КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2017 р. Справа№ 927/1177/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

За участі представників:

від позивача: Аніщенко О.Г. - за дов.

від відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Творець»

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 24.01.2017

у справі №927/1177/16 (суддя Фетисова І.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Творець»

до Публічного акціонерного товариства «Чернігівбуд»

про визнання права власності на кран автомобільний КС-3577-2

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Творець» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Чернігівбуд» (далі, відповідач) про визнання права власності на кран автомобільний КС-3577-2 на шасі МАЗ5337, 1988 року випуску, шасі №2269, двигун №8808496, колір кофейний, державний номер 5316 ЧНН, заводський №1191.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Творець» зазначило, що не має можливості зареєструвати транспортний засіб у підрозділах МВС у зв'язку з втратою оригіналу Договору купівлі-продажу №01/48 від 28.11.2006 та технічного паспорту ВУ №309847 від 29.06.1988 на кран. Заявлений позов позивач обґрунтовує приписами статті 392 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 24.01.2017 у справі №927/1177/16 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду про відмову в задоволенні позовних вимог мотивоване наявністю у позивача оригіналу договору купівлі-продажу, який було оглянуто судом, відсутністю оспорювання позову відповідачем, з яким у позивача наявні зобов'язальні правовідносини на підставі договору, що вбачається з заяви про визнання позову, а також наявністю обтяжень рухомого майна відповідача за даними державного реєстру.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Творець» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Чернігівської області від 24.01.2017 у справі №927/1177/16 скасувати та прийняти нове, яким визнати за позивачем право власності на кран автомобільний КС-3577-2 на шасі МАЗ5337, 1988 року випуску, шасі №2269, двигун №8808496, колір кофейний, державний номер 5316 ЧНН, заводський №1191.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржене рішення, не врахував ту обставину, що саме державні установи, які здійснюють реєстрацію (перереєстрацію) транспортних засобів та видають необхідні дозволи на експлуатацію машин підвищеної небезпеки, не визнають і заперечують право власності ТОВ «Творець» на кран та не перебувають із ним у зобов'язальних відносинах.

Скаржник зазначає, що без проведення реєстрації крану автомобільного КС-3577-2 позивач позбавлений можливості здійснювати його експлуатацію, оскільки експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів в уповноважених органах МВС забороняється.

Також апелянт наголосив на тому, що ні Цивільний кодекс України, ні Закон України «Про дорожній рух» та Постанова Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 «Про затвердження Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок» не ставлять у залежність дійсність договору купівлі-продажу автомобіля з умовою зняття його з реєстрації попереднім власником до моменту вчинення правочину, тобто, недотримання такої умови відповідачем відносно спірного крану не впливає на перехід права власності на нього до позивача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу позивача було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.02.2017 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Творець» прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 16.03.2017.

16.03.2017 від представника відповідача через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він підтримував доводи, викладені позивачем у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, оскаржене рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову. У даному відзиві відповідач наголосив на тому, що повністю визнає позов, про що подавав відповідну заяву ще до суду першої інстанції.

Представник відповідача у судове засідання, призначене на 16.03.2017, не з'явився, у відзиві просив суд апеляційної інстанції розглядати справу без його участі.

Враховуючи клопотання відповідача про розгляд справи у відсутності його представника, зважаючи на предмет спору та доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржене рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина 1 статті 317 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти.

Зазначеною нормою закріплено презумпцію законності набуття права власності, тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або якщо незаконність набуття права власності встановлена рішенням суду, а також встановлено відкритість переліку підстав набуття права власності з обмеженням їх виключно тими, що прямо передбачені в законодавстві.

Відповідно до статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Предметом спору у даній справі є визнання права власності на рухоме майно - автомобільний кран КС-3577-2 на шасі МАЗ5337, 1988 року випуску, шасі №2269, двигун №8808496, колір кофейний, державний номер 5316 ЧНН, заводський №1191.

Позивач зазначає, що набув право власності на спірний об'єкт на підставі укладеного з відповідачем Договору купівлі-продажу №01/48 від 28.11.2006.

Так, матеріалами справи підтверджується, що 28.11.2006 сторонами було укладено Договір купівлі-продажу №01/48 (далі, Договір), незавірений примірник якого було додано позивачем до позовної заяви.

Суд першої інстанції в оскарженому рішенні зазначив, що позивач у судовому засіданні 11.01.2017 надав суду для огляду оригінал Договору купівлі-продажу №01/48, текстовий зміст якого збігається з наявним в матеріалах справи незавіреним примірником Договору купівлі-продажу №01/48. Вказана обставина також зафіксована у протоколі судового засідання від 11.01.2017 у справі №927/1177/16.

Позивач також додав до позовної заяви незавірену копію технічного паспорта з власноручною відміткою «Оригінал відсутній», в якій значиться, що власником транспортного засобу з номерним знаком 5316 ЧНН, тип машини - спеціальна, марка та модель КС-3577 МАЗ-5337, тип кузова - автокран, 1988 р.в., щасі №2269, двигун № 8808496, є Ніжинський участок УМС м Ніжин вул. 60 років СРСР, 21А. Оригінал такого технічного паспорту на огляд суду не надавався.

Із наявного у матеріалах справи листа Регіонального сервісного центру МВС в Чернігівській області №31/25/6-1857вх від 05.01.2017 (том 1, а.с. 69), вбачається, що згідно облікових баз даних транспортний засіб марки МАЗ 5337 КС-3577, тип кузова - автокран, 1988 року випуску, д.н.з. 5316ЧНН, шасі 2269, двигун 8808496, технічний паспорт ВУ309847, зареєстрований з 28.06.1988 по теперішній час за Управлінням малої механізації.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (том 1, а.с. 56-60), Управління малої механізації є відокремленим структурним підрозділом відповідача, що свідчить про перебування транспортного засобу у власності відповідача на момент підписання Договору купівлі-продажу №01/48 від 28.11.2006.

Згідно пункту 1.1. Договору продавець (відповідач) зобов'язується передати у власність покупця (позивача) кран автомобільний КС-3577-2 на шасі МАЗ-5337,1988 р. шасі №2269, двигун № 8808496, колір кофейний, державний номер 53-16 ЧНН, зав. № 1191, инв. №40282, кран самохідний КС-4361А, 1989 р.в., зав №18091; кран самохідний КС-4361А,1986 р.в., зав. №14956, всього 3 (три) одиниці, в подальшому по договору Товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний в договорі Майно та сплатити його вартість у відповідності з умовами договору.

У пункті 1.2. цього Договору зазначено, що вказане в Договорі майно належить продавцю, який має належним чином оформлені документи на право власності .

Згідно пункту 1.3. Договору вартість вказаного у даному Договорі майна складає: КС-3577-2 - 85 850 грн., КС-4361А, зав. №18091 - 56 700 грн., КС-4361, зав. №14956 - 7 088 грн., загальна вартість майна складає 149 638 грн., в т.ч. ПДВ 24 940 грн.

Відповідно до пункту 3.1. Договору передача майна, вказаного в пункті 1.1. Договору, здійснюється шляхом складання акту приймання-передачі, підписаного покупцем та продавцем.

Згідно копії банківської виписки, наявної в матеріалах справи (том 1, а.с. 11), 29.11.2006 та 01.12.2006 на рахунок відповідача позивачем було сплачено 7 000,00 грн. та 143 000,00 грн. відповідно, з призначенням платежу - оплата за крани по рахунку 307 від 29.11.2006. Загальна сума оплати, вказана в виписці, перевищує загальну вартість майна, визначену в пункті 1.3. Договору на 362,00 грн.

01.12.2006 сторони підписали та скріпили печатками акт приймання-передачі, згідно якого продавець (відповідач) передав покупцю (позивачу) наступне майно:

1. Кран автомобільний КС-3577-2 на шасі МАЗ-5337, 1988 р. шасі №2269, двигун №8808496, колір кофейний, державний номер 53-16 ЧНН, зав. № 1191, инв. № 40282КС-3577-2 - 1 одиниця.

2. Кран самохідний КС - 4361А, 1989 р.в., зав № 18091 - 1 одиниця.

3. Кран самохідний КС-4361А,1986 р.в., зав. № 14956 - 1 одиниця.

Вартість майна згідно акта складає 149 638 грн. (з ПДВ).

Таким чином, виходячи зі змісту статей 328, 334 Цивільного кодексу України, позивач з 01.12.2006 (дата підписання акту приймання-передачі) на підставі Договору купівлі-продажу №01/48 від 28.11.2006 набув право власності на кран автомобільний КС-3577-2 на шасі МАЗ5337, 1988 року випуску, шасі №2269, двигун №8808496, колір кофейний, державний номер 5316 ЧНН, заводський №1191.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 «Про затвердження Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок» (в редакції станом на момент підписання сторонами Договору та акту приймання передачі), а саме пункту 7 останньої, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Термін реєстрації може бути продовжено у разі неможливості власника транспортного засобу (хвороба, відрядження, інші поважні причини) вчасно її здійснити. Експлуатація транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, а також без номерного знака «Транзит» забороняється. Окрім того, вимогами пункту 8 цієї постанови встановлено, що для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих документів, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Відчуження, передача власником придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не проводиться.

Відповідно до пункту 3 вищезазначеної Постанови Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 державна реєстрація транспортних засобів здійснюється органами Державтоінспекції МВС з метою контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів встановленим в Україні вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням вимог законодавства, що визначає порядок сплати податків, внесення інших обов'язкових платежів, використання транспортних засобів в умовах воєнного та надзвичайного стану, а також для забезпечення їх обліку та попередження протиправних дій щодо них.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем на момент підписання Договору та акту приймання передачі не було здійснено дій по зняттю з реєстрації в органах ДАІ транспортного засобу крану автомобільного КС-3577-2 на шасі МАЗ 5337, 1988 року випуску, шасі 2269, двигун №8808496, колір кофейний, державний номер 5316 ЧНН, заводський номер 1191, а позивачем наразі не здійснено його перереєстрацію.

Як зазначає позивач, він звертався до Територіального сервісного центу 7443 Регіонального сервісного центру МВС в Чернігівській області із заявою щодо перереєстрації транспортного засобу МАЗ-5337 КС-3577, 1988 р.в., д.н.з. 3516ЧНН, шасі №2269, на підставі Договору купівлі-продажу №01/48 від 28.11.2006, укладеного між ВАТ «Чернігівбуд» та ТОВ «Творець», та технічного паспорта ВУ№309847 від 29.06.1988.

Однак, 04.08.2016 позивач отримав від Територіального сервісного центу 7443 Регіонального сервісного центру МВС в Чернігівській області відповідь на заяву щодо перереєстрації спірного транспортного засобу, згідно якої в перереєстрації вищевказаного транспортного засобу було відмовлено у зв'язку з неподанням позивачем для перереєстрації документів, підтверджуючих правомірність придбання такого транспортного засобу, передбачених пунктом 8 Постанови КМУ №1388 від 07.09.1998.

Зазначена обставина, з огляду на те, що без проведення реєстрації крану автомобільного КС-3577-2 позивач позбавлений можливості здійснювати його експлуатацію, оскільки експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів в уповноважених органах МВС забороняється, стала підставою для звернення позивача до суду із даним позовом про визнання за ТОВ «Творець» права власності на підставі статті 392 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «Творець» з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

При цьому, предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права саме - заходами, які прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

За змістом статті 392 Цивільного кодексу України власник має право звернутися до суду з позовом про визнання його права власності:

1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами;

2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування статті 392 Цивільного кодексу України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Позивач у позові про визнання права власності - особа, яка вже є власником.

Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.

Отже, визнання права власності здійснюється господарським судом за наявності існуючого (згідно приписів законодавства) права власності на майно в межах спору власника з іншою особою про право на це майно.

Тобто, підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності згідно вимог статті 392 Цивільного кодексу України є оспорення існуючого права, і до обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, входять, зокрема, факти, з яких вбачається, що відповідач виконав дії, спрямовані на заперечення наявного у позивача права, на захист якого подано позов або утверджує за собою право, яке належить позивачу, тобто ті, які свідчать про порушення або оспорення існуючого права.

Як уже зазначалося, позивач, виходячи зі змісту статей 328, 334 Цивільного кодексу України, на підставі Договору купівлі-продажу №01/48 від 28.11.2006 з 01.12.2006 (дата підписання акту приймання-передачі) набув право власності на кран автомобільний КС-3577-2 на шасі МАЗ5337, 1988 року випуску, шасі №2269, двигун №8808496, колір кофейний, державний номер 5316 ЧНН, заводський №1191.

Позов про визнання права власності у даній справі пред'явлено позивачем до Публічного акціонерного товариства «Чернігівбуд», яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Чернігівбуд» - продавця за Договором купівлі-продажу №01/48 від 28.11.2006.

Водночас, як підтверджується матеріалами справи, відповідач під час вирішення справи у суді першої інстанції надіслав на адресу суду заяву про визнання позову (том 1, а.с. 71), в якій підтвердив наявність обставин, вказаних в позові, а саме продаж за Договором купівлі-продажу №01/48 від 28.11.2006 позивачу крану автомобільного КС-3577-2 на шасі МАЗ 5337, 1988 року випуску, шасі 2269, двигун №8808496, колір кофейний, державний номер 5316 ЧНН, заводський номер 1191, вартістю 85 850,00 грн. та передання вказаного об'єкту позивачу з технічним паспортом ВУ № 309847 за актом приймання-передачі від 0.12.2006 після надходження коштів за продану техніку 29.11.2006 та 01.12.2006.

Відповідач підтвердив повне виконання сторонами умов Договору купівлі-продажу №01/48 від 28.11.2006 та відсутність фінансових або будь-яких інших майнових претензій до позивача щодо виконання Договору, зазначивши, що він здійснював продаж крану КС-3577-2, оскільки Управління малої механізації, за яким обліковується вказаний транспортний засіб, є відокремленим підрозділом відповідача без права юридичної особи.

У вказаній заяві про визнання позову, а також у відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказав, що не заперечує проти визнання за позивачем права власності на кран автомобільний КС-3577-2 на шасі МАЗ 5337, 1988 року випуску, шасі 2269, двигун №8808496, колір кофейний, державний номер 5316 ЧНН, заводський номер 1191.

Відтак, відповідач - Публічне акціонерне товариство «Чернігівбуд» жодним чином не оспорює право власності позивача на кран автомобільний КС-3577-2 на шасі МАЗ 5337, 1988 року випуску, шасі 2269, двигун №8808496, колір кофейний, державний номер 5316 ЧНН, заводський номер 1191.

Доказів протилежного позивачем суду не надано.

Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, застосування позову про визнання права власності можливе лише за умови, що особи, які не визнають, заперечують та/або оспорюють право власності, не перебувають із власником у зобов'язальних відносинах. Права, у тому числі право власності осіб, які перебувають у зобов'язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов'язального права.

Зазначений правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 23.12.2014 у справі №3-191гс14.

Таким чином, за відсутності доказів оспорювання чи невизнання відповідачем права власності на спірне майно відсутні й підстави для визнання права власності на це майно на підставі статті 392 Цивільного кодексу України.

Твердження позивача з приводу того, що спір виник внаслідок того, що Регіональний сервісний центр МВС в Чернігівській області, відмовляючи у перереєстрації транспортного засобу, тим самим не визнає (оспорює) право власності ТОВ «Творець» на відповідний транспортний засіб, у даному випадку не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки позов у даній справі пред'явлено саме до ПАТ «Чернігівбуд», а не до Регіонального сервісного центру МВС в Чернігівській області, який на думку позивача не визнає його право власності.

У свою чергу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відмова відповідного органу у здійсненні реєстрації (перереєстрації) транспортних засобів у зв'язку з ненаданням необхідних документів, передбачених пунктом 8 Постанови КМУ №1388 від 07.09.1998, не є оспорюванням права власності позивача спірний об'єкт.

Посилання позивача на факт втрати ним оригіналу Договору купівлі-продажу та технічного паспорту на транспортний засіб, що, на його думку, є підставою для визнання за ним права власності на спірний об'єкт на підставі статті 392 Цивільного кодексу України, є безпідставними з огляду на наступне.

Так, за змістом статті 392 Цивільного кодексу України власник має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як уже зазначалося вище, позивачем до суду першої інстанції було надано для огляду оригінал Договору купівлі-продажу №01/48 від 28.11.2006, на підставі якого останній набув право власності на спірний об'єкт.

У свою чергу, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) не є документом, що посвідчує право власності позивача на транспортний засіб. Вказаний документ, виходячи із положень постанови Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998, лише засвідчує факт здійснення реєстрації транспортного засобу, яка проводиться з метою контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів встановленим в Україні вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням вимог законодавства, що визначає порядок сплати податків, внесення інших обов'язкових платежів, використання транспортних засобів в умовах воєнного та надзвичайного стану, а також для забезпечення їх обліку та попередження протиправних дій щодо них.

Крім того, згідно пункту 18 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 (із змінами та доповненнями у редакції, чинній станом на дату звернення позивача із позовом до суду), замість утраченого або непридатного для користування свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта) і номерних знаків на підставі заяви власника або його представника видається нове свідоцтво про реєстрацію та номерні знаки. Замість утраченого свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта) знятого з обліку транспортного засобу на підставі заяви власника або його представника сервісний центр МВС, в якому проводилося зняття з обліку, видає копію реєстраційної картки, яка засвідчується підписом та печаткою адміністратора сервісного центру МВС, із внесенням відповідних службових відміток. Знайдені свідоцтва про реєстрацію (технічні паспорти) і номерні знаки після видачі нових вважаються недійсними і здаються до сервісних центрів МВС.

Наведене свідчить про те, що позивач, як власник транспортного засобу, має право звернутись до сервісного центру МВС із заявою про видачу нового свідоцтва про реєстрацію.

У свою чергу, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач звертався із відповідною заявою до відповідного сервісного центру МВС та йому було відмовлено у видачі нового свідоцтва про реєстрацію.

Поруч із вищевикладеним, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що згідно наявного у матеріалах справи витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (том 1, а.с. 83-87), по відношенню до відповідача, за яким досі зареєстрований спірний об'єкт, застосовано обтяження - заборонено відчужувати все рухоме майно на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Обтяження зареєстровано в реєстрі 28.04.2014 та діє до 28.07.2019. На дату видачі витягу з Реєстру - 20.01.2017 - не зареєстровано звернення стягнення.

Враховуючи зазначені обставини справи, з огляду на відсутність встановленого факту оспорювання чи невизнання відповідачем права власності позивача на спірний об'єкт, з яким у позивача наявні зобов'язальні правовідносини на підставі Договору купівлі-продажу, наявність у позивача оригіналу Договору купівлі-продажу, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ТОВ «Творець» на підставі статті 392 Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволення позовних вимог, а заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймає до уваги, оскільки останні не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Творець» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Творець» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 24.01.2017 у справі №927/1177/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 24.01.2017 у справі №927/1177/16 залишити без змін.

Матеріали справи №927/1177/16 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх