду, щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача спірної суми.

Оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи місцевим господарським судом допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст.ст. 103, 104 ГПК України як підстави для скасування рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Трансгарант Україна», м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 30.01.2017р. у справі № 908/3020/16 залишити без змін з мотивів викладених у постанові.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3