ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2017 р. Справа № 918/59/17

Господарський суд Рівненської області в складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Фаєвській Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення заборгованості в сумі 28 114 грн. 81 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - Бабич Т.Б., довіреність №242/13 від 16.02.2017р.;

від відповідача - ОСОБА_3, довіреність №1153 від 16.07.2015р.

У судовому засіданні 13 березня 2017 року, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

23 січня 2017 року Львівське казенне експериментальне підприємство засобів пересування і протезування звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 28 114 грн. 81 коп., з яких 20 261 грн. 56 грн. заборгованість за договором оренди №427 від 01.11.2003р., 2 451 грн. 45 коп. 3% річних, 2 401 грн. 48 коп. інфляційних втрат, 3 000 грн. 32 коп. пені.

Ухвалою суду від 24 січня 2017 року позовну заяву №29/13 від 05.01.2017р. прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №918/59/17, розгляд якої призначено на 06 лютого 2017 року.

10 січня 2017 року від відповідача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог та просив застосувати строки позовної давності щодо нарахування штрафних санкцій (пені) за прострочення виконання основного зобов'язання (а.с. 58-59).

Ухвалою суду від 06 лютого 2017 року розгляд справи відкладено на 20 лютого 2017 року.

13 лютого 2017 року від представника позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло письмове підтвердження того, що у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет із тих же підстав, а також немає рішення цих органів з такого спору.

Також, 13 лютого 2017 року від представника позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло клопотання про долучення доказів.

20 лютого 2017 року у судовому засіданні було оголошено перерву до 13 березня 2017 року.

Ухвалою суду від 20 лютого 2017 року зобов'язано Львівське казенне експериментальне підприємство засобів пересування і протезування надати суду докази часткової сплати заборгованості відповідачем; уточнений розрахунок заборгованості з урахуванням часткової сплати заборгованості відповідачем; уточнений, нормативно обґрунтований розрахунок 3% річних, інфляційних втрат та пені із зазначенням дат таких нарахувань та з урахуванням часткової сплати заборгованості.

09 березня 2017 року, на виконання вимог ухвали суду від 20 лютого 2017 року, Львівське казенне експериментальне підприємство засобів пересування і протезування надало уточнений розрахунок заборгованості, 3% річних, інфляційних втрат та пені, а також надано додаткові письмові пояснення.

Представник позивача у судовому засіданні 13 березня 2017 року позовні вимоги підтримав.

У судовому засіданні 13 березня 2017 представник відповідача позовні вимоги заперечив за підстав вказаних у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

01 листопада 2003 року Львівське казенне експериментальне підприємство засобів пересування і протезування (надалі - Орендодавець) та Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - Орендар) уклали Договір оренди приміщень Рівненського протезно-ортопедичного цеху Львівського КЕПЗПІП №427 (надалі - Договір; а.с. 10-13), у відповідності до п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування кімнати загальною площею 73,00 кв.м. Рівненського протезно-ортопедичного цеху Львівського КЕПЗПІП, які знаходяться на балансі Львівського КЕПЗПІП і вартість яких визначена експертами "Гідроспецпроекту" станом на 31.10.2003р. становить 25275,00 грн.

У відповідності до п. 1.2.2 договору приміщення знаходиться за адресою АДРЕСА_1 і надається для використання під офіс орендаря, що передбачено статутом.

Згідно з п. 3.1. орендна плата визначається на підставі "Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 04.10.1995р. №786 (зі змінами та доповненнями від 18.05.1998р. №699 та від 19.01.2000р. №75).

Орендна плата перераховується орендарем в термін до 25-го числа поточного місяця і спрямовується 70% на розрахунковий рахунок орендодавця і плюс ПДВ із повної суми орендної плати, а 30% (без ПДВ) - до державного бюджету на р/р 0002 в Управління ДКУ в Рівненській області, м. Рівне, МФО 833017 код 22586331, код платежу 22080300 (п. 3.2. Договору).

Відповідно до п. 3.3. договору за слідуючі місяці орендна плата визначається коригуванням орендної плати за перший місяць на індекс інфляції, який визначається Міністерством статистики України щомісячно.

Пунктом 3.5. договору сторони погодили, що орендна плата перерахована невчасно або в неповному обсязі стягується орендодавцеві відповідно до чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожний день прострочення включаючи день оплати.

Згідно з п. 3.6. договору плата за комунальні послуги по орендованому майну визначається згідно окремо узгодженого сторонами порядку.

Відповідно до п. 5.2. договору орендар зобов'язується своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату орендодавцю.

Цей договір діє з 01.11.2003р., строком на один рік, до 01.10.2004р. (п. 8.1. Договору).

У відповідності до Розрахунку №2 до договору №427 від 01 листопада 2003р. (а.с. 17) розрахунок вартості комунальних послуг для орендаря ПП ОСОБА_1 здійснюється наступним чином:

1. Оплата за використану орендарем електричну енергію здійснюється згідно показів локального електричного лічильника у орендованому приміщенні.

2. Виходячи із наявності санвузлів у орендованому приміщенні, характеру його використання згідно договору (під офіс) та кількості працюючих працівників орендаря ПП ОСОБА_1 за погодженням сторін встановлюється обсяг витрат води орендаря в об'ємі - один куб.м. на місяць.

3. Розрахунок вартості опалення орендованих приміщень проводиться відповідно до їх опалювальної площі за формулою:

А=(В/С)*Д

де:

А - використаний газ за місяць, згідно займаної площі на опалення орендаря;

В - використаний газ за місяць Рівненського ПО цеху;

С - загальна опалювальна площа Рівненського ПО цеху;

Д - опалювальна площа орендованого приміщення.

Матеріалами справи стверджується, що на підставі акту прийому-передачі нежитлових приміщень орендодавець передав, а орендар прийняв згідно з договором №427 від 01 листопада 2003 року приміщення площею 73 м.кв. вартістю 25275 грн. (без ПДВ) в Рівненському протезно-ортопедичному цеху за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Додатковою угодою до договору оренди №427 від 29.12.2003р. сторони погодили п. 8.1. договору оренди викласти наступній редакції: "Цей договір діє з 01.11.2003 року строком до 31.12.2018 року." (а.с. 15).

Додатковою угодою до договору оренди №427 від 01.10.2013р. сторони погодили до п. 3.1. Договору оренди внести зміни в частині застосування розміру орендної ставки 18% (а.с. 16).

Договір оренди приміщень Рівненського протезно-ортопедичного цеху №427 від 01.11.2003р. та Розрахунку №2 до договору №427 від 01 листопада 2003р., додаткові угоди від 29.12.2003р. та 01.10.2013р. підписано уповноваженими представниками та скріплено відтисками печаток сторін.

Однак, орендар, в порушення умов договорів та вимог чинного законодавства, свої зобов'язання за Договором №427 від 01.11.2003р. виконував не належним чином, у зв'язку з чим за період з квітня 2015 року по січень 2016 року включно утворилась заборгованість по орендній платі в сумі 11 820 грн. 88 коп. з ПДВ та заборгованість по відшкодуванню коштів за комунальні послуги за період з травня 2015 року по січень 2016 року включно в сумі 8 440 грн. 68 коп. (а.с. 26-45).

Пропозиція сплати заборгованості, яка вбачається з претензій №1152/13 від 24.06.2016р. та 1761/13 від 26.09.2016р. - залишена відповідачем без відповіді та задоволення (а.с. 23-24).

Крім того, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань позивачем, відповідно до п. 3.5. договору та ст. 625 ЦК України нараховано відповідачу 3 000 грн. 32 коп. пені за період з 25.06.2015р. по 24.08.2016р., 2 401 грн. 48 коп. втрат від інфляції за період з травня 2015р. по жовтень 2016 року включно та 2 451 грн. 45 коп. 3% річних за період з 25.05.2015р. по 31.10.2016р..

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Укладений між сторонами Договір є договором оренди, правовідносини за яким регулюються Главою 58 Цивільного кодексу України, параграфом 5 Глави 29 Господарського кодексу України та Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

У відповідності до статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Судом встановлено, що позивач передав, а відповідач прийняв у тимчасове платне користування приміщення загальною площею 73 кв.м. у АДРЕСА_1, що підтверджується актом прийому-передачі, що підписаний представниками сторін та скріплений відтисками їх печаток.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ч. 1 ст. 284, ч. 3 ст. 285 Господарського кодексу України, п.п. 5.2. Договору, орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі відповідно виставлених рахунків сплачувати орендну плату.

Відповідно до частин 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 526 ЦК України, що кореспондується із статтею 193 ГК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, у відповідача перед позивачем рахується заборгованість по оплаті орендної плати за період з квітня 2015 року по січень 2016 року включно в сумі 11 820 грн. 88 коп. з ПДВ та заборгованість по відшкодуванню коштів за комунальні послуги за період з травня 2015 року по січень 2016 року включно в сумі 8 440 грн. 68 коп..

Враховуючи наведені обставини, зокрема те, що факт несплати відповідачем орендної плати за період з квітня 2015 року по січень 2016 року включно та отримання комунальних послуг за період з травня 2015 року по січень 20116 року включно підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а відповідач, в свою чергу, доказів оплати заборгованості або заперечень проти позовних вимог в частині заборгованості по орендній платі та відшкодуванню коштів за комунальні послуги не подав, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по орендній платі у розмірі 11 820 грн. 88 коп. з ПДВ та заборгованість по відшкодуванню коштів за комунальних послуг у розмірі 8 440 грн. 68 коп. визнаються судом обґрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, за несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язань позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3 000 грн. 32 коп. - пені, 2 401 грн. 48 коп. втрат від інфляції та 2 451 грн. 45 коп. - 3 % річних

Пунктом 3.5. договору сторони погодили, зо орендна плата перерахована невчасно або в неповному обсязі стягується орендодавцеві відповідно до чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожний день прострочення включаючи день оплати.

Частина 1 статті 546 ЦК України передбачає, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд здійснивши власний розрахунок пені за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE встановив, що розмір пені становить 2 525 грн. 83 коп., при заявленому - 3 000 грн. 32 коп. В частині позовних вимог про стягнення пені в сумі 474 грн. 49 коп. суд відмовляє за необґрунтованістю, у зв'язку з неправильними обрахунками.

Крім того, як зазначалося вище, відповідачем заявлено про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені.

Відповідно до приписів ст. 223 Господарського кодексу України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Згідно ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки, проте до окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність.

Статтею 258 Цивільного кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Положенням ч. 3 ст. 267 ЦК передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. З відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач заявив про застосування позовної давності (а.с. 58-59.

Як роз'яснив Вищий господарський суд України у постанові Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності при вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013р., перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Положенням ч. 4 ст. 267 ЦК закріплено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні з позовом про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язань по сплаті орендної плати за період з 25.06.2015р. до 17.01.2016р., враховуючи те, що позивач звернувся із позовною заявою до господарського суду 17.01.2017р., що підтверджується відбитком календарного штемпеля відділення поштового зв'язку. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 1 242 грн. 47 коп. пені, нарахованої за період з 25.06.2015р. до 17.01.2016р. задоволенню не підлягають у зв'язку зі спливом позовної давності. Отже, до стягнення підлягає пеня в сумі 1 283 грн. 36 коп..

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд здійснивши власний розрахунок 3% річних за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE встановив, що розмір 3% річних становить 561 грн. 09 коп., при заявленому - 2 451 грн. 45 коп. Відтак суд дійшов до висновку про те, що стягненню з відповідача підлягає сума 3% річних, яка за розрахунком суду складає 561 грн. 09 коп..

За таких обставин вимога позивача до відповідача про стягнення 3% річних в сумі 2 451 грн. 45 коп. підлягає частковому задоволенню в розмірі 561 грн. 09 коп.. У решті позовних вимог у частині стягнення 3% річних в сумі 1 890 грн. 36 коп. відмовити.

Суд, здійснивши власний розрахунок інфляційних за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE встановив, що розмір останніх становить 2 046 грн. 66 коп., при заявленому - 2 401 грн. 48 коп.. Відтак суд дійшов до висновку про те, що стягненню з відповідача підлягає сума інфляційних втрат, яка за розрахунком суду складає 2 046 грн. 66 коп.

За таких обставин вимога позивача до відповідача про стягнення інфляційних втрат в сумі 2 401 грн. 48 коп. підлягає частковому задоволенню в розмірі 2 046 грн. 66 коп.. У решті позовних вимог у частині стягнення інфляційних втрат в сумі 354 грн. 82 коп. відмовити.

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене в сукупності вбачається, що задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості за договором оренди №427 від 01.11.2003р. в розмірі 20 261 грн. 56 коп., 3% річних в сумі 561 грн. 09 коп., інфляційні втрати в сумі 2 046 грн. 66 коп. та пені в сумі 1 283 грн. 35 коп. У решті позовних вимог необхідно відмовити, а саме в стягненні 1 890 грн. 36 коп. 3 % річних, 354 грн. 82 коп. інфляційних втрат та 1 716 грн. 97 коп. пені.

Відповідно до ст.49 ГПК України оплата судових витрат покладається на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 1 374 грн. 52 коп..

Керуючись статтями 1, 12, 22, 32-34, 43, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування (79052, м. Львів, вул. Рудненська, 10, ) заборгованість за договором оренди №427 від 01.11.2003р. в розмірі 20 261 (двадцять тисяч двісті шістдесят одна) грн. 56 коп., 3% річних в сумі 561 (п'ятсот шістдесят одна) грн. 09 коп., інфляційні втрати в сумі 2 046 (дві тисячі сорок шість) грн. 66 коп., пеню в сумі 1 283 (одна тисяча двісті вісімдесят три) грн. 35 коп. та 1 374 (одна тисяча триста сімдесят чотири) грн. 52 коп. витрат по сплаті судового збору.

У решті позовних вимог в частині стягнення 1 890 грн. 36 коп. 3% річних, 354 грн. 83 коп. інфляційних втрат та 1 716 грн. 97 коп. пені - відмовити.

Наказ видати після набрання рішення законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 17 березня 2017 року.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 3 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (79052, м. Львів, вул. Рудненська, 10);

3 - відповідачу рекомендованим (АДРЕСА_3).