ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року Справа № 911/1041/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя: судді:Алєєва І.В. (доповідач), Дроботова Т.Б., Рогач Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 21.12.2016
у справі№ 911/1041/16 Господарського суду Київської області
за позовомФізичної особи - підприємця ОСОБА_4
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд"
простягнення 289 042,95 грн. (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог вх.№10234/16 від 16.05.2016),
та за зустрічним позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд"
доФізичної особи - підприємця ОСОБА_4
прозобов'язання вчинити дії,
за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_7.,
від відповідача:Попова Ю.В.
В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Київської області від 10.06.2016 у справі №911/1041/16 первісний позов залишено без розгляду. Позовні вимоги за зустрічним позовом задоволено в повному обсязі. Зобов'язано Фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 забрати товар з магазинів "Сільпо" належних Товариству з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" згідно переліку наведеному у судовому рішенні. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2016 у справі №911/1041/16 вищезазначене судове рішення місцевого господарського суду скасовано та прийнято нове рішення, яким первісні позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 242 326,59грн. - основного боргу, 21 524,01грн. - пені, 16684,90грн. - інфляційних втрат, 5757грн. - 3% річних. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог первісного позову - відмовлено. У задоволенні зустрічного позову - відмовлено.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" з прийнятою постановою апеляційної інстанції не погодилось та звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати та залишити без змін судове рішення місцевого господарського суду.

Обґрунтовуючи підстави звернення до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 20.02.2017 зазначена касаційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду.

У письмовому відзиві на касаційну скаргу Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 просила оскаржувану постанову апеляційної інстанції залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

В призначеному судовому засіданні касаційної інстанції 14.03.2017 представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" підтримав вимоги касаційної скарги, Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 заперечувала проти її задоволення.

Перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, проаналізувавши доводи з цього приводу, викладені в касаційній скарзі, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд".

Як було встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 16.03.2015 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" (покупець) укладений договір поставки №798/3, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити товар відповідно до умов договору.

Відповідно Додатку №1 до договору було погоджено асортимент товару за Договором - шкарпетки ТМ "Вono" дитячі, жіночі та чоловічі.

Також апеляційною інстанцією встановлено, що постачальником поставлено, а покупцем отримано товар на загальну суму 242 326,59грн. (що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними), проте, покупець за отриманий товар не розрахувався.

Умовами договору визначено, що товар оплачується протягом 65 календарних днів від дати поставки. При цьому, в договорі (п. 2.6) передбачено, що в разі коли останній день строку платежу припадає на вихідний, святковий, інший неробочий день банківської установи, днем виконання зобов'язання є перший за ним робочий день.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового оборогу, вимог розумності та справедливості.

Положеннями ст.ст. 11, 629 ЦК України встановлено, що договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Частиною 1 ст. 692 ЦК України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Беручи до уваги вищевикладене, апеляційна інстанція встановивши факт поставки товару відповідачу (що підтверджується видатковими накладними) та відсутністю доказів його сплати, дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення первісних позовних вимог в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 242 326,59грн.

В статтях 610, 611 ЦК України закріплено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Судом апеляційної інстанцій перевірений розрахунок нарахованих позивачем за первісним позовом інфляційних втрат, відсотків річних та пені.

При цьому, переглядаючи справу в повному обсязі за приписами ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для залишення первісного позову без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 81 ГПК України, оскільки заява про збільшення первісних позовних вимог підписана уповноваженим представником Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на підставі нотаріально оформленої довіреності від 06.04.2016 та з огляду на те, що як позовна заява, так і заява про збільшення позовних вимог засвідчена відтиском печатки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено ст. 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд відповідно до приписів ст. 43 ГПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобов'язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору, на основі вичерпних та достеменно підтверджених висновків.

Відповідно до п. 5.17 договору покупець має право повернути товар, а постачальник зобов'язаний прийняти товар з відповідним відшкодуванням 100% сплаченої вартості або зменшенням суми належних до сплати постачальнику грошових коштів (зворотній викуп) у разі, зокрема, знаходження товару на складі або в торгівельному (логістичному) об'єкті покупця, який, за заявою покупця, не користується попитом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази того, що товар, поставлений Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 не користується попитом. Крім того, поставка товару відбулась у 2015 році, в той час як позивач за зустрічним позовом посилається на лист-повідомлення вих. №527 від 22.03.2016, тобто після звернення Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 за первісним позовом до господарського суду з позовом про стягнення вартості поставленого товару за вищезазначеним договором.

Беручи до уваги вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов вірного та обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог.

В силу приписів ст. 1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права сама встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові місцевого чи апеляційного господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, у касаційної інстанції відсутні процесуальні повноваження щодо переоцінки фактичних обставин справи, встановлених під час розгляду справи місцевим господарським судом та під час здійснення апеляційного провадження.

Щодо викладених в касаційній скарзі інших доводів, то вони вже були обґрунтовано спростовані судом апеляційної інстанції, і колегія суддів касаційної інстанції погоджується з викладеними в оскаржуваній постанові мотивами відхилення доводів скаржника, у зв'язку з чим підстави для скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2016 у справі №911/1041/16 відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112, Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2016 у справі №911/1041/16 - залишити без змін, а касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" - без задоволення.

Головуючий суддя (доповідач) І.В. Алєєва
Суддя Т.Б. Дроботова
Суддя Л.І. Рогач