ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2017 року Справа № 904/11462/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. - доповідач,

суддів: Орєшкіної Е.В., Джихур О.В.

при секретарі: Абадей М.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №14-127 від 13.05.2014р.;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №0003-2017 від 03.01.2017р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.02.2017р. у справі № 904/11462/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна

компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства Науково-виробниче об'єднання

"СОЗИДАТЕЛЬ", м. Дніпро

про стягнення заборгованості за договором купівлі - продажу природного газу у розмірі 8 396, 10 грн

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 01.02.2017р. у справі №904/11462/16 (суддя Суховаров А.В.) у задоволенні позову відмовлено. Рішення мотивоване застосуванням до спірних відносин положень ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії».

Не погодившись з зазначеним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати як прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на наступне:

- суд неправомірно застосував до спірних відносин положення Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії»;

- учасниками процедури врегулювання заборгованості є теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру, який на даний час Кабінетом Міністрів України не сформований, тому відмова у задоволенні позовних вимог є незаконною;

- судом порушені норми ст.ст. 598-599 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4,43 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.02.2017р. апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.02.2017р. у справі №904/11462/16 прийнята до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Орєшкіної Е.В., Подобєд І.М.

15.03.2017р. у звязку з відрядженням судді Подобєд І.М. на підставі протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів справа передана до розгляду колегії суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Орєшкіної Е.В., Джихур О.В. та прийнята зазначеною колегією суддів до свого провадження ухвалою суду від 15.03.2017р.

В судовому засіданні 15.03.2017р. представник Позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, рішення у справі скасувати, прийняти нове рішення про повне задоволення позовних вимог.

Відповідач проти апеляційної скарги заперечив як необґрунтованої, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначив, що заборгованість перед Позивачем була сплачена до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії», тому підстави для стягнення пені, інфляційних втрат, 3% річних відсутні. Право здійснювати Відповідачем діяльність як теплопостачальника підтверджується ліцензією, виданою Дніпропетровською державною обласною адміністрацією 21.03.2013р., що діє до 21.03.2018р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Апеляційним судом при перегляді справи встановлено, що 28.01.2014р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" як продавцем (надалі - Позивач) та Приватним акціонерним товариством Науково-виробниче об'єднання "СОЗИДАТЕЛЬ" як покупцем (надалі - Відповідач) був укладений договір №2450/14-КП-4 купівлі-продажу природного газу (далі Договір), у відповідності з умовами п.1.1 якого продавець зобовязався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього Договору (газ, що продається Позивачем за Договором, використовується Відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими субєктами господарювання). Договір набрав чинності з дати його підписання, поширює свою дію на відносини, що склалися між сторонами з 01.01.2014р. та діє в частині реалізації газу до 31.12.2014р., а в частині проведення розрахунків до повного їх здійснення (п. 11 Договору).

На виконання умов Договору Позивач протягом періоду з січня по грудень 2014 року передав у власність Відповідачу природний газ в обсязі 220,348 тис. куб.м на загальну суму 1149258,33 грн, що підтверджується відповідними актами прийому-передачі природного газу з підписами та відбитками печатки обох сторін (а.с.26-37).

За умовами п.6.1. Договору оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач свої зобовязання за Договором належним чином не виконав, за газ, отриманий у грудні 2014 року розрахувався невчасно (остаточний розрахунок 03.02.2015р), внаслідок чого Позивач нарахував до сплати Відповідачу в порядку п.7.2 Договору та ч.2 ст. 625 ЦК України пеню за період з 15.01.2015р. по 03.02.2015р. у сумі 2091,58 грн, 3% річних за той самий період у сумі 224,10 грн та інфляційні за січень 2015 року - 6080,42 грн, стягнення яких є предметом даного позову.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобовязань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до п. 7.2. Договору у разі невиконання Відповідачем умов п. 6.1. Договору він зобовязаний сплатити Позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за Договором, у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення пені у сумі 2091,58 грн за період прострочення з 15.01.2015р. по 03.02.2015р. є вірно розрахованими та правомірно предявлені до стягнення.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3% річних за період прострочення з 15.01.2015р. по 03.02.2015р. становлять 224,10 грн, інфляційні втрати з врахуванням індексу інфляції за січень 2015 року становлять 6080,42 грн та також вірно розраховані Позивачем.

Встановивши, що за поставлений природний газ Відповідача повністю розрахувався з Позивачем 03.02.2015р. до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії», суд першої інстанції, не зважаючи на відсутність доказів включення Відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у врегулюванні заборгованості, як це передбачено ст. 3 вказаного Закону, дійшов висновку про наявність підстав для застосування приписів ч. 3 ст. 7 вказаного Закону до спірних відносин, у звязку з чим у задоволенні позову відмовив.

Апеляційний суд не погоджується з висновками місцевого господарського суду з огляду на таке.

30.11.2016р. набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016р. №1730-VIII, який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Абзацами 4 та 5 ч.1 ст.1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» визначено, що заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість) - кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до приписів ч.1 ст.3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства (далі - реєстр).

Вказана норма кореспондується з абз. 12 ч.1 ст.1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», яким визначено, що учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Враховуючи наведені вище норми, колегія суддів приходить до висновку, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості шляхом її списання, теплопостачальні та теплогенеруючі організації повинні бути включені до відповідного реєстру. Так, для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Для включення до реєстру підприємства централізованого водопостачання і водовідведення, теплопостачальні і теплогенеруючі організації подають центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, заяву, до якої додаються: копії установчих документів; копії наявних ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності; копії балансу підприємства (організації) та звіту про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованості станом на 1 липня 2016 року (розрахункова дата) та за останній звітний період; довідка, складена підприємством (організацією) у довільній формі, про обсяги та структуру дебіторської та кредиторської заборгованостей із зазначенням кредиторів, дебіторів, величини і видів заборгованості станом на розрахункову дату та за останній звітний період; копії актів звіряння взаєморозрахунків; розрахунки обсягів заборгованості з різниці в тарифах та копії протоколів територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах (ця норма не поширюється на теплогенеруючі підприємства, що не постачають теплову енергію населенню).

Відповідальність за повноту та достовірність даних, наведених у поданих документах, несуть учасники процедури врегулювання заборгованості. Рішення про включення або про відмову у включенні до реєстру приймається керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженою ним посадовою особою протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви та розміщується на офіційному веб-сайті цього органу (частини 1-2 статті 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що для застосування ч.3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», відповідно до якої на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, суд першої інстанції мав дослідити, чи набув Відповідач статусу учасника процедури врегулювання заборгованості та чи був включений до реєстру.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази включення Відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості чи подання документів, визначених частиною 2 статті 3 вказаного Закону, для включення до такого реєстру.

Таким чином, судом першої інстанції було неправомірно застосовані положення ч.3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» та відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Позовні вимоги є правомірними, позов підлягає задоволенню у повному обсязі в частині стягнення пені - 2091,58 грн, 3% річних 224,10 грн, інфляційних втрат 6080,42 грн.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції були невірно застосовані норми матеріального права, що стало наслідком прийняття неправомірного рішення, яке відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про повне задоволення позову.

Судові витрати по справі покладаються на Відповідача.

Керуючись ст. ст. 44-49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.02.2017р. у справі №904/11462/16 задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.02.2017р. у справі № 904/11462/16 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Науково-виробниче об'єднання "СОЗИДАТЕЛЬ" 49600, м. Дніпро, вул. Сєрова, буд. 4, на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" 01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, пеню - 2091,58 грн (дві тисячі девяносто одну грн 58 коп), 3% річних 224,10 грн (двісті двадцять чотири грн 10 коп), інфляційні втрати 6080,42 грн (шість тисяч вісімдесят грн. 42 коп), судовий збір за розгляд позовної заяви 1378,00 грн (одну тисячу триста сімдесят вісім грн 00 коп), судовий збір за розгляд апеляційної скарги 1515,80 грн (одну тисячу пятсот пятнадцять грн 80 коп), про що видати наказ.

Видачу наказу на виконання постанови доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає чинності з часу її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повний текст постанови складений 20.03.2017р.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя О.В. Джихур

Суддя Е. В. Орєшкіна