КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2017 р. Справа№ 911/3032/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Тищенко О.В.

Яковлєва М.Л.

за участі представників:

від позивача: Кашуба К.Е. - представник

від відповідача: Галенко О.М. - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Київської області від 29.11.2016 року по справі № 911/3032/16 (Повний текст рішення підписаний 18.01.2017) (суддя - Бацуца В.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «А-Септ»

про стягнення 154 733, 82 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 29.11.2016 року у справі № 911/3032/16 позовні вимоги Київського ПАТ «Українська залізниця» в особі Філії «Центр забезпечення виробництва» ПАТ «Українська залізниця» задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «А-Септ» на користь ПАТ «Українська залізниця» в особі Філії «Центр забезпечення виробництва» ПАТ «Українська залізниця» 1 746,74 грн. пені, 76 493,54 грн. штрафу та 2 321,01 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Українська залізниця» в особі Філії «Центр забезпечення виробництва» ПАТ «Українська залізниця» звернулось до Київського апеляційного Господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 29.11.2016 року, у справі № 911/3032/16 та прийняти нове рішення по справі, яким позовні вимоги Київського ПАТ «Українська залізниця» в особі Філії «Центр забезпечення виробництва» ПАТ «Українська залізниця» задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення було прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, а також судом не було повно і об'єктивно досліджені всі обставини справи, які вплинули на винесення оскаржуваного рішення, у зв'язку з чим рішення підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.02.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 01.03.2017.

Представники сторін у судове засідання з'явились та надали пояснення по суті спору.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, наявні в ній докази та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

18.03.2015 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки № ЦХП-02-03715-01 (надалі - Договір), згідно з умовами пункту 1.1. постачальник зобов'язується поставити та передати у власність, а замовник прийняти та оплатити продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується в специфікації, яка є невід'ємною частиною договору, на умовах, що викладені у цьому договорі.

Найменування продукції: мило, засоби мийні та засоби для чищення (пральний порошок автомат для прання постільної білизни), а саме: високоефективний антибактеріальний пральний порошок «КлінВей Пауер» т.м. «A.Sept» для спецодягу та білизни».

Виробник продукції: ТОВ «Укрпрофмед», м. Вишгород, Київська обл., Україна.

Згідно з п. 5.1. Договору постачальник здійснює поставку продукції автомобільним транспортом на умовах СРТ (Перевезення сплачено до...), пункт призначення - склад матеріальних ресурсів ДП «Укрзалізничпостач», Київська обл., м. Фастів, вул. Шевченко, 48 (відповідно до вимог «ІНКОТЕРМС» ред. 2010 p.). Вантажовідправником продукції може бути третя особа, зазначена постачальником.

Відповідно до п. 5.2. Договору поставка продукції проводиться партіями протягом терміну дії договору, тільки після письмової рознарядки замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності замовника до прийому продукції. Відповідальність за достовірність інформації, яка вказується у рознарядці, несе замовник.

Рознарядка надається постачальнику в оригіналі та з застосуванням факсимільного зв'язку. Після отримання рознарядки по факсу постачальник повинен протягом доби направити замовнику копію отриманої рознарядки з відміткою, що підтверджує її отримання, або іншим чином підтвердити її отримання.

Кожна партія продукції постачається протягом 45 (сорока п'яти) календарних днів з дати письмової рознарядки замовника, якщо інше не вказано у рознарядці.

Матеріальні витрати, що виникли при поверненні продукції, яка не була письмово заявлена, покладаються на постачальника.

Замовник не несе відповідальності за ненадання рознарядок (надання не в повному обсязі), якщо це є наслідком зміни планів постачання та фінансування замовника.

Положеннями п. 5.3. Договору сторони погодили, що датою поставки продукції вважається дата приймання цієї продукції замовником на склад матеріальних ресурсів ДП «Укрзалізничпостач» Київська обл., м. Фастів, вул. Шевченко, 48, що підтверджується належно оформленою видатковою накладною і довіреністю або актом прийому-передачі продукції.

Пунктом 5.4. Договору передбачено, що після готовності продукції до відвантаження постачальник направляє замовнику факсом наступні документи:

- рахунок-фактуру;

- видаткову накладну або акт прийому передачі продукції;

- документи, що підтверджують якість продукції, зазначені у п. 2.2. даного договору.

Пунктом 13.7. Договору визначено термін дії даного договору: з моменту його підписання обома сторонами до 31.12.2015 р., а в разі наявності потреби замовника, що підтверджено відповідним повідомленням та рознарядкою направленими на адресу постачальника, в тому числі в частині оплати - до повного виконання.

Одночасно із укладенням Договору між сторонами було підписано специфікацію № 1 до Договору поставки № ЦХП-02-03715-01 від 18.09.2015 р.

Одночасно із укладенням Договору між сторонами було підписано специфікацію № 2 до Договору поставки № ЦХП-02-03715-01 від 18.09.2015 р.

18.09.2015 р. між позивачем та відповідачем було підписано договір про неустойку № ЦХП-02-03715-01.

24.12.2015 р. між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду № 1 до Договору поставки № ЦХП-02-03715-01 від 18.09.2015 р.

31.12.2015 р. між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду № 2 до Договору поставки № ЦХП-02-03715-01 від 18.09.2015 р.

23.09.2015 р. позивач вручив відповідачу лист-рознарядку № ЦХП-20/3812 від 22.09.2015 р., у якому на виконання умов п. 5.2. Договору та специфікації № 1 дав дозвіл на відвантаження 100 000 кг високоефективного антибактеріального прального порошку «КлінВей Пауер» т.м. «A.Sept» для спецодягу та білизни на загальну суму 1 821 600, 00 грн.

18.12.2015 р. позивач вручив відповідачу лист-рознарядку № ЦХП-20/240 від 22.09.2015 р., у якому на виконання умов п. 5.2. договору та специфікації № 1 дав дозвіл на відвантаження 77 490 кг високоефективного антибактеріального прального порошку «КлінВей Пауер» т.м. «A.Sept» для спецодягу та білизни на загальну суму 1 411 557, 84 грн.

На виконання умов Договору відповідачем у період з жовтня 2015 р. по березень 2016 р. було відвантажено позивачу товар на загальну суму 3 251 373, 84 грн., що підтверджується видатковою накладною № 361 від 19.10.2015 р. на суму 191 268, 00 грн., рахунком на оплату № 381 від 19.10.2015 р. на суму 191 268, 00 грн. та товарно-транспортною накладною № Р361 від 19.10.2015 р.; видатковою накладною № 370 від 22.10.2015 р. на суму 229 521, 60 грн., рахунком на оплату № 392 від 22.10.2015 р. на суму 229 521, 60 грн. та товарно-транспортною накладною № Р370 від 22.10.2015 р.; видатковою накладною № 388 від 29.10.2015 р. на суму 229 521, 60 грн., рахунком на оплату № 410 від 29.10.2015 р. на суму 229 521, 60 грн. та товарно-транспортною накладною № Р388 від 29.10.2015 р.; видатковою накладною № 406 від 05.11.2015 р. на суму 344 282, 40 грн., рахунком на оплату № 430 від 05.11.2015 р. на суму 344 282, 40 грн. та товарно-транспортною накладною № Р406 від 05.11.2015 р.; видатковою накладною № 537 від 26.11.2015 р. на суму 153 014, 40 грн., рахунком на оплату № 579 від 26.11.2015 р. на суму 153 014, 40 грн. та товарно-транспортною накладною № Р537 від 26.11.2015 р.; видатковою накладною № 649 від 23.12.2015 р. на суму 100 279, 08 грн., рахунком на оплату № 688 від 23.12.2015 р. на суму 100 279, 08 грн. та товарно-транспортною накладною № Р649 від 23.12.2015 р.; видатковою накладною № 604 від 08.12.2015 р. на суму 382 536, 00 грн., рахунком на оплату № 643 від 08.12.2015 р. на суму 382 536, 00 грн. та товарно-транспортною накладною № Р604 від 08.12.2015 р.; видатковою накладною № 636 від 18.12.2015 р. на суму 191 268, 00 грн., рахунком на оплату № 674 від 18.12.2015 р. на суму 191 268, 00 грн. та товарно-транспортною накладною № Р636 від 18.12.2015 р.; видатковою накладною № 7 від 12.01.2016 р. на суму 109 296, 00 грн., рахунком на оплату № 7 від 12.01.2016 р. на суму 109 296, 00 грн. та товарно-транспортною накладною № Р7 від 12.01.2016 р.; видатковою накладною № 55 від 25.01.2016 р. на суму 382 536, 00 грн., рахунком на оплату № 56 від 25.01.2016 р. на суму 382 536, 00 грн. та товарно-транспортною накладною № Р55 від 25.01.2016 р.; видатковою накладною № 98 від 10.02.2016 р. на суму 191 268, 00 грн., рахунком на оплату № 100 від 10.02.2016 р. на суму 191 268, 00 грн. та товарно-транспортною накладною № Р98 від 10.02.2016 р.; видатковою накладною № 120 від 17.02.2016 р. на суму 382 536, 00 грн., рахунком на оплату № 124 від 17.02.2016 р. на суму 382 536, 00 грн. та товарно-транспортною накладною № Р120 від 17.02.2016 р.; видатковою накладною № 170 від 04.03.2016 р. на суму 191 268, 00 грн., рахунком на оплату № 173 від 04.03.2016 р. на суму 191 268, 00 грн. та товарно-транспортною накладною № Р170 від 04.03.2016 р.; видатковою накладною № 190 від 14.03.2016 р. на суму 172 778, 76 грн., рахунком на оплату № 195 від 14.03.2016 р. на суму 172 778, 76 грн. та товарно-транспортною накладною № Р190 від 14.03.2016 р.; наявними у матеріалах справи.

12.03.2016 р. позивач звернувся до відповідача із претензією № ЦЗВ-20/762 від 09.03.2016 р., у якій просив відповідача сплатити штрафні санкції за несвоєчасну поставку товару у розмірі 102 845, 54 грн. Факт направлення позивачем претензії відповідачу підтверджується фіскальним чеком № 2495 від 12.03.2016 р. про відправлення цінного листа і описом вкладення до нього від 12.03.2016 р.

Як було зазначено вище, позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь пеню, передбачену Договором поставки № ЦХП-02-03715-01 від 18.09.2015 р., за періоди прострочення відповідачем виконання обов'язку по поставці (відвантаженню) товару з 06.11.2015 р. по 14.03.2016 р.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 цього ж кодексу передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як було зазначено вище і встановлено судом у процесі розгляду справи, за період дії Договору та на його виконання відповідачем лише станом на 04.03.2016 р. було виконано свій обов'язок по поставці товару та відвантажено позивачу товар на загальну суму 3 251 373, 84 грн., що підтверджується видатковою накладною № 361 від 19.10.2015 р. на суму 191 268, 00 грн., рахунком на оплату № 381 від 19.10.2015 р. на суму 191 268, 00 грн. та товарно-транспортною накладною № Р361 від 19.10.2015 р.; видатковою накладною № 370 від 22.10.2015 р. на суму 229 521, 60 грн., рахунком на оплату № 392 від 22.10.2015 р. на суму 229 521, 60 грн. та товарно-транспортною накладною № Р370 від 22.10.2015 р.; видатковою накладною № 388 від 29.10.2015 р. на суму 229 521, 60 грн., рахунком на оплату № 410 від 29.10.2015 р. на суму 229 521, 60 грн. та товарно-транспортною накладною № Р388 від 29.10.2015 р.; видатковою накладною № 406 від 05.11.2015 р. на суму 344 282, 40 грн., рахунком на оплату № 430 від 05.11.2015 р. на суму 344 282, 40 грн. та товарно-транспортною накладною № Р406 від 05.11.2015 р.; видатковою накладною № 537 від 26.11.2015 р. на суму 153 014, 40 грн., рахунком на оплату № 579 від 26.11.2015 р. на суму 153 014, 40 грн. та товарно-транспортною накладною № Р537 від 26.11.2015 р.; видатковою накладною № 649 від 23.12.2015 р. на суму 100 279, 08 грн., рахунком на оплату № 688 від 23.12.2015 р. на суму 100 279, 08 грн. та товарно-транспортною накладною № Р649 від 23.12.2015 р.; видатковою накладною № 604 від 08.12.2015 р. на суму 382 536, 00 грн., рахунком на оплату № 643 від 08.12.2015 р. на суму 382 536, 00 грн. та товарно-транспортною накладною № Р604 від 08.12.2015 р.; видатковою накладною № 636 від 18.12.2015 р. на суму 191 268, 00 грн., рахунком на оплату № 674 від 18.12.2015 р. на суму 191 268, 00 грн. та товарно-транспортною накладною № Р636 від 18.12.2015 р.; видатковою накладною № 7 від 12.01.2016 р. на суму 109 296, 00 грн., рахунком на оплату № 7 від 12.01.2016 р. на суму 109 296, 00 грн. та товарно-транспортною накладною № Р7 від 12.01.2016 р.; видатковою накладною № 55 від 25.01.2016 р. на суму 382 536, 00 грн., рахунком на оплату № 56 від 25.01.2016 р. на суму 382 536, 00 грн. та товарно-транспортною накладною № Р55 від 25.01.2016 р.; видатковою накладною № 98 від 10.02.2016 р. на суму 191 268, 00 грн., рахунком на оплату № 100 від 10.02.2016 р. на суму 191 268, 00 грн. та товарно-транспортною накладною № Р98 від 10.02.2016 р.; видатковою накладною № 120 від 17.02.2016 р. на суму 382 536, 00 грн., рахунком на оплату № 124 від 17.02.2016 р. на суму 382 536, 00 грн. та товарно-транспортною накладною № Р120 від 17.02.2016 р.; видатковою накладною № 170 від 04.03.2016 р. на суму 191 268, 00 грн., рахунком на оплату № 173 від 04.03.2016 р. на суму 191 268, 00 грн. та товарно-транспортною накладною № Р170 від 04.03.2016 р.; видатковою накладною № 190 від 14.03.2016 р. на суму 172 778, 76 грн., рахунком на оплату № 195 від 14.03.2016 р. на суму 172 778, 76 грн. та товарно-транспортною накладною № Р190 від 14.03.2016 р.; наявними у матеріалах справи.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частинами 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 10.1. Договору передбачено, що за порушення термінів постачання постачальник оплачує замовнику пеню у розмірі 0, 1 % від суми непоставленої в строк продукції на умовах передбачених п. 5.2. даного договору, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 15 % від суми непоставленої в строк продукції. При цьому постачальник не звільняється від виконання своїх зобов'язань допоставити продукцію, якщо про інше його не попередив письмово замовник.

Розрахунок пені від суми основної заборгованості, виконаний позивачем, є обґрунтованим та правильним, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення із відповідача пені від суми основної заборгованості за договором у вищевказані періоди у розмірі 1 746, 74 грн.

Крім того, позивач просить стягнути із відповідача штраф, передбачений договором поставки № ЦХП-02-03715-01 від 18.09.2015 р., за періоди прострочення відповідачем виконання обов'язку по поставці (відвантаженню) товару понад 30 календарних днів всього на загальну суму 152 987, 08 грн. у відповідності до виконаного ним розрахунку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Цивільного кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 10.1. Дговору передбачено, що за порушення термінів постачання постачальник оплачує замовнику пеню у розмірі 0, 1 % від суми непоставленої в строк продукції на умовах передбачених п. 5.2. даного договору, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 15 % від суми непоставленої в строк продукції. При цьому постачальник не звільняється від виконання своїх зобов'язань допоставити продукцію, якщо про інше його не попередив письмово замовник.

Розрахунок штрафу від суми основної заборгованості, виконаний позивачем, є обґрунтованим та вірним.

Також, як було зазначено вище, відповідач у своєму відзиві б/н б/д на позовну заяву просить суд врахувати своє скрутне матеріальне становище і інші обставини та зменшити розмір штрафу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно з ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Пунктом 3) ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Враховуючи, тяжке фінансове і матеріальне становище відповідача, що склалось, значні розмір загальної заборгованості контрагентів перед відповідачем та розмір поточних зобов'язань останнього за звітний період, значний розмір штрафу, заявлений позивачем до стягнення з відповідача за даним позовом, вжиття відповідачем підтверджених заходів, направлених на своєчасне виконання свого обов'язку щодо поставки товару за договором, а також те, що товар за договором був повністю переданий (відвантажений) відповідачем позивачу до звернення позивача в суд із даним позовом, що позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, що б підтверджували понесенням ним збитків, пов'язаних із невиконанням відповідачем свого обов'язку щодо своєчасної поставки товару у встановлений строк за договором, що підтверджується відповідними видатковими накладними, аналітичною довідкою щодо фінансового стану групи компанії А-Септ за період з 01.01.2015 р. по 01.04.2016 р. для прийняття управлінських рішень, фінансовим звітом товариства за 2015 р. та іншими документами, наявними у матеріалах справи, а тому суд дійшов висновку, що наявні всі правові підстави для реалізації його права на зменшення розміру штрафу, заявленого позивачем і визнаного судом обґрунтованим, з 152 987, 08 грн. до 76 493, 54 грн., що становить 50 % від розміру штрафу, заявленого позивачем і визнаного судом обґрунтованим.

Наведені обставини у їх сукупності свідчать про обґрунтованість рішення суду першої інстанції про часткове задоволення вимог позивача в частині стягнення із відповідача штрафу від вартості недопоставленого товару у встановлений строк за Договором за наслідками його зменшення судом у розмірі 76 493, 54 грн.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 29.11.2016 року по справі № 911/3032/16 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 911/3032/16 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді О.В. Тищенко

М.Л. Яковлєв