РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2017№910/24375/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/24375/16

за позовом публічного акціонерного товариства «Айбокс Бенк», м. Київ,

до Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Київ,

про визнання недійсним рішення від 03.11.2016 №49,

за участю представників:

позивача - Ходуна В.В. (довіреність від 23.01.2017 №5);

відповідача - Портянка О.В. (довіреність від 03.01.2017 №5).

Публічне акціонерне товариство «Айбокс Бенк» (далі - Банк) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Відділення) від 03.11.2016 №49 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції ПАТ «Айбокс Банк» та накладення штрафу» у справі №976/34-р-02-07-16 (далі - рішення №49).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.01.2017 порушено провадження у справі.

Відділення 01.02.2017 подало відзив на позовну заяву, в якому зазначило таке: Відділенням у зв'язку з розглядом звернення Національного антикорупційного бюро України від 10.03.2016 № 043-076/5743 (вх. від 10.03.2016 №01-07-738) проводилось дослідження на предмет наявності ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції в діях, зокрема, товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Укрснабресурс» (далі - Товариство) під час участі у процедурі закупівлі «Сіль і чистий хлорид натрію, вода морська та сольові розчини (сіль для промислового переробляння) (код за ДК 016:2010-08.93.1 - 188 985 тонн)», яка проводилась комунальною корпорацією «Київавтодор» у 2015 році; у ході дослідження Відділенням встановлено, що позивачем видавалася банківська гарантія від 12.06.2015 №512-0615/USR для Товариства; відповідачем на адресу Банка було надіслано вимогу від 13.06.2016 №02-07/2073 (далі - Вимога), в якій запропоновано у 10-денний строк з дня отримання Вимоги надати Відділенню визначену інформацію та копії документів, що стосуються отримання Товариством банківської гарантії; листом від 24.06.2016 №1234/051-6/6-01 Банк відмовив Відділенню в наданні інформації на Вимогу, стверджуючи, що запитувані копії документів є інформацією, що становить банківську таємницю; ненадання Банком інформації та документів, що запитувалися у Вимозі, створило перешкоди Відділенню у проведенні дослідження на предмет наявності ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції в діях, зокрема, Товариства.

Банк 06.03.2017 подав суду клопотання про залучення до участі у справі Національного банку України (далі - НБУ) як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, мотивоване тим, що: відповідно до частини шостої статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (далі - Закон про банки) з метою додаткового захисту інформації, що становить банківську таємницю, Національний банк України видає нормативно-правові акти з питань зберігання, захисту, використання та розкриття інформації, що становить банківську таємницю, та надає роз'яснення щодо застосування таких актів; таким чином, НБУ вправі тлумачити поняття банківської таємниці і надавати рекомендації та вказівки щодо правильного застосування юридичних норм, що регулюють процедуру розкриття банківської таємниці; спір виник саме щодо віднесення інформації, яка стала відома Банку в процесі надання банківських послуг клієнтам Банку, до категорії банківської таємниці, позивач вважає, що для повноти об'єктивного дослідження всіх обставин справи та винесення правомірного рішення до участі у справі необхідно залучити НБУ.

Представник позивача у судовому засіданні 06.03.2017 підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти задоволення вказаного клопотання.

Відповідно до частин першої і другої статті 27 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін; їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора; у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Господарський суд міста Києва дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі НБУ як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, оскільки Банком не мотивовано, чим рішення з даної справи, враховуючи її обставини, може вплинути на права і обов'язки НБУ як окремої юридичної особи.

Разом з тим, представник позивача у судовому засіданні 06.03.2017 просив суд призначити колегіальний розгляд даної справи.

Згідно із частиною першою статті 46 ГПК України справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Господарський суд міста Києва дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача з огляду на те, що позивачем не мотивовано, в чому саме він вбачає складність даної справи.

Представник позивача у судовому засіданні 06.03.2017 надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача надав пояснення у справі, проти задоволення позовних вимог заперечив.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

У частині першій статті 48 Закону зазначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

У розгляді даної справи господарським судом міста Києва встановлено таке.

Відділенням у зв'язку з розглядом звернення Національного антикорупційного бюро України від 10.03.2016 №043-076/5743 проводилось дослідження на предмет наявності ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції в діях, зокрема, товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Укрснабресурс» (далі - Торговий дім) під час участі у процедурі закупівлі «Сіль і чистий хлорид натрію, вода морська та сольові розчини (сіль для промислового переробляння) (код за ДК 016:2010-08.93.1 - 188 985 тонн)», яка проводилась комунальною корпорацією «Киїавтодор» у 2015 році.

Під час проведення розслідування було встановлено, що Банком Торговому дому видана банківська гарантія від 12.06.2015 №512-0615/USR.

Банку була надіслана Вимога, в якій Відділення просило позивача надати інформацію та копії документів, а саме:

- копію заяви (запиту тощо) та доданих до неї документів, що подавались Торговим домом до Банку з метою отримання гарантії (пункт 1);

- чи існував у Банка (на момент звернення Торгового дому) шаблон (зразок) для написання заяви (запиту), зазначеної у пункті 1 Вимоги; у разі позитивної відповіді надати копію такого шаблону (зразка) (пункт 2);

- якщо з метою отримання гарантії до Банка Торговий дім звернувся в електронному вигляді електронною поштою, необхідно надати копію такого звернення із зазначенням електронної адреси, з якої надійшло таке звернення до Банка (пункт 3);

- чи надавав Торговий дім забезпечення до Банка для отримання гарантії? (пункт 4);

у випадку позитивної відповіді на пункт 3 Вимоги, Банку необхідно надати документи, які підтверджують документальне оформлення забезпечення (договір застави, договір поруки, договір іпотеки тощо) (підпункт 4.1 пункту 4);

- інформацію про особу, яка безпосередньо зверталась до Банка з метою отримання гарантії для Торгового дому (пункт 5);

- інформацію про особу (прізвище, ім'я по батькові), яка отримувала гарантію для Торгового дому (пункт 6).

Згідно з інформацією Київської міської дирекції українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» Вимога була вручена уповноваженій особі Банка 16.06.2016, тому останній день надання Банком інформації на Вимогу припадав на 27.06.2016 (оскільки 25.06.2016 і 26.06.2016 вихідні дні).

У відповідь на Вимогу Банк листом від 24.06.2016 №1234/051-б/б-01 повідомив, зокрема, що відповідно до статті 60 Закону про банки інформація, яка запитується у Вимозі, містить банківську таємницю; також позивач зазначив, що згідно із статтею 62 Закону про банки органам АМК на їх письмову вимогу може надатися інформація лише стосовно операцій за рахунками конкретної юридичної особи або фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності за конкретний проміжок часу; крім того, Банк не надав інформації на жоден з пунктів Вимоги.

За твердженням Банку, статтею 60 Закону про банки передбачено, що інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Отже, запитувана інформація може бути розкрита лише з дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи або за рішенням суду.

Враховуючи те, що Банк не надав жодної інформації, що запитувалась у Вимозі, розпорядженням адміністративної колегії Відділення від 07.07.2016 №34-р «Про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» відповідачем розпочато розгляд справи №976/34-р-02-07-16 за ознаками вчинення Банком порушення, передбаченого пунктом 13 статті 50 Закону, у вигляді неподання інформації Відділенню у встановлені головою Відділення строки.

Відповідно до супровідного листа від 04.11.2016 №02-07/3779 рішення №49 отримано представником Банку Щербак Н.О. 09.11.2016, що підтверджується підписом вказаної особи на супровідному листі.

Частиною першою статті 60 Закону передбачено, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення.

Отже, позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсним рішення №49 в межах зазначеного строку (29.12.2016 позивачем подано суду позовну заяву), оскільки рішення №49 прийнято 03.11.2016, а отримано позивачем 09.11.2016.

У позовній заяві позивач зазначає, що у відповідь на Вимогу Банком було надіслано Відділенню лист від 24.06.2016 №1234/051-б/б-01, згідно з яким відповідачу було відмовлено у наданні запитуваної інформації на підставі роз'яснень НБУ від 19.04.2001 №18-112/1467-2599 з питань виконання окремих вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність» (далі - Роз'яснення) і пункту 3.3 Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затверджених постановою правління НБУ 14.07.2006 №267 (далі - Правила).

Відповідно до частин першої і другої статті 60 Закону про банки інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Банківською таємницею, зокрема, є: відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; фінансово-економічний стан клієнтів; системи охорони банку та клієнтів; інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності; відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація; інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню; коди, що використовуються банками для захисту інформації.

Так, відповідно до абзацу шостого пункту 8 Роз'яснень органи Державної податкової служби, прокуратури, Служби безпеки, Міністерства внутрішніх справ України мають право отримати будь-яку інформацію, віднесену Законом до банківської таємниці, на підставі пунктів 1 (з дозволу власника цієї інформації) та 2 (за рішенням суду) частини першої статті 62 Закону. Крім того, органи прокуратури, Служби безпеки, Міністерства внутрішніх справ України на підставі пункту 3 частини першої, а органи Державної податкової служби України на підставі пункту 4 частини першої статті 62 Закону мають право отримати лише інформацію стосовно операцій за рахунками юридичних осіб та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності за конкретний проміжок часу. Інші державні органи, які до набрання чинності Законом про банки, мали право отримувати інформацію, що становить банківську таємницю, мають право отримати таку інформацію лише на підставі пунктів 1 (з дозволу власника цієї інформації) та 2 (за рішенням суду) частини першої статті 62 Закону.

Разом з тим, пунктом 3 частини першої статті 62 Закону про банки встановлено, що інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками органам прокуратури України, Служби безпеки України, Державному бюро розслідувань, Національної поліції, Національному антикорупційному бюро України, Антимонопольного комітету України - на їх письмову вимогу стосовно операцій за рахунками конкретної юридичної особи або фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності за конкретний проміжок часу.

Згідно з Вимогою Відділення просило Банк подати інформацію щодо виданої позивачем гарантії від 12.06.2015 №512-0615/USR. Тобто проміжок часу відповідачем був встановлений.

Абзацами тертім і четвертим пункту 3.3 Правил встановлено, що Банк на письмову вимогу державних органів, визначених статтею 62 Закону про банки, розкриває інформацію, що містить банківську таємницю, в обсягах, визначених Законом про банки для відповідного державного органу.

Банк відмовляє в розкритті інформації, що містить банківську таємницю, якщо за своєю формою або змістом вимога відповідного державного органу не відповідає нормам частини другої статті 62 Закону про банки.

Відповідно до частини другої статті 62 Закону про банки вимога відповідного державного органу на отримання інформації, яка містить банківську таємницю, повинна: 1) бути викладена на бланку державного органу встановленої форми; 2) бути надана за підписом керівника державного органу (чи його заступника), скріпленого гербовою печаткою; 3) містити передбачені цим Законом підстави для отримання цієї інформації; 4) містити посилання на норми закону, відповідно до яких державний орган має право на отримання такої інформації.

З Вимоги вбачається, що Відділенням дотримано наведені положення Закону про банки.

Статтею 221 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» передбачено, що суб'єкти господарювання, інші юридичні особи, їх посадові особи та працівники зобов'язані на вимогу голови територіального відділення Антимонопольного комітету України подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю, необхідну для виконання територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Документи, статистична та інша інформація, необхідні для виконання завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції, надаються на вимогу органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення безкоштовно. Вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України можуть передбачати як одноразове, так і періодичне надання інформації.

Інформація з обмеженим доступом, одержана Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями у процесі здійснення своїх повноважень, використовується ними виключно з метою забезпечення виконання завдань, визначених законодавством про захист економічної конкуренції, і не підлягає розголошенню. Така інформація може бути надана органам слідства та суду відповідно до закону.

За розголошення комерційної таємниці працівники Антимонопольного комітету України, його територіальних відділень несуть відповідальність, встановлену законом.

Як вбачається з матеріалів справи, витребувана відповідачем інформація була необхідна для здійснення Відділенням передбачених законом обов'язків.

Згідно з пунктом 13 частини першої статті 50 Закону порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є, зокрема, неподання інформації Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки

Крім того, відповідно до абзаців 1 і 2 пункту 3.3 Правил вимога відповідного державного органу на отримання інформації, яка містить банківську таємницю, повинна відповідати нормам частини другої статті 62 Закону про банки.

Банки повинні надавати інформацію, що містить банківську таємницю, і в тому разі, коли до належним чином оформленої вимоги відповідного державного органу додається перелік найменувань конкретних юридичних осіб та/або прізвищ, імен та по батькові фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності та номерів їх рахунків.

Таким чином, ні Правилами, ані Законом про банки не встановлено обмежень щодо надання на вимогу Відділення інформації, яка містить банківську таємницю.

Отже, доводи позивача щодо недотримання Відділенням вимог пункту 3.3 Правил і частини четвертої статті 62 Закону про банки є безпідставними.

Суд, дослідивши обставини справи, перевіривши їх поданими сторонами доказами з дотриманням приписів зазначених норм матеріального і процесуального права, встановив обґрунтованість висновків відповідача стосовно наявності в діях позивача порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді неподання інформації Відділенню у встановлений строк.

Відповідно до частини другої статті 50 Закону за порушення, передбачені пунктами 9, 13-18 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до одного відсотка доходу (виручки) суб'єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.

Рішенням №46 встановлено, що згідно із звітом про прибутки і збитки та інший сукупний дохід Банка за 2015 рік, який опублікований на офіційному сайті Банка http://www.iboxbank.online, проценті доходи Банку становлять 50 232,00 тис. грн., тому штраф в сумі 41 300 грн. розраховано за приписами частини другої статті 52 Закону.

Отже, враховуючи відсутність підстав для визнання рішення №46 недійсним, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

За приписами статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.03.2017.

Суддя О. Марченко