ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2017 р. Справа № 914/3970/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Бойко С.М.

Якімець Г.Г.

розглянувши апеляційні скарги Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради за вих. № 1839 від 23.05.2016р. (вх. № ЛАГС 01-05/3521/16 від 14.07.2016р.) та фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі ФОП ОСОБА_2.) б/н від 03.06.2016р. (вх. № ЛАГС 01-05/3522/16 від 14.07.2016р.)

на рішення господарського суду Львівської області від 11.05.2016р.

у справі № 914/3970/14

за позовом: Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача: ФОП ОСОБА_2, м. Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні

позивача: Львівська міська рада, м. Львів

про стягнення заборгованості та виселення з приміщень

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Рубель С.П. - представник (довіреність за вих. № 2302-вих-2 від 03.01.2017р.)

від відповідача: не з'явилися

від третьої особи: Рудницька М.І. - представник (довіреність № 2901-вих-35 від 18.01.2017р.)

Учасникам судового процесу роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22, 27, 28 ГПК України. Заяв про відвід суддів та клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу від сторін не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 11.05.2016р. у справі № 914/3970/14 (головуючий-суддя Манюк П.Т., судді Іванчук С.В., Коссак С.М.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради суму в розмірі 196 528,78 грн. з яких:192 675,28 грн. - заборгованості з орендної плати; 3 853,50 грн. - судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення щодо стягнення заборгованості з орендної плати, місцевий господарський суд виходив з того, що згідно з матеріалами справи за період з 01.03.2012р. по 10.03.2014р. (визначений як період прострочення сплати відповідачем орендних платежів у позовній заяві), позивачем було нараховано відповідачу орендні платежі в загальному розмірі 200 725,28 грн. В свою чергу відповідачем долучено докази оплати орендної плати за період з 04.08.2012р. по 10.03.2014р. лише в розмірі 8 050,00 грн. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості зі сплати орендної плати, за період, зазначений у позовній заяві, підлягають частковому задоволенню в розмірі 192 675,28 грн.

Відмовляючи у задоволені позовної вимоги про виселення, суд виходив з того, що сторонами змін у договір оренди в частині строку дії договору внесено не було, тому строк дії договору, в силу приписів п. 4.3 договору, є продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, тобто на 2 роки 364 дні, а саме, строк дії договору спочатку було продовжено з 09.03.2012р. до 08.03.2015р. та в подальшому з 08.03.2015р. до 07.03.2018р. Відтак, суд дійшов висновку, що у позивача відсутні правові підстави заявляти позовну вимогу про виселення відповідача з мотивів припинення договірних відносин.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції не в повному обсязі з'ясовано всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, не враховано надані ним докази, а відтак, винесено необ'єктивне рішення, просить його скасувати в частині відмови у позовній вимозі про виселення з приміщень, в цій частині прийняти нове, яким задовольнити вимогу повністю, в решті рішення залишити без змін. Зокрема, скаржник зазначає, що у п. 5 Розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні" №1759-VI від 15.12.2009р. визначено, що термін договорів оренди державного та комунального майна для суб'єктів малого підприємництва, укладених до набрання чинності цим Законом, вважати продовженим до п'яти років з дня укладення, якщо орендар не пропонує менший термін. Таким чином, термін дії договору оренди було автоматично продовжено, в силу закону, на п'ять років, тобто до 10.03.2014р. Оскільки позивачем у відповідності до п.4.3 договору на адресу відповідача 27.03.2014р. було надіслано повідомлення № 2302-вих-1165 про припинення договірних відносин та про необхідність повернути об'єкт оренди, який останнім в добровільному порядку не був повернутий, то позовна вимога про виселення є обґрунтованою та підставною.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ФОП ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції не в повному обсязі з'ясовано всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, не враховано надані нею докази, а відтак, винесено необ'єктивне рішення, просить його скасувати в частині задоволення позовних вимог, в цій частині прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що сума заборгованості по орендній платі у розмірі 196 528,78 грн. є недостовірною, такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки визначена без врахуванням здійснення відповідачем з 01.01.2012р. по 22.08.2012р. оплати орендної плати у розмірі 41 300,00 грн. А також за відсутності висновку судової будівельно-технічної експертизи щодо технічного стану орендованого підвального приміщення, яким відповідач фактично не мав можливості користуватися через обставини, за які він не відповідає, що є підставою для його звільнення від сплати орендної плати за цю частину орендованого майна з 01.03.2012р. по 10.03.2014р.

Згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 14.07.2016р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. - головуючий суддя, Бойко С.М. та Мирутенко О.Л.

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 18.07.2016р. прийнято апеляційні скарги Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради та ФОП ОСОБА_2 до провадження та призначено її до розгляду на 02.08.2016р.

В зв'язку з перебуванням головуючої-судді Кравчук Н.М. у відпустці, розгляд апеляційних скарг 02.08.2016р. не відбувся.

Ухвалою суду від 03.08.2016р. зупинено провадження у справі №914/3970/14 в зв'язку з поданням ФОП ОСОБА_2 касаційних скарг, матеріали справи надіслано до Вищого господарського суду України.

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 13.10.2016р. поновлено апеляційне провадження у справі №914/3970/1 по розгляду апеляційних скарг, призначено їх до розгляду на 08.11.2016р.

В зв'язку з перебуванням члена колегії суддів Мирутенка О.Л. на лікарняному, розгляд апеляційних скарг 08.11.2016р. не відбувся.

Ухвалою суду від 14.11.2016р. зупинено провадження у справі №914/3970/14 в зв'язку з поданням ФОП ОСОБА_2 касаційних скарг, матеріали справи надіслано до Вищого господарського суду України.

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 10.01.2017р. поновлено апеляційне провадження у справі №914/3970/1 по розгляду апеляційних скарг, призначено їх до розгляду на 23.01.2017р.

В зв'язку з перебуванням члена колегії суддів по розгляду справи № 914/3970/14 судді Мирутенка О.Л. у відпустці, 23.01.2017р. здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів, суддю Мирутенка О.Л. замінено на Якімець Г.Г.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 23.01.2017р. об'єднано апеляційні скарги Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради та ФОП ОСОБА_2 в одне провадження та відкладено їх розгляд на 21.02.2017р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 21.02.2017р. розгляд апеляційних скарг відкладено на 13.03.2017р.

В судовому засіданні 13.03.2017р. представник позивача доводи, викладені в апеляційній скарзі Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради підтримав повністю. В свою чергу заперечив проти доводів апеляційної скарги ФОП ОСОБА_2

Відповідач в судове засідання 13.03.2017р. уповноваженого представника не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Представник третьої особи в судовому засіданні доводи апеляційної скарги Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради підтримав повністю з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просить її задовольнити (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/1355/17 від 21.02.2017р.). Апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 просить залишити без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

10.03.2009р. між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (орендодавець) та ФОП ОСОБА_2 (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Г-7015-9, згідно із умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нерухоме майно - приміщення загальною площею 246,9 кв.м., а саме: приміщення першого поверху, площею 143,8 кв.м., підвал, площею 92,3 кв.м. та антресоль площею 10,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13-14 том І).

У відповідності до п. 3.3. договору акт приймання-передачі об'єкта оренди не складався, оскільки приміщення перебували у фактичному володінні та користуванні відповідача на підставі попереднього договору оренди.

Термін дії договору визначений на 2 роки 364 дні з 10.03.2009р. до 09.03.2012р. (п. 4.1 договору).

Пунктом 4.3 договору встановлено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Позивач зазначає, що 15.12.2009р. було прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні" № 1759-VI, яким було внесено зміни в Закон України "Про оренду державного та комунального майна", зокрема ч.1 ст. 17 доповнено реченням такого змісту: "Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін". Пунктом 5 Розділу II "Прикінцеві положення" вищевказаного Закону визначено, що термін договорів оренди державного та комунального майна для суб'єктів малого підприємництва, укладених до набрання чинності цим Законом, вважати продовженим до п'яти років з дня укладення, якщо орендар не пропонує менший термін.

Беручи до уваги вказаний Закон та вважаючи, що термін дії договору оренди було автоматично продовжено, в силу Закону, на п'ять років, тобто до 10.03.2014р., позивач у відповідності до п.4.3 договору 27.03.2014р. на адресу відповідача надіслав повідомлення №2302-вих-1165, в якому повідомив відповідача про припинення договірних відносин та вказував необхідність повернення орендованого майна протягом 15 днів (а.с. 42-45 том І).

Однак, об'єкт оренди відповідачем в порушення умов договору не був повернутий позивачу, що стало підставою звернення до суду з позовом про виселення ФОП ОСОБА_2 з орендованих приміщень загальною площею 246,9 кв.м., що знаходяться а адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, позивач стверджує, що у відповідача існує заборгованість з орендної плати за користування об'єктом оренди, яка останнім вносилась не вчасно та не в повному обсязі, розмір якої становить 197 569,05 грн. та яку позивач просить стягнути з відповідача.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відносини щодо оренди державного майна регулюються Законом України "Про оренду державного та комунального майна". Відповідно до ч. 1 ст. 2 вказаного Закону орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

У ч.1 ст. 17 Законом України "Про оренду державного та комунального майна" зазначено, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін (в редакції станом на момент укладення договору).

Як зазначалося вище, пунктом 4.1 договору сторони погодили, що термін дії договору визначений на 2 роки 364 дні з 10.03.2009р. до 09.03.2012р.

У відповідності до положень ст. 1 Закону України "Про державну підтримку малого підприємництва" відповідач є суб'єктом малого підприємництва. З метою створення сприятливих умов для започаткування та ведення бізнесу в Україні, 15.12.2009р. Верховною Радою України було прийнято Закон № 1759-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні", яким, зокрема, було внесено зміни в Закон України "Про оренду державного та комунального майна", частину 1 ст. 17 доповнено реченням такого змісту: "Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін". Пунктом 5 Розділу II "Прикінцеві положення" вищевказаного Закону визначено, що термін договорів оренди державного та комунального майна для суб'єктів малого підприємництва, укладених до набрання чинності цим Законом, вважати продовженим до п'яти років з дня укладення, якщо орендар не пропонує менший термін.

Пунктом 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» № 12 від 29.05.2013р. роз'яснено, що п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні" передбачено, що термін договорів оренди державного та комунального майна для суб'єктів малого підприємництва, укладених до набрання чинності цим Законом, слід вважати продовженим до п'яти років з дня укладення, якщо орендар не пропонує менший термін.

Обов'язковість виконання зазначеного законодавчого припису не ставиться у залежність від намірів орендодавця використовувати майно для власних потреб або від будь-яких інших обставин, за винятком пропонування орендарем меншого, ніж п'ять років, строку продовження договорів оренди державного та комунального майна.

Оскільки зазначена норма надає орендарю право продовжувати орендні відносини на строк до п'яти років, то визначення конкретного строку, на який продовжується строк договору, повинно бути здійснено шляхом внесення змін до договору. У зв'язку з цим орендар має право звернутися з відповідним позовом до суду на підставі пункту 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні" в будь-який час до припинення дії договору оренди.

Частина 3 ст. 11 ЦК України передбачає, що цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Актами цивільного законодавства є закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (п.2 ч.2 ст.4 ЦК України).

Тобто, з аналізу вищенаведеного вбачається, що термін договорів оренди державного та комунального майна для суб'єктів малого підприємництва, укладених до набрання чинності цим Законом, слід вважати продовженим до п'яти років з дня укладення в силу Закону. Якщо орендар пропонує менший термін, ніж п»ять років, то визначення конкретного строку, на який продовжується строк договору, повинно бути здійснено шляхом внесення змін до договору оренди.

В матеріалах справи відсутні докази того, що орендар пропонував менший термін, ніж визначений був Законом.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Г-7015-9 від 10.03.2009р. був продовженим до п'яти років з дня його укладення в силу Закону, тобто до 09.03.2014р.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 ГК України, ч.2 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Пунктом 4.8 договору, сторони передбачили, що чинність договору припиняється в наслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Приписами ч.2 ст. 17 вказаного Закону визначено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Аналогічні положення закріплені і в п. 4.3 договору договір оренди №Г-7015-9 від 10.03.2009р., у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, орендодавець 27.03.2014р. на адресу орендаря надіслав повідомлення №2302-вих-1165, в якому повідомив останнього про припинення договірних відносин та вказував необхідність повернення орендованого майна протягом 15 днів (а.с. 15,42-45 том І).

Твердження відповідача про те, що позивач не направляв на його адресу у встановлений законом строк повідомлення про припинення дії договору спростовується матеріалами справи, зокрема поштовою квитанцією та реєстром рекомендованих листів від 28.03.2014р. (а.с. 42-45 том І).

Враховуючи те, що позивачем дотримано встановлений в законі та в договорі строк щодо повідомлення про припинення дії договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Г-7015-9 від 10.03.2009р., суд вважає, що вказаний договір оренди припинений з 10.03.2014р., оскільки позивач своєчасно та в належний спосіб повідомив відповідача про припинення договору оренди.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

У п. п. 9.1, п.9.2, п.9.3 договору оренди сторони домовились, що повернення орендодавцю об'єкта оренди здійснюється після закінчення терміну дії договору або дострокового його припинення чи розірвання. Сторони повинні приступити до передачі об'єкта оренди протягом 5 днів з моменту закінчення терміну оренди. Об'єкт оренди повинен бути переданий орендарем та прийнятий орендодавцем (чи за його дорученням - балансоутримувачем) протягом 15 днів з моменту настання однієї із подій, вказаних в п. 9.1. цього договору.

Враховуючи, що орендодавець належним чином повідомив орендаря про припинення договору оренди, однак орендар всупереч вищенаведеним умовам договору об'єкт оренди не повернув, виходячи із вищенаведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що позов про виселення з приміщення є обґрунтованим, підтвердженим матеріалами справи, відповідно підлягає до задоволення.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати орендної плати в розмірі 197 569, 05 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Частинами 1 та 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно до п. 5.2 договору, орендна плата сплачується орендарем не пізніше 20 числа місяця у встановленому нормативними документами власника орендованого майна порядку.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що орендар зобов'язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до довідки позивача про заборгованість відповідача по орендній платі, від 16.03.2016р. №2302-вих-600, у ФОП ОСОБА_2 за період з 10.03.2009р. по 19.05.2011р. та з 01.03.2012р. по 10.03.2014р. існує заборгованість в розмірі 197 569,05 грн. (а.с. 16 том І).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Львівської області від 27.08.2012р. у справі №5015/2361/12 за позовом прокурора Галицького району міста Львова в інтересах держави в особі Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради до ФОП ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в розмірі 120 873,90грн., яке набрало законної сили у встановленому порядку, встановлено, що станом на 01.03.2012р. у відповідача перед позивачем відсутня заборгованість зі сплати орендної плати за договором оренди від 10.03.2009р. № Г-1715-9. При цьому, висновок про відсутність заборгованості у вказаній справі, господарськими судами зроблено з урахуванням платежів зі сплати орендної плати, вчинених відповідачем станом на 03.08.2012р. (а.с. 87-98 том І).

Аналіз довідки про заборгованість відповідача та акту звірки взаєморозрахунків по договору станом на 15.04.2016р., що підписаний позивачем, свідчить про те, що за період з 01.03.2012р. по 10.03.2014р. (визначений як період прострочення сплати відповідачем орендних платежів у позовній заяві), позивачем було нараховано відповідачу орендні платежі в загальному розмірі 200 725,28 грн. (а.с. 40-41 том ІІ).

Відповідачем жодних доказів сплати заборгованості, в тому числі часткової сплати, суду не надано.

В той же час, долучені позивачем до матеріалів справи докази (виписки Головного управління державної казначейської служби України у Львівській області про зарахування коштів на рахунок позивача) свідчать що відповідачем частково оплачувалися поточні орендні платежі. В акті звірки взаєморозрахунків по договору станом на 15.04.2016р., що підписаний позивачем, зазначено, що частина вказаних платежів позивачем зарахована в рахунок сплати пені, однак колегія суддів зазначає, що умовами договору не передбачено права позивача щодо одностороннього зарахування сплачених відповідачем орендних платежів в рахунок сплати пені (а.с. 40-54 том ІІ).

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду Львівської області від 27.08.2012р. у справі №5015/2361/12 встановлено, що станом на 01.03.2012р. у відповідача перед позивачем відсутня заборгованість зі сплати орендної плати за договором оренди від 10.03.2009р. № Г-1715-9. Вказаний висновок про відсутність заборгованості за вказаний період, господарськими судами зроблено з урахуванням платежів зі сплати орендної плати, вчинених відповідачем станом на 03.08.2012р.

Таким чином, з долучених позивачем до матеріалів справи доказів вбачається, що за період з 04.08.2012р. по 10.03.2014р. відповідачем сплачено орендну плату лише в розмірі 8 050,00 грн.

Вищенаведене спростовує твердження скаржника, про те, що сума заборгованості по орендній платі у розмірі 196 528,78 грн. є недостовірною, оскільки визначена без врахуванням здійснення відповідачем з 01.01.2012р. по 22.08.2012р. оплати орендної плати у розмірі 41 300,00 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості зі сплати орендної плати, за період, зазначений у позовній заяві, підлягають частковому задоволенню в розмірі 192 675,28 грн. В решті стягнення орендної плати в розмірі 4 893,77 грн. правомірно відмовлено.

Посилання скаржника на те, що висновки суду про визначення розміру заборгованості по орендній платі зроблені за відсутності висновку судової будівельно-технічної експертизи щодо технічного стану орендованого підвального приміщення, яким відповідач фактично не мав можливості користуватися через обставини, за які він не відповідає, відповідно, це є підставою для звільнення його від сплати орендної плати за цю частину орендованого майна з 01.03.2012р. по 10.03.2014р., колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставним.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Львівської області від 27.05.2015р. у справі № 914/3970/14 було задоволено клопотання ФОП ОСОБА_2, зупинено провадження у справі та призначено судову будівельно-технічну експертизу, витрати на проведення якої покладено на відповідача (а.с. 230-234 том І).

Проте, в зв'язку з не оплатою даної експертизи, матеріали справи № 914/3970/14 були повернуті 05.02.2016р. до господарського суду без виконання (а.с. 1 том ІІ).

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

У відповідності до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію ст. 43 ГПК України, згідно з положеннями якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід скасувати частково, апеляційну скаргу позивача задоволити, апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради задоволити.

3. Рішення господарського суду Львівської області від 11.05.2016р. у справі № 914/3970/14 скасувати в частині відмови у позові про виселення, в цій частині прийняти нове рішення яким позов задоволити.

Виселити ФОП ОСОБА_2 з приміщень, загальною площею 246,9 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Львів, пл. Ринок,37.

В решті рішення залишити без змін.

4. Стягнути з ФОП ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідент.код НОМЕР_1) на користь Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька,15 ) 4 758,52 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Стягнути з ФОП ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідент.код НОМЕР_1) на користь Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька,15 ) 1 218,00 грн. судового збору за подання позовної заяви.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

7. Справу передати до господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Бойко С.М.

Якімець Г.Г.