РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2017Справа №910/235/17

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Колоннейд Україна»
до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1
простягнення 6828,85 грн

Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивачане з'явився
від відповідачаГайдамащук О.В. - представник
від третьої особине з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Колоннейд Україна» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» 6828,85 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватним акціонерним товариством з іноземними інвестиціями, страховою компанією «К'Ю БІ І Україна» (найменування якого було змінено на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Колоннейд Україна») на підставі договору страхування автотранспорту №CAS0025295 від 21.08.2014 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Isuzu, державний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, водієм якого скоєно ДТП, застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів НОМЕР_3, а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2017 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/235/17, залучено до участі у справі ОСОБА_1 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача та призначено розгляд справи на 01.02.2017.

Судове засідання, призначене на 01.02.2017, не відбулось.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 розгляд справи було призначено на 16.02.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2017 за клопотанням позивача продовжено строк вирішення спору у справі №910/235/17 на 15 днів та відкладено розгляд справи на 14.03.2017.

В судове засідання, призначене на 14.03.2017, з'явився представник відповідача, який проти позову заперечив. В обґрунтування заперечень проти позову відповідач вказує, що сума відшкодування за спірним страховим випадком була виплачена ним в повному обсязі, а при здійсненні розрахунку позивачем не було враховано коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу, а також не було зменшено оцінену шкоду на суму ПДВ.

Від третьої особи через канцелярію суду надійшла заява, в якій третя особа просить суд розглядати справу без участі її представника.

Заяву третьої особи про розгляд справи без участі її представника судом задоволено.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

18.11.2014 о 08 год. 10 хв. на 579 км (+800м) 823,2 м а/д Київ-Харків-Довжанський сталася ДТП, а саме: ОСОБА_1, керуючи автомобілем ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, при виборі швидкості руху не врахував дорожню обстановку, погодні умови та допустив наїзд на перешкоду (відбійник) з послідуючим виїздом на смугу зустрічного руху та зіткнення з автомобілем Isuzu, державний номер НОМЕР_1, який рухався в зустрічному напрямку, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_1 п. 12.1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Балаклійського районного суду Харківської області від 10.12.2014 у справі №610/4818/14-п, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, станом на момент ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів НОМЕР_3.

Вказаним договором (полісом) НОМЕР_3 передбачено, що франшиза становить 500,00 грн, а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 50000,00 грн.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У відповідності до звіту №392/12/14, складеного 25.12.2014 суб'єктом оціночної діяльності Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу - автомобіля Isuzu, державний номер НОМЕР_1, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу при спірному ДТП складає 13514,96 грн, в тому числі ПДВ 20%.

Суд відзначає, що за приписами п.36.4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Пунктом 1.3 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

З наявного в матеріалах справи свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що пошкоджений в результаті ДТП транспортний засіб Isuzu, державний номер НОМЕР_1, належить на праві власності Публічному акціонерному товариству «Миронівський хлібопродукт», а тому саме Публічне акціонерне товариство «Миронівський хлібопродукт» є потерпілим в розумінні положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

В свою чергу, положеннями ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок настання страхової події (дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 18.11.2014) позивачем на підставі договору страхування автотранспорту №CAS0025295 від 21.08.2014 виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Isuzu, державний номер НОМЕР_1, а тому відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України позивачем отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Отже, підставою позовних вимог у даній справі, позивачем визначено набуття ним права вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, саме на підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України у зв'язку із виплатою страхового відшкодування за договором добровільного страхування автотранспорту №CAS0025295 від 21.08.2014.

В той же час, зі змісту договору добровільного страхування автотранспорту №CAS0025295 від 21.08.2014 та додатку №1 до нього вбачається, що транспортний засіб Isuzu, державний номер НОМЕР_1, у переліку об'єктів, застрахованих за даним Договором, відсутній.

Належних та допустимих доказів (в тому числі додатків або додаткових угод до договору добровільного страхування автотранспорту №CAS0025295 від 21.08.2014), які б свідчили про включення транспортного засобу Isuzu, державний номер НОМЕР_1, до переліку об'єктів, застрахованих за договором добровільного страхування №CAS0025295 від 21.08.2014 позивачем не надано.

Більш того, у страховому акті, на підставі якого, як стверджує позивач, здійснювалася виплата страхового відшкодування Публічному акціонерному товариству «Миронівський хлібопродукт» вказано, що застрахованим об'єктом є вантажний автомобіль Isuzu/НОМЕР_4 (а не автомобіль Isuzu, державний номер НОМЕР_1).

Відтак, враховуючи визначені позивачем підстави позову (а саме: перехід до нього права вимоги до відповідача внаслідок виплати страхового відшкодування за договором страхування автотранспорту №CAS0025295 від 21.08.2014), а доказів включення транспортного засобу Isuzu, державний номер НОМЕР_1, до переліку об'єктів, застрахованих за даним Договором, позивачем не надано, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 6828,85 грн задоволенню не підлягають.

У відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 20.03.2017

Суддя Ю.М. Смирнова