УХВАЛА

10.03.2017Справа № 910/6677/13
За заявою Національного об'єднання по племінній справі у тваринництві "Укрплемоб'єднання"

про видачу дублікату наказу Господарського суду міста Києва № 910/6677/13 від 21.06.13.

За позовом Національного об'єднання по племінній справі у тваринництві

"Укрплемоб'єднання"

до Приватної фірми "Бронт"

про стягнення 88 143,50 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники учасників судового процесу:

Від заявника (стягувача): Дерій А. С. (за дов.);

Від боржника: Павленко І. В. (директор).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.06.2013 по справі № 910/6677/13 позовні вимоги Національного об'єднання по племінній справі у тваринництві "Укрплемоб'єднання" задоволено повністю.

На виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва 21.06.2013 був виданий відповідний наказ.

Через відділ діловодства Господарського суду м. Києва 08.12.2016 Національне об'єднання по племінній справі у тваринництві "Укрплемоб'єднання" подало заяву на підставі ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої просить суд видати дублікат наказу Господарського суду міста Києва № 910/6677/13 від 21.06.2013.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2016 вирішення питання про прийняття заяви Національного об'єднання по племінній справі у тваринництві "Укрплемоб'єднання" про видачу дублікату наказу Господарського суду міста Києва № 910/6677/13 від 21.06.2013 було відкладено до повернення матеріалів оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 20.10.2016 до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою суду від 23.01.2017 розгляд заяви Національного об'єднання по племінній справі у тваринництві "Укрплемоб'єднання" призначено на 09.02.2017.

Через загальний відділ діловодства суду 09.02.2017 від боржника надійшло заява про припинення провадження по розгляду заяви про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання та видачу дублікату наказу, в зв'язку з відсутністю предмету спору та прийняттям рішення щодо вказаного питання апеляційним судом.

Ухвалами суду від 09.02.2017 було відмовлено ПП "Бронт" у відводі судді Ващенко Т.М. та задоволено самовідвід судді Ващенко Т. М. та відведено суддю Ващенко Т.М. від розгляду заяви Національного об'єднання по племінній справі у тваринництві "Укрплемоб'єднання" про видачу дублікату наказу Господарського суду міста Києва № 910/6677/13 від 21.06.2013, заяву передано на повторний автоматизований розподіл.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2017 заяву Національного об'єднання по племінній справі у тваринництві "Укрплемоб'єднання" передано для розгляду судді Усатенко І. В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2017 розгляд заяви Національного об'єднання по племінній справі у тваринництві "Укрплемоб'єднання" про видачу дубліката судового наказу призначено на 02.03.2017.

В судовому засіданні 02.03.2017 судом оголошувалася перерва до 10.03.2017.

В судове засідання 10.03.2017 представники боржника та заявника з'явилися та надали суду усні пояснення по суті поданої заяви, в яких заявник підтримав заяву в повному обсязі, а боржник проти задоволення заяви заперечив. Також заявник подав суду клопотання в судовому засіданні про долучення документів до матеріалів справи, а боржник - заяву (вих. б/н від 10.03.2017), в якій просив відмовити заявнику у задоволенні заяви.

Представник боржника у судовому засіданні не заявляв повторно клопотання про припинення провадження по розгляду заяв стягувача. Однак, оскільки воно було подано в матеріали справи, суд розглянув клопотання боржника та вважає його необґрунтованим та безпідставним в зв'язку наступним.

Заявник (стягувач) у своїй заяві про видачу дублікату наказу не просив поновити строк на його пред'явлення, оскільки вважав його перерваним та не поновленим, а тому не пропущеним.

Відповідно до п. 1-1, 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України Господарський суд припиняє провадження у справі, якщо: відсутній предмет спору; є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Судом встановлено, що предмет спору існує, оскільки заявник наполягає на його праві отримати дублікат наказу і ст. 120 ГПК України не обмежує його у цьому праві кількістю звернень у разі наявності факту втрати наказу, а лише зобов'язує надати належні та допустимі докази обставин, щодо втрати наказу. Щодо наявності рішення господарського суду, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, суд встановив наступне: заяву про видачу дублікату наказу, за результатами розгляду якої 29.11.2016 Київським апеляційним господарським судом винесено постанову № 910/6677/13 про відмову у видачі дублікату наказу, стягувач обґрунтовував фактом втрати наказу виконавчою службою. На підтвердження вказаної обставини заявник посилався на акт втрати виконавчого документа від 05.10.2016 (підстава заяви). Отже рішення зі спору про видачу дублікату наказу було прийнято апеляційним судом за наявності інших обставин (підстав), ніж ті, що заявлені стягувачем при розгляді даного клопотання.

Крім того, ст. 120 ГПК України не передбачає відкриття провадження та призначення до розгляду заяви про видачу дублікату наказу у судовому засіданні, а тому відсутні підстави для припинення провадження з розгляду заяви про видачу дублікату наказу.

З огляду на вищевикладене відсутні підстави для задоволення клопотання боржника про припинення провадження, а тому клопотання не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 120 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) у разі втрати наказу господарський суд може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення наказу до виконання. Про видачу дубліката наказу виноситься ухвала. До заяви про видачу дубліката наказу мають бути додані: довідка установи банку, державного виконавця чи органу зв'язку про втрату наказу; при втраті наказу стягувачем - довідка стягувача, підписана керівником чи заступником керівника та головним (старшим) бухгалтером підприємства, організації, що наказ втрачено і до виконання не пред'явлено. За видачу стягувачу дубліката судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 120 ГПК України про видачу дубліката наказу господарський суд виносить ухвалу. Ухвала повинна відповідати вимогам ст. 86 ГПК України. Ухвала разом із дублікатом наказу надсилається стягувачеві або державному виконавцю за правилами ст. 87 ГПК.

Дублікат наказу оформляється за правилами ст. 117 ГПК і має містити відомості, передбачені ч. 1 ст. 117 ГПК. Окрім того, наказ повинен містити позначку "Дублікат".

ГПК не зобов'язує стягувача або державного виконавця наводити причини втрати наказу. Підставою для видачі наказу є подана заява з документами, які підтверджують факт втрати наказу. ГПК не надає суду права відмовити у задоволенні заяви про видачу дублікату наказу з мотивів її необґрунтованості.

Заявником - Національним об'єднанням по племінній справі у тваринництві "Укрплемоб'єднання" до заяви про видачу дублікату виконавчого документа долучено, довідку про втрату виконавчого документа від 07.12.2016.

Судом встановлено, що навпроти підписів начальника Голосіївського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Ярушевської І.І. стоїть коса риска.

Боржник у своїх поясненнях, поданих до суду 01.03.2017. вказує, що довідка від 07.12.2016 є не належним доказом втрати наказу, оскільки підписана невідомою особою.

Відповідно до п. 5.24 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5 засвідчення документів здійснюється шляхом їх підписання, затвердження, а також печаткою. Документи підписуються посадовими особами відповідно до їх компетенції, встановленої законодавством. Підпис складається з назви посади особи, яка підписує документ (повної, якщо документ надрукований не на бланку, скороченої - на документі, надрукованому на бланку), особистого підпису, ініціалів і прізвища. Документи підписуються, як правило, однією особою, а у випадку, коли за зміст документа несуть відповідальність кілька осіб (акти, фінансові документи тощо), усіма відповідальними особами. При цьому їхні підписи розміщуються один під одним у послідовності відповідно до посади. Якщо посадова особа, підпис якої зазначений на проекті документа, відсутня, документ підписує її заступник або особа, яка виконує її обов'язки. При цьому обов'язково зазначаються посада особи, яка підписала документ, і її прізвище (виправлення вносяться чорнилом або машинописним способом, наприклад: "В. о.", "Заст."). Не допускається підписання документа з прийменником "за" або проставлянням косої риски перед назвою посади.

Отже довідка від 07.12.2016 підписана з порушенням вищевказаного порядку.

В судовому засіданні 10.03.2017 представник заявника подав запит від 02.03.2017 № 01-03-17 до Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в якому просив надати інформацію про належність та законність підписів всіх членів комісії на вказаній довідці.

Державною виконавчою службою на звернення стягувача видано іншу довідку про втрату виконавчого документа від 07.03.2017, затверджену В.о. начальника Голосіївського РВДВС м. Київ, ГТУЮ у м. Києві Тертичною В.В. та підписану комісією у складі голови: Тертичної В.В., членів: Маріуци Т.В., Левіцького Т.К. В довідці встановлено, що Головним державним виконавцем Голосіївського РВДВС м. Київ, ГТУЮ у м. Києві Процом В.С. наказ № 910/6677/13 від 21.06.2013, виданого Господарським судом м. Києва про стягнення з ПФ "Бронт" на користь Національного об'єднання по племінній справі у тваринництві "Укрплемоб'єднання" боргу у сумі 89906,46 грн. було втрачено. Комісії вирішила вважати наказ - втраченим.

Із наданих до заяви матеріалів, також вбачається, що 12.03.2015 державним виконавцем Процем В. С. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу по виконавчому провадженню № 39098694 з примусового виконання наказу № 910/6677/13 Господарського суду міста Києва виданого 21.06.2013, якою постановлено вказаний виконавчий документ повернути стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47, 50 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно положень п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, яка діяла на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (ч. 4, 5 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Отже, згідно чинного на момент винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець вчинив дію - виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 12.03.2015 ВП №39098694. Як зазначено у п. 3 постанови, вона може бути оскаржена до суду який видав виконавчий документ в 10-денний строк з моменту її одержання, що кореспондується з приписами ст. 121-2 ГПК України.

Заявник не вказує, коли саме ним була отримана постанова державного виконавця від 12.03.2015, однак, факт її отримання підтверджується матеріалами справи, оскільки, її копія долучена до заяви про видачу дублікату наказу. Крім того стягувач не наполягає на тих обставинах, що Постанова винесена в порушення норм діючого законодавства. Отже стягувач не скористався своїм правом на оскарження постанови державного виконавця від 12.03.2015, наданого ст. 121-2 ГПК України, а тому постанова на даний момент чинна та не скасована у встановленому законом порядку.

Крім дій щодо прийняття постанови від 12.03.2015 державний виконавець вчинив бездіяльність, оскільки не направив стягувачу постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та не повернув йому оригінал судового наказу. Вказана бездіяльність могла бути оскаржена стягувачем протягом 10 днів, з моменту як він про неї дізнався, як передбачено ст. 121-2 ГПК України. Однак, і цим правом стягувач не скористався. Доказів зворотного суду не надано.

Судом встановлено, що наказ № 910/7766/13 від 21.06.2013 був втрачений згідно довідки від 07.03.2017 та не був повернутий стягувачу.

Статтею 23 Закону України "Про виконавче провадження" внормовано, що строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, пред'явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Отже юридично наказ є таким, що повернутий стягувачу, однак фактично вказана виконавча дія не була реалізована, наказ стягувачем не отриманий.

Оскільки за приписами ч. 4 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" про повернення стягувачу виконавчого документа державний виконавець виносить постанову, відповідно повернення виконавчого документу стягувачу здійснюється постановою.

Факт вчинення дії по поверненню виконавчого документа стягувачу був вчинений шляхом прийняття постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 12.03.2015, що підтверджується матеріалами справи та не був оскаржений стягувачем, а тому строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання (перерваний пред'явленням наказу до виконання) був поновлений 12.03.2015 та сплив 13.03.2016.

Як вбачається із положень ст. 120 ГПК України господарський суд не вправі видати дублікат наказу, якщо стягувач або державний виконавець звернувся із заявою про це після закінчення строку, встановленого для пред'явлення наказу до виконання.

Судом встановлено, що строк пред'явлення наказу № 910/6677/13 від 21.06.2013 до виконання сплив 13.03.2016, а з заявою про видачу дублікату наказу заявник звернувся 08.12.2016, тобто після закінчення строку для пред'явлення такого наказу до виконання.

Враховуючи викладене заява про видачу дублікату наказу задоволенню не підлягає, оскільки господарський суд відповідно до ст. 120 ГПК України, не наділений повноваженнями видавати дублікат наказу, якщо стягувач або державний виконавець звернувся із заявою про це після закінчення строку, встановленого для пред'явлення наказу до виконання.

Крім того, постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.11.2016 № 910/6677/13, яка набрала законної сили досліджено та встановлено той, факт, що стягувач мав подати клопотання про поновлення строку пред'явлення наказу до виконання, оскільки він був пропущений та навести обставини та надати належні та допустимі докази поважності причини пропуску строку пред'явлення наказу до виконання.

Зокрема у постанові Київського апеляційного господарського суду від 29.11.2016 № 910/66/77/13 зазначено, що згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ст. 119 ГПК України у разі пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання з причин, визнаних господарським судом поважними, пропущений строк може бути відновлено. Поважними визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними і пов'язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій. При цьому, Господарський процесуальний кодекс України не пов'язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, в кожному випадку суд з врахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені в обґрунтування заяви про відновлення строку для пред'явлення наказу до виконання, та робить мотивований висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку. Причини поважності пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання оцінюються судом, виходячи з обґрунтування поважності цих причин, наданих доказів за правилами ст. 43 ГПК України.

У постанові Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 17.09.2002 у справі за позовом прокурора Московського району м. Києва в інтересах українського державного підприємства АТЗТ "Укрінтеравтосервіс" до ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України" про стягнення суми зазначено, що в разі втрати наказу господарський суд може видати його дублікат, якщо стягувач звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення наказу до виконання. У разі пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання з причин, визнаних господарським судом поважними, пропущений строк може бути відновлено.

У постанові апеляції зазначено, що оскільки суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про скасування ухвали суду першої інстанції від 20.10.2016 про видачу дубліката судового наказу, так як матеріали справи не містять належних доказів його втрати, то подана стягувачем заява про відновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу Господарського суду м. Києва № 910/6677/13 від 21.06.2013 до виконання не може бути задоволена судом. При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що при зверненні до суду із заявою про видачу дубліката судового наказу стягувачу необхідно надати відповідні докази його втрати, що передбачено ст. 120 ГПК України, а у разі звернення із заявою про поновлення строку для пред'явлення наказу до виконання, вчинені його дії (листування з відділом Державної виконавчої служби) можуть бути враховані судом при наданні оцінки поважності пропуску строку на пред'явлення наказу до виконання.

Доводи заявника стосовно того, що наказ № 910/6677/13 від 21.06.2013 не був йому фактично повернутий, оскільки був втрачений, і відповідно не поновлення строку на його пред'явлення, відхиляються судом як такі, що не узгоджуються з положеннями ч. 4 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони. Стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Таким чином стягувач дійсно був обмежений у реалізації права на повторне пред'явлення виконавчого документу до виконання протягом річного строку з моменту повернення виконавчого документу стягувачу, і не міг скористатися своїми правами в зв'язку з втратою виконавчого документа, що підтверджується довідкою державної виконавчої служби. Порушене право підлягає захисту, та може бути захищене шляхом поновлення пропущеного строку на пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до абз. 3 ч. 5 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Отже з набранням чинності Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 відсутні підстави для скасування постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 12.03.2015 на підставі порушення строків прийняття процесуальних рішень та за відсутності порушень процедури вчинення виконавчої дії, однак, стягувач має можливість звернутись з заявою про поновлення пропущеного строку пред'явлення наказу до виконання з наданням належних та допустимих доказів поважності підстав пропуску зазначеного строку.

Суд наголошує, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з частиною другою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-VI судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N 11-рп/2012).

Конституційний Суд України, бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Як вбачається з приписів статті 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Крім того, суд наголошує, що згідно довідки УДАІ, за боржником обліковується майно, за рахунок якого може бути проведено виконання рішення суду.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 86, 120 ГПК України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити в задоволенні заяви про видачу дублікату наказу.

2. Дану ухвалу може бути оскаржено у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Суддя І.В. Усатенко