РІШЕННЯ

07.03.2017Справа №910/2291/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Багнюка І.І., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/2291/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Будекосервіс», м. Київ,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Дайвер лтд», м. Київ,

про визнання договору підряду від 05.04.2016 № 11-А недійсним,

за участю представників:

позивача - не з'явилися;

відповідача - Демянюк Г.В. (довіреність від 27.12.2016 № б/н).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будекосервіс» (далі - ТОВ «Будекосервіс») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Дайвер лтд» (далі - ТОВ «Дайвер лтд») про визнання договору підряду від 05.04.2016 № 11-А (далі - Договір) недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2017 було порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 07.03.2017.

06.03.2017 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог та просив покласти витрати на послуги адвоката у випадку відмови у позові на позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні 07.03.2017 надав пояснення по суті спору; проти задоволення позовних вимог заперечив повністю.

Представники позивача у судове засідання 07.03.2017 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином; вимоги ухвали суду не виконали.

Ухвала Господарського суду міста Києва була надіслана учасникам процесу на адреси, зазначені у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що також підтверджується відмітками канцелярії на звороті такої ухвали та рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Крім того, до матеріалів справи долучено конверт з ухвалою суду, які повернуті з адреси позивача з відміткою Укрпошти «за закінченням встановленого строку зберігання».

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 07.03.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складався протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

05.04.2016 ТОВ «Дайвер ЛТД» (підрядник) і ТОВ «Будекосервіс» (замовник) укладено Договір, за умовами якого:

- замовник доручає, а підрядник приймає на себе зобов'язання своїми силами виконати роботи відповідно до умов Договору та згідно з протоколом узгодження договірної ціни, який є невід'ємною частиною Договору (додаток №1), а замовник зобов'язується прийняти ці роботи та оплатити їх (пункт 1.1 Договору);

- роботами згідно з пунктом 1.1 Договору є виконання робіт з повторенням мікрогеометрії основи, по нанесенню розмітки із використанням полімерного матеріалу «Коутекс» (ТУ У В.2.7.-24.3-6-2004) на загальній передбачу вальній площі 864 кв.м. (пункт 2.1 Договору);

- детальний перелік, вартість та кількість робіт, що підрядник повинен виконати на умовах Договору зазначені в додатку №1, який є невід'ємною частиною Договору (пункт 2.2 Договору);

- остаточний об'єм робіт, який підрядник виконує згідно з пунктами 2.1 і 2.3 Договору, визначається в технічних актах приймання виконаних робіт з обов'язковою фіксацією об'ємів робіт в технічних актах (пункт 2.4 Договору);

- роботи виконуються на території ТЦ New Way (Нью Вей) (три поверхи) за адресою: м. Київ, вул. Вербицького, 1 (пункт 2.5 Договору);

- підрядник зобов'язується своїми силами та із своїх матеріалів і інструментів виконати роботи, що передбачені Договором та згідно з протоколом узгодження договірної ціни (додаток №1) (пункт 3.1 Договору);

- після сумісного підписання з уповноваженим представником замовника додатка №2-А, підрядник зобов'язується прийняти об'єкт в роботу (пункт 3.3 Договору);

- замовник зобов'язується:

надати підряднику в роботу об'єкт/основу, які відповідають вимогам додатку №2 (пункт 4.1 Договору);

після сумісного підписання з уповноваженим представником підрядника додатка №2-А - передати об'єкт в роботу (пункт 4.2 Договору);

- підрядник приступає до виконання робіт протягом 3 (трьох) робочих днів після: належного оформлення Договору; отримання авансу, вказаного в підпункті 7.5.1 пункті 7.5 Договору; надання всього об'єму робіт одночасно; відповідності об'єкта/основи вимогам додатка №2 та підписання уповноваженими представниками сторін додатка №2-А (пункт 5.1 Договору);

- строк виконання робіт за Договором - 10 (десять) робочих днів (пункт 5.2 Договору);

- приймання-передача виконаних робіт здійснюється сторонами за актом приймання виконаних робіт, не пізніше ніж через 2 (два) робочі дні після закінчення робіт за Договором (пункт 6.1 Договору);

- замовник зобов'язаний прийняти роботу згідно з атом та оформити акт приймання виконаних робіт протягом 2 (двох) робочих днів, не враховуючи день його передачі; акт приймання виконаних робіт вважається підписаним автоматично через 3 (три) робочі дні з моменту передачі замовнику, якщо з боку замовника немає зауважень за виконаними роботами у письмовій формі (пункт 6.2 Договору);

- вартість робіт (договірна ціна), що підрядник повинен виконати на умовах Договору є динамічною і складає на момент підписання Договору: разом - 320 778,58 грн.; ПДВ 20% - 64 155,72 грн.; всього - 384 934,30 грн. (пункт 7.1 Договору);

- оплата виконаних підрядником робіт здійснюється за фактично виконані обсяги робіт (пункт 7.4 Договору);

- розрахунок за виконання робіт проводиться таким шляхом:

замовник перераховує підряднику аванс у розмірі 70% від вартості робіт за Договором, що складає 269 454,01 грн. з урахуванням ПДВ (підпункт 7.5.1 пункту 7.5 Договору);

після виконання робіт за Договором, замовник підписує акт приймання виконаних робіт та протягом 3 (трьох) днів з моменту підписання акта виплачує вартість фактично виконаних робіт згідно з актом, за виключенням суми перерахованого авансу (підпункт 7.5.2 пункту 7.5 Договору);

- Договір вступає в силу з моменту підписання та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за Договором (пункт 12.1 Договору).

Частиною першою статті 837 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підписано уповноваженими особами, а саме, від позивача директором Селягіним С.В., який діяв на підставі статуту, та від відповідача директором Дудник Л.С., яка діяла на підставі статуту, та скріплено печатками.

Отже, укладений сторонами Договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Позивач просить суд визнати Договір недійсним, посилаючись на відсутність строку дії Договору та вчинення правочину в результаті помилки.

Разом з тим, відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що: строк Договору чітко визначено; строк Договору та термін виконання робіт були відомі та зрозумілі позивачу на момент укладення правочину.

Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з такого.

Відповідно до частин першої - п'ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною першою статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Зі змісту Договору вбачається, що сторони чітко визначили як строк дії Договору (пункт 12.1 Договору) так і термін виконання зобов'язань (пункти 5.1-5.5, 7.5 Договору тощо).

Що ж до посилань позивача на вчинення правочину в результаті помилки та нерозуміння його умов, то слід вказати таке.

Відповідно до пункту 19 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Інші доводи позивача, викладені ним у позові, суд вважає непереконливими та такими, що не відповідають приписам чинного законодавства України, спростовуються матеріалами та встановленими обставинами справи.

Саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, заявляючи позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (частина друга статті 32 ГПК України).

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Позивач не подав суду належних та допустимих доказів (у розумінні статі 32 ГПК України) наявності обставин та підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на наведене у позові слід відмовити.

Згідно з частиною першою статті 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Так, відповідач просить суд стягнути з позивача 2 000 грн. витрат з оплати послуг адвоката, в обґрунтування чого господарському суду подано договір від 10.02.2017 №25 про надання адвокатських послуг, укладений позивачем та адвокатом Демянюком Віктором Пилиповичем, копію свідоцтва НОМЕР_1 на ім'я Демянюка В.П. про право на заняття адвокатською діяльністю, акт виконаних робіт від 03.03.2017 та платіжне доручення від 03.03.2017 №164 на суму 2 000 грн.

У пунктах 6.3 і 6.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» зазначено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК України у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову.

Відповідно до частини шостої статті 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Господарський суд міста Києва з урахуванням обставин даної справи, відмови у задоволенні позовних вимог, дійшов висновку про те, що витрати з оплати послуг адвоката у сумі 2 000 грн. є співрозмірними, а тому вбачає за можливе відповідні витрати покласти на позивача, при цьому, витрати позивача на сплату судового збору за приписами статті 49 ГПК України також покладаються на ТОВ «Будекосервіс».

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Будекосервіс» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 139, офіс 337; ідентифікаційний код 34480636) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Дайвер ЛТД» (02090, м. Київ, вул. Сергієнка, буд. 2/3; ідентифікаційний код 31608875) 2 000 (дві тисячі) грн. витрат з оплати послуг адвоката.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 14.03.2017.

Суддя І.Д. Курдельчук