ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2017 р. Справа № 911/52/17

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ТОРГОВИЙ ДІМ ЧЕРНІГІВСЬКИЙ

до Державного підприємства ПЛЕМІННИЙ ЗАВОД ПЛОСКІВСЬКИЙ

про стягнення 122148,47 грн.

секретар судового засідання (ст. секретар): Діхтярук Є.А.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 17.10.2016 р.);

від відповідача: не зявився.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю ТОРГОВИЙ ДІМ ЧЕРНІГІВСЬКИЙ (далі ТОВ ТОРГОВИЙ ДІМ ЧЕРНІГІВСЬКИЙ, позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства ПЛЕМІННИЙ ЗАВОД ПЛОСКІВСЬКИЙ (далі - ДП ПЛЕМІННИЙ ЗАВОД ПЛОСКІВСЬКИЙ, відповідач) про стягнення 122148,47 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на недопоставлення відповідачем оплаченого позивачем товару за договором № 30/04 про закупівлю худоби в живій вазі від 30.04.2014 р., у звязку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за оплачений, але не поставлений товар у розмірі 84907,79 грн., 10% штрафу від вартості недопоставленого товару в сумі 8490,70 грн., 10% штрафу за ненадання відповіді на претензію в сумі 8490,70 грн., 17651,12 грн. пені, 2608,16 грн. 3% річних, а також судовий збір у розмірі 1832,23 грн.

Розгляд справи відкладався.

03.03.2017 р. до господарського суду від позивача було подано клопотання б/н від 03.03.2017 р. (вх. № 4882/17 від 03.03.2017 р.) про долучення документів до матеріалів справи.

Представник позивача у судових засіданнях 01.02.2017 р. та 03.03.2017 р. позовні вимоги підтримував у повному обсязі.

Відповідач у судові засідання 01.02.2017 р. та 03.03.2017 р. представника не направив, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належно. Відзиву на позов відповідач не надав.

Згідно із абз. 3 пп. 3.9.1 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України в разі, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 03.03.2017 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

30.04.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю ТОРГОВИЙ ДІМ ЧЕРНІГІВСЬКИЙ (далі - покупець) та Державним підприємством «ПЛЕМІННИЙ ЗАВОД «ПЛОСКІВСЬКИЙ» (далі - постачальник) було укладено договір № 30/04 про закупівлю худоби у живій вазі, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобовязується поставити і передати у власність покупця велику рогату худобу, свиней, коней, а покупець зобовязується прийняти продукцію та оплатити її вартість на умовах даного договору.

Згідно з п. 3.1 договору сторони погодили, що поставка здійснюється партіями у строки, погоджені сторонами, але не пізніше 3-х робочіх днів з дня отримання передоплати, в іншому випадку постачальник в термін до 5-ти робочих днів після отримання передоплати зобов'язаний самостійно повернути отримані грошові кошти покупцеві.

Відповідно до п. 3.2 договору датою поставки вважається дата передачі продукції покупцеві, оформлена шляхом підписання відповідних товарно-супровідних документів (накладних) уповноваженими представниками сторін.

Пунктом 5.1 договору встановлено, що оплата за даним договором здійснюється на умовах передоплати, за погодженням сторін можлива оплата за фактом поставки (відвантаження) продукції.

У відповідності з п. 7.1 цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2014 р. Якщо за один місяць до закінчення договору жодна із сторін письмово не заявить про його розірвання, договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік на тих же умовах.

Слід зазначити, що матеріали справи не містять доказів розірвання договору № 30/04 від 30.04.2014 р.

Відповідачем було виставлено позивачу для оплати рахунок-фактуру № 601 від 17.11.2015 р. на суму 45000,00 грн., рахунок-фактуру № 614 від 24.11.2015 р. на суму 45000,00 грн., рахунок-фактуру № 36 від 28.01.2016 р. на суму 30000,00 грн., копії яких долучено до матеріалів справи.

ТОВ ТОРГОВИЙ ДІМ ЧЕРНІГІВСЬКИЙ відповідно до платіжних доручень № НОМЕР_1 від 24.11.2015 р. на суму 45000,00 грн., № НОМЕР_2 від 17.11.2015 р. на суму 45000,00 грн. та № НОМЕР_3 від 02.02.2016 р. було здійснено відповідачу попередню оплату згідно вказаних вище рахунків на загальну суму 120000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача за 17.11.2015 р., 24.11.2015 р. та 02.02.2016 р. відповідно.

З матеріалів справи вбачається, що здійснена позивачем попередня оплата відповідно до платіжного доручення № НОМЕР_1 від 24.11.2015 р. за виставленим відповідачем рахунком-фактурою № 601 від 17.11.2015 р. була частково врахована при розрахунках за поставлений товар за попередніми господарськими відносинами.

Таким чином, за виставленим відповідачем рахунком-фактурою № 601 від 17.11.2015 р. залишок здійсненої позивачем передоплати становить 9907,79 грн.

Поряд з цим, ДП «ПЛЕМІННИЙ ЗАВОД «ПЛОСКІВСЬКИЙ» було поставлено, а позивачем було прийнято товар відповідно до накладної № 34 від 28.01.2016 р. на загальну суму 41827,00 грн.

Решту товару на суму 84907,79 грн. відповідач позивачу не передав.

Оскільки відповідач не в повному обємі поставив позивачу угоджений сторонами товар, позивачем було надіслано на адресу відповідача претензію б/н від 08.12.2016 р., в якій позивач просив протягом 7 днів з дня отримання претензії повернути сплачені кошти в сумі 84907,79 грн. ОСОБА_1 претензія була залишена відповідачем без відповіді, у звязку з чим позивач і звернувся з даним позовом до суду.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник) зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Поряд з цим, приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Представник відповідача у судові засідання не зявився, відзиву на позов, контррозрахунку розміру заборгованості або доказів повернення оплати за недопоставлений товар суду не надав.

Отже, факт порушення відповідачем зобовязань судом встановлений та по суті відповідачем не спростований.

З урахуванням викладеного та встановлення судом факту недопостачання відповідачем товару на суму здійсненої позивачем попередньої оплати, вимога позивача про стягнення заборгованості в сумі 84907,79 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача 17651,12 грн. пені та 16981,40 грн. штрафу.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Як зазначалося вище, в силу умов п. 3.1 договору у постачальника виникає грошове зобовязання з повернення сум передоплати, здійсненої покупцем, у випадку нездійснення поставки товару у встановлений строк.

Згідно з пп. 8.1 договору за прострочення поставки або недопоставку продукції, постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 10% від суми (вартості) непоставленої (недопоставленої) продукції. У випадку прострочення постачальником надання відповіді на претензію, останній зобовязаний сплатити на користь покупця штраф у розмірі 10% від суми, заявленої в претензії.

У відповідності з пп. 8.2 договору за порушення зобов'язань по поверненню отриманої від покупця передоплати постачальник зобовязаний сплатити на користь покупця пеню у розмірі, передбаченому чинним законодавством України.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Визначений позивачем розмір пені, нарахованої на заборгованість відповідача в сумі 9907,79 грн. за період 18.11.2015 р. по 18.05.2016 р. становить 2138,21 грн., на суму 45000,00 грн. за період 25.11.2015 р. по 25.05.2016 р. становить 9658,81 грн., на суму 30000,00 грн. за період 04.02.2016 р. по 04.08.2016 р. становить 5854,10 грн.

Відповідно до пункту 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має зясовувати обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у звязку з порушенням грошового зобовязання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобовязання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Як зазначалося вище, п. 3.1 договору встановлено, що срок поставки здійснюється партіями, у строки погоджені сторонами, але не пізніше 3-х робочіх днів з дня отримання передоплати, в іншому випадку постачальник в термін до 5-ти робочих днів після отримання передоплати зобов'язаний самостійно повернути отримані грошові кошти покупцеві.

Згідно з виконаним судом арифметичним розрахунком, з урахуванням умов п. 3.1 договору щодо зобовязання відповідача самостійно повернути отримані грошові кошти за непоставлений товар протягом 5-ти робочих днів з моменту отримання рахунків після отримання передоплати, обгрунтованим розміром пені за прострочення виконання зобовязання відповідачем у даному випадку є 17139,83 грн.:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
9907.7923.11.2015 - 17.12.20152522.0000 %0.121 %*298.59
9907.7918.12.2015 - 28.01.20164222.0000 %0.121 %*501.63
9907.7929.01.2016 - 03.03.20163522.0000 %0.120 %*416.89
9907.7904.03.2016 - 21.04.20164922.0000 %0.120 %*583.64
9907.7922.04.2016 - 18.05.20162719.0000 %0.104 %*277.74
45000.0030.11.2015 - 17.12.20151822.0000 %0.121 %*976.44
45000.0018.12.2015 - 28.01.20164222.0000 %0.121 %*2278.36
45000.0029.01.2016 - 03.03.20163522.0000 %0.120 %*1893.44
45000.0004.03.2016 - 21.04.20164922.0000 %0.120 %*2650.82
45000.0022.04.2016 - 25.05.20163419.0000 %0.104 %*1588.52
30000.0009.02.2016 - 03.03.20162422.0000 %0.120 %*865.57
30000.0004.03.2016 - 21.04.20164922.0000 %0.120 %*1767.21
30000.0022.04.2016 - 26.05.20163519.0000 %0.104 %*1090.16
30000.0027.05.2016 - 23.06.20162818.0000 %0.098 %*826.23
30000.0024.06.2016 - 28.07.20163516.5000 %0.090 %*946.72
30000.0029.07.2016 - 04.08.2016715.5000 %0.085 %*177.87
За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню.

Визначений позивачем розмір 20% штрафу (10% від суми (вартості) непоставленої (недопоставленої) продукції та 10% за прострочення постачальником надання відповіді на претензію) в сумі 16981,40 грн., нарахованого на суму основного боргу відповідача, є арифметично вірним та обґрунтованим, у звязку з чим штраф підлягає стягненню з відповідача в заявленому позивачем розмірі.

Окрім того, позовна заява містить вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З долученого до матеріалів справи розрахунку 3% річних вбачається, що розмір 3% річних було визначено позивачем у сумі 2608,16 грн., нарахованих на заборгованість відповідача в сумі 9907,79 грн. за період 18.11.2015 р. по 26.12.2016 р. становить 329,81 грн., на суму 45000,00 грн. за період 25.11.2015 р. по 26.12.2016 р. становить 1472,05 грн., на суму 30000,00 грн. за період 04.02.2016 р. по 26.12.2016 р. становить 806,50 грн.

Проте, згідно з виконаним судом арифметичним розрахунком, з урахуванням умов п. 3.1 договору щодо зобовязання відповідача самостійно повернути отримані грошові кошти за непоставлений товар протягом 5-ти робочих днів з моменту отримання рахунків після отримання передоплати, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 2566,64 грн.:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
9907.7923.11.2015 - 26.12.20164003 %324.93
30000.0009.02.2016 - 26.12.20163223 %791.80
45000.0030.11.2015 - 26.12.20163933 %1449.91
За таких обставин суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ТОРГОВИЙ ДІМ ЧЕРНІГІВСЬКИЙ.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до статті 49 ГПК України покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства ПЛЕМІННИЙ ЗАВОД ПЛОСКІВСЬКИЙ (07450, Київська обл., Броварський р-н, с. Плоске, вул. Жовтнева, буд. 2, код 00849652) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТОРГОВИЙ ДІМ ЧЕРНІГІВСЬКИЙ (14021, Чернігівська обл., м. Чернігів, вул. Старобілоуська, буд. 71, код 34452745) 84907 (вісімдесят чотири тисячі девятсот сім) грн. 79 коп. основної заборгованості, 17651 (сімнадцять тисяч шістсот пятдесят одну) грн. 12 коп. пені, 16981 (шістнадцять тисяч девятсот вісімдесят одну) грн. 40 коп. штрафу, 2608 (дві тисячі шістсот вісім) грн. 16 коп. 3% річних, 2227 (дві тисячі двісті двадцять сім) грн. 12 коп. судового збору.

3. У решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення підписане 17.03.2017 р.

Суддя В.М. Бабкіна