УХВАЛА

07.02.2017Справа № 910/1960/16

За скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕРНО.УА"

на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі №910/1960/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕРНО.УА"

про стягнення 23 016 704,81 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від скаржника (боржника, відповідача): Радзивіл С.Г. (керівник);

від стягувача (позивача): Йосипишин Р.В. - за довіреністю №820 від 30.12.2016 року.

від ВДВС: не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

30.09.2016 року на примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2016 року, яке набрало законної сили 15.09.2016 року, Господарським судом м. Києва видано наказ про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕРНО.УА" (01033, м. Київ, ВУЛИЦЯ ШОТА РУСТАВЕЛІ, будинок 20 "В"; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (01033, м. Київ, ВУЛИЦЯ САКСАГАНСЬКОГО, будинок 1; ) 16 474 516 (шістнадцять мільйонів чотириста сімдесят чотири тисячі п'ятсот шістнадцять) грн. 37 коп. - попередньої оплати, 3 014 836 (три мільйони чотирнадцять тисяч вісімсот тридцять шість) грн. 50 коп. - пені, 1 153 216 (один мільйон сто п'ятдесят три тисячі двісті шістнадцять) грн. 15 коп. - штрафу, 2 357 886 (два мільйони триста п'ятдесят сім тисяч вісімсот вісімдесят шість) грн. 95 коп. - процентів за користування чужими грошовими коштами, 206 554 (двісті шість тисяч п'ятсот п'ятдесят чотири) грн. 07 коп. - судового збору (далі по тексту - наказ Господарського суду міста Києва №910/1960/16 від 30.09.2016 року).

Через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕРНО.УА" надійшла скарга на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Скарга мотивована тим, що на думку скаржника державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Пироговською-Харітоновою Я.В. неправомірно винесено 17.11.2016 року постанову ВП №52912971 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/1960/16 від 30.09.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2016 року розгляд скарги призначено на 07.02.2017 року.

02.02.2017 року через Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшли документи на вимогу ухвали Господарського суду міста Києва від 28.12.2016 року та клопотання про розгляд справи без участі представника органу державної виконавчої служби.

В судовому засіданні 07.02.2017 року представник скаржника скаргу підтримав в повному обсязі та просив суд її задовольнити, представник позивача (стягувач) заперечував проти задоволення скарги.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернулося до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою від 27.10.2016 року №2-н-10/599 про примусове виконання рішення, згідно якої просило відкрити виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/1960/16 від 30.09.2016 року.

17.11.2016 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Пироговською-Харітоновою Я.В. винесено постанову ВП№52912979 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/1960/16 від 30.09.2016 року (далі по тексту - постанову ВП№52912979 від 17.11.2016р.).

Пунктом 3 постанови ВП№52912979 від 17.11.2016р. стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 2 320 701,00 грн.

В обґрунтування скарги ТОВ "ЗЕРНО.УА" зазначило, що вимога державного виконавця про стягнення виконавчого збору, яка зазначена у постанові, містить безумовну вимогу щодо сплати зазначеної суми, як вже о стягненої і є такою, що зобов'язує боржника сплатити вказану суму.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (від 2 червня 2016 року №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» (від 2 червня 2016 року №1404-VIII) відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

Виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу (ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» (2 червня 2016 року №1404-VIII)).

Згідноз п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (від 2 червня 2016 року №1404-VIII) виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

Абзацом 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (від 2 червня 2016 року №1404-VIII) передбачено, що у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» (від 2 червня 2016 року №1404-VIII) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» (від 2 червня 2016 року №1404-VIII) передбачено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Згідно з пунктом 8 розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року N 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року N 2832/5) стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується з суми, яка не була сплачена боржником до відкриття виконавчого провадження.

У постанові ВП№52912979 від 17.11.2016р. державний виконавець визначив розмір суми боргу з урахуванням виконавчого збору та зазначив рахунки на які перерахувати грошові кошти.

Таким чином державний виконавець здійснив заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження» (від 2 червня 2016 року №1404-VIII).

Твердження відповідача про не роз'яснення державним виконавцем прав та обов'язків не відповідає дійсним обставинам справи, так як в п. 6 постанови ВП№52912979 від 17.11.2016р. роз'яснено права.

Згідно ст. 121-2 ГПК України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень.

Відповідно до п. 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується скаржника, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до Господарського суду зі скаргою.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку що скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин викладених в скарзі, а тому скарга не підлягає задоволенню.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись, ст. 86, 121-2 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕРНО.УА"- відмовити повністю.

2. Ухвала може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст. 106 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя М.М. Якименко