ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"13" березня 2017 р. Справа № 911/683/17

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., розглянувши позовні матеріали

Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 15)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 17 921,00 грн.

встановив:

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.02.2017 було повернуто позовні матеріали Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області без розгляду з посиланням на норми п. 4,6 ч. 1 ст. 63 ГПК України, зокрема, у звязку з несплатою судового збору та невідповідністю поданих доказів ч. 2 ст. 36 ГПК України.

10.03.2017 до суду (вх. номер 734/17) від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області повторно надійшла зазначена позовна заява без усунутих позивачем недоліків, яка не може бути прийнята до розгляду господарським судом Київської області, оскільки не відповідає вимогам розділу VIII Господарського процесуального кодексу України, з наступних підстав:

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують, зокрема: сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Частиною першою ст. 4 Закону України Про судовий збір № 3674-VI від 08.07.2011р. передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2017 рік станом на 1 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі становить 1600,00 грн. Таким чином, з урахуванням предмету позову про стягнення 17921,00 грн., позивач мав сплатити судовий збір в розмірі 1600,00 грн.

Всупереч зазначеному, позивачем до позовної заяви не додано доказів сплати судового збору. Натомість в позовній заяві заявлено клопотання, в якому позивач просить суд відстрочити сплату судового збору до ухвалення рішення по справі, посилаючись на відсутність грошових коштів для сплати судового збору, що підтверджується довідкою Головного управління державної казначейської служби України в Київській області від 22.02.2017 № 04-04/57-955.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

При цьому, оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 3.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України».

Виходячи з положень зазначеної норми, відстрочення сплати судового збору може мати місце за наявності виключних обставин. До того ж вказаною статтею передбачено право суду, а не обов'язок щодо відстрочки, розстрочки або звільнення від сплати судового збору.

Водночас, наведені Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області обставини щодо відсутності бюджетного фінансування для сплати судового збору, не мають характеру виключних, що свідчить про відсутність підстав для відстрочення позивачу сплати судового збору.

Згідно з п. 4 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву, якщо до неї не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 54 ГПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; законодавство, на підставі якого подається позов.

Згідно частини 2 статті 36 Господарського процесуального кодексу України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Копії документів, які подаються до господарського суду, повинні бути засвідчені з додержанням вимог п. 5.27 Національного стандарту України Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документації. ДСТУ 4163, затвердженого наказам Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55.

Подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади (якщо вона є посадовою особою) та з прикладенням печатки (за її наявності).

У разі невідповідності наданих суду копій документів згаданим вимогам вони не вважаються належними і допустимими доказами і не беруться судом до уваги у вирішенні спору.

Аналогічна правова позиція зазначена в п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції.

Таким чином, незавірені копії письмових доказів, що додані до позовної заяви, не можуть бути прийняті судом, як належні докази обґрунтування позовних вимог.

Відповідно до п. 6 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву, якщо до неї не додано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Разом з тим суд зазначає, що повернення позовної заяви без розгляду не позбавляє права повторного звернення з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень.

Керуючись п. 4,6 частини першої ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Відмовити в задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору.

2. Позовні матеріали повернути позивачеві без розгляду.

Суддя О.В. Щоткін