РІШЕННЯ

14 березня 2017 рокуСправа № 921/844/16-г/3

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Боровець Я.Я.

Розглянув справу

за позовом Тернопільського міськрайонного центру зайнятості, м. Тернопіль

до відповідача ОСОБА_1 Управління ДФС у Тернопільській області, м. Тернопіль

про стягнення виплаченого забезпечення (допомога по безробіттю) в сумі 6 354, 90 грн.

За участю представників сторін від :

Позивача: ОСОБА_2 - представник (довіреність №01/241 від 24.01.2017 р.);

Відповідача: не з'явився.

Учаснику судового процесу в судовому засіданні оголошено склад суду та розяснено його права і обовязки передбачені статтями 20, 22 ГПК України.

Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку статті 81-1 ГПК України не здійснювалася через відсутність відповідного клопотання сторін.

В судовому засіданні 14 березня 2017 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть справи:

Тернопільський міськрайонний центр зайнятості звернувся до господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 Управління ДФС у Тернопільській області про cтягнення виплаченого забезпечення (допомога по безробіттю) в сумі 6354, 90 грн.

Ухвалою суду від 28.12.2016р. порушено провадження у даній справі та її розгляд призначено на 26.01.2017 р., який в порядку статті 77 ГПК України відкладався на 09.02.2017 р., на 23.02.2017р та на 14.03.2017р. з підстав, викладених у відповідних ухвалах суду.

На задоволення клопотання представника відповідача про продовження строку розгляду справи (вх.№6550 від 23.02.2017р.), ухвалою суду від 23.02.2017р. строк розгляду спору в порядку частини 3 статті 69 ГПК України продовжено на 15 днів.

09.02.2017р. суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві та наданих пояснень в судових засідань, просить позов задоволити.

Відповідач участі повноважного представника в судові засідання не забезпечив, витребуваних документів суду не надав, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст.ст. 64, 87 ГПК України. Рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, а саме ухвал суду направлені відповідачу за адресою: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, які містяться в матеріалах справи.

Вказана адреса відповідає, також, адресі зазначеній у відомостях про місцезнаходження відповідача у Спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань поданий позивачем станом на 28.12.16р.

Згідно п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011р. особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Пунктом 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 р. визначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Своїм правом на захист відповідач не скористався та не подав суду відзиву на позов, будь-яких заперечень чи спростувань позовних вимог.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, а також беручи до уваги, що відповідно до статті 33 ГПК України обов'язок доказування і подання доказів покладено на обидві сторони, суд згідно зі статті 75 ГПК України розглядає справу за відсутності відповідача за наявними матеріалами.

Оглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представника позивача, повно та об'єктивно оцінивши подані докази в їх сукупності, судом встановлено:

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

04.05.2016р. наказом ОСОБА_1 управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області за № 130-0 "Про звільнення співробітників податкової міліції" (через скорочення штатів) звільнено з органів податкової міліції майора податкової міліції ОСОБА_3 старшого оперуповноваженого з особливо важких справ, оперативно - аналітичного сектору, оперативного управління ОСОБА_1 управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області згідно підпункту "г" пункту 64 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" затвердженого постановою КМУ від 29.07.1991 року № 114.

18 травня 2016 року ОСОБА_3 звернулася із заявою у Тернопільський міськрайонний центр зайнятості про надання статусу безробітного.

Відповідно до статті 43 Закону України "Про зайнятість населення" 18.05.2016р. ОСОБА_3 зареєстрована у Тернопільському місьрайонному центру зайнятості згідно персональної картки № 00027 та отримала статус безробітного.

25 травня 2016 року ОСОБА_3 звернулася із заявою у Тернопільський міськрайонний центр зайнятості про призначення виплати допомоги по безробіттю.

Наказом Тернопільського міськрайонного центру зайнятості від 25.05.2016 року за №НТ160525 ОСОБА_3 призначено допомогу по безробіттю як застрахованій особі та відповідно до якого розпочато виплату допомоги по безробіттю.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 червня 2016 року у справі №819/619/16 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 управління ДФС у Тернопільській області про скасування наказу ОСОБА_1 управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області від 04.05.2016 року № 130-0 "Про звільнення співробітників податкової міліції" в частині звільнення майора податкової міліції ОСОБА_3 старшого оперуповноваженого з особливо важких справ оперативно - аналітичного сектору оперативного управління ОСОБА_1 управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області; поновлення ОСОБА_3 на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ оперативно - аналітичного сектору оперативного управління ОСОБА_1 управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області, позовні вимоги задоволено повністю.

Ухвалою Львівського апеляційного окружного адміністративного суду від 06 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області залишено без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 червня 2016 року залишено без змін.

28.07.2016р. наказом ОСОБА_1 управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області за № 194-о ОСОБА_3 поновлено на роботу на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важких справ, оперативно - аналітичного сектору оперативного управління ОСОБА_1 управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області.

Згідно наказу Тернопільського міськрайонного центру зайнятості від 01.08.2016 р. за №НТ160801 ОСОБА_3 припинено виплату допомоги по безробіттю у зв'язку з поновленням на роботі та припинено реєстрацію безробітної.

Виплачене забезпечення - допомога по безробіттю безробітній (ОСОБА_3) за період з 18.05.2016 р. по 28.07.2016р. становить 6354 грн. 90 коп., що підтверджується довідкою Тернопільського міськрайонного центру зайнятості від 11.08.2016 р. №2250.

15 серпня 2016 року Тернопільським міськрайонним центром зайнятості видано наказ № 139 "Д" від 26.05.2016 р. про повернення із роботодавця (відповідача у справі) коштів, виплачених у вигляді допомоги по безробіттю за період з 18.05.2016 р. по 28.07.2016 р. ОСОБА_3 у зв'язку із її поновленням на роботі за рішенням суду.

Позивачем направлено відповідачу претензію № 07/2500 від 19.08.2017р. про стягнення виплаченого забезпечення (допомоги по безробіттю) безробітній ОСОБА_3 в сумі 6354,90 грн.

У відповіді на претензію №1475/10/19-00-10-03-13/8599 від 16.09.2016 року відповідач зазначив, що сплатити суму коштів не має можливості у зв'язку з відсутністю коштів.

Як стверджує позивач, відповідач не здійснив (не повернув) виплачене забезпечення ( допомогу по безробіттю) безробітній у розмірі 6354,90 грн., що стало причиною звернення до суду з даним позовом.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Згідно з частини 1 статті 1, частини 1 статті 7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, одним із видів такого забезпечення за Законом, зокрема, є: допомога по безробіттю.

Пунктом 8 статті 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що страховим випадком є подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

Статус безробітного надається особі працездатного віку до призначення пенсії, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи, з першого дня реєстрації у центрі зайнятості на підставі заяви (частина 1 стаття 43 Закону України "Про зайнятість населення", пункт 5 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198, далі Порядок).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", п. 37 підп. 1 Порядку, Центр зайнятості припиняє реєстрацію особи як безробітної та виплату їй допомоги по безробіттю, зокрема, з дня поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Повернення виплачених безробітному коштів здійснюється відповідно до частини 1 статті 34 та частини 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", якими передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов'язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Функції виконавчої дирекції Фонду виконує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, а саме: Державна служба зайнятості України через її територіальні органи, яким є Полтавський міський центр зайнятості (частина 6 стаття 10 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", Положення про Державну службу зайнятості, затверджене Указом Президента України від 16.01.2013, Положення про Державну службу зайнятості, затверджене Наказом Міністерства соціальної політики України від 20.01.2015 № 41.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", до роботодавців, зокрема, належать: установи утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, та які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно із пунктами 6, 7 "Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним", затвердженого 13.02.2009 року Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України №60/62, Постановою правління Пенсійного фонду України №7-1, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих, така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти.

З метою врегулювання спору щодо повернення виплачених ОСОБА_3 коштів у вигляді допомоги по безробіттю в позасудовому порядку, позивачем на адресу відповідача, направлялось відповідне звернення (в матеріалах справи). Проте останнє залишене без задоволення, сума виплачених ОСОБА_3 коштів не повернута позивачу що і зумовило останнього за захистом прав та охоронюваних законом інтересів звернутись до суду з даним позовом.

Окрім того, суд вважає за доцільне зазначити, що обов'язок роботодавця відшкодувати Центру вартість послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду виникає тільки у тому випадку, коли працівника звільнено незаконно і саме через цю подію застрахована особа втратила заробітну плату і вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати.

Враховуючи, що Тернопільським окружним адміністративним судом визнано звільнення ОСОБА_3 з посади незаконним, поновлено останню на посаді, при цьому зазначені обставини стали підставою для втрати ОСОБА_3 заробітної плати, а в подальшому - для призначення та виплати їй допомоги по безробіттю, суд вважає, що позивач правомірно звернувся з позовом про стягнення з відповідача суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному.

Отже, Головне управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області є роботодавцем ОСОБА_3 та зобов"язане виконати вимогу, передбачену Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" щодо відшкодування позивачу допомоги по безробіттю, виплаченої безробітній ОСОБА_3

Як слідує із матеріалів справи, позивачем здійснено виплату допомоги по безробіттю гр. ОСОБА_3 в розмірі 6354,90 грн за період з 18.05.2016р. по 28.07.2016р., яка підлягає відшкодуванню.

У пункті 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" зазначено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Численні законодавчі визначення поняття "роботодавець" зводяться до того, що ним є власник або уповноважений орган (керівник) юридичної особи або фізична особа, які використовують найману працю в межах трудових відносин (зокрема, Закони України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", "Про організації роботодавців, їх об'єднання, права і гарантії їх діяльності", тощо).

Як зазначалось вище, за ознаками використання праці та оформлення трудових відносин, відповідач підпадає під визначення роботодавця незаконно звільненого працівника. Отже, в силу частини 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" несуть за це матеріальну відповідальність (грошове зобов'язання).

З огляду на наведене вище, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, як обґрунтовано заявлені, підтверджені документально та не спростовані відповідачем.

Відповідно до статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу вимог статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов'язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивач надав суду всі належні та допустимі докази, які дають можливість суду задоволити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача 6354,90 грн. виплаченого забезпечення (допомоги по безробіттю).

Крім того суд зазначає, що дані спірні правовідносини виникли за участю субєкта владних повноважень (Тернопільського міськрайонного центру зайнятості), який при цьому не здійснював владних управлінських функцій, а тому позов Тернопільського міського районного центру зайнятості про стягнення з ОСОБА_1 управління ДФС у Тернопільській області - 6354,90 грн допомоги по безробіттю не є публічно-правовим, а отже підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Аналогічні висновки містяться в Постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 21.12.2016р. у справі № 21-2735а16., яка є обов'язковою для суду згідно статті 111-28 ГПК України.

Судовий збір, згідно статті 49 ГПК України, покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 1, 2, 4-3, 12, 32, 33, 34, 44, 49, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 Управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області (вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, 46003, ідентифікаційний код 39403535) на користь Тернопільського міськрайонного центру зайнятості (вул. Текстильна, 1б, м. Тернопіль, 46010) виплаченого забезпечення (допомоги по безробіттю) безробітній ОСОБА_3 в сумі 6354 грн 90 коп. у звязку із поновленням її на роботі за рішенням суду на р/р №002, МФО 838012, Банк ГУДКСУ у Тернопільській області, , одержувач Тернопільський міськрайонний центр зайнятості.

3. Стягнути з ОСОБА_1 Управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області (вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, 46003, ідентифікаційний код 39403535) на користь Тернопільського міськрайонного центру зайнятості (вул. Текстильна, 1б, м. Тернопіль, 46010, ) - 1 378,00 грн судового збору.

4. Накази видати згідно статті 116 ГПК України.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили в десятиденний строк з дня його прийняття (виготовлення та підписання повного тексту).

6. Сторони вправі подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили протягом десяти днів з дня його прийняття (виготовлення та підписання повного тексту), через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення виготовлено та підписано "17" березня 2017 року.

Суддя Я.Я. Боровець