ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року Справа № 910/20631/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Іванової Л.Б. (доповідач), Гольцової Л.А., Козир Т.П.,
розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Оберемка Романа Анатолійовича
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2016
у справі№ 910/20631/16 Господарського суду міста Києва
за позовомНаціонального банку України
доПублічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Оберемка Романа Анатолійовича
провизнання права застави
за участю представників сторін:

позивача: Шматко В.О.

відповідача: Шевчук О.І.

ВСТАНОВИВ:

Національний банк України звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк" про визнання за Національним банком України права застави на набуте Публічним акціонерним товариством "Європейський газовий банк" у власність нерухоме майно, яке включено до складу ліквідаційної маси та підлягає використанню виключно для позачергового задоволення вимог Національного банку України як заставодержателя за договором застави майнових прав № 27/ЗМП від 01.04.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2016 у справі № 910/20631/16 (суддя Курдельчук І.Д.) позовну заяву і додані до неї документи та заяву про забезпечення позову повернуто Національному банку України без розгляду на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст.63 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала мотивована тим, що (1) позивач не додав до позовної заяви документів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтується позов, а саме - додаток № 1 до договору, з якого б чітко вбачалося передачу в заставу майнових прав щодо спірного майна, а поданий позивачем реєстр є нечитабельним; (2) позовні вимоги про визнання права застави є майновими вимогами, а отже судовий збір повинен бути сплачений виходячи із вартості заставного майна, натомість позивачем сплачений судовий збір як за немайнову вимогу, що є підставою повернення позовної заяви без розгляду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 у цій справі (колегія суддів у складі: головуючого судді Яковлєва М.Л., суддів Чорної Л.В., Разіної Т.І.) ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.11.2016 у справі № 910/20631/16 скасовано; матеріали справи передано на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, апеляційний господарський суд виходив з того, що (1) в позовній заяві містяться посилання, зокрема на копію кредитного договору № 27 від 01.04.2014 з додатками до нього та копію договору застави майнових прав № 27/ЗМП від 01.04.2014 з додатками до нього і суд мав право витребувати у сторін як копії так і оригінали документів для огляду, а не повертати позовну заяву без розгляду з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст.63 Господарського процесуального кодексу України; (2) предметом позову у справі є визнання за Національним баком України права застави на набуте Публічним акціонерним товариством "Європейський газовий банк" у власність нерухоме майно, тобто позивач не отримує відповідного матеріального блага, а встановлює та отримує в подальшому право вимоги у випадку реалізації відповідачем предмету застави; в позовній заяві не було заявлено майнової вимоги, а саме про стягнення грошей, перерахування коштів, витребування майна, визнання права власності, а тому позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі встановленому ст.4 Закону України "Про судовий збір".

Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, Публічне акціонерне товариство "Європейський газовий банк" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 у справі № 910/20631/16 та залишити в силі ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.11.2016 у цій справі.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення та неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме: ст.ст. 43, 54, 57, 63 Господарського процесуального кодексу України.

До Вищого господарського суду України надійшов відзив Національного банку України на касаційну скаргу, в якому позивач просить оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, касаційну скаргу - без задоволення.

Сторони згідно з приписами статті 1114 Господарського процесуального кодексу України були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги та скористалися передбаченим законом правом на участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового акту, вважає касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити, зокрема виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; законодавство, на підставі якого подається позов; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви.

Перелік документів, які додаються до позовної заяви, визначений ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до п. 3 якої до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обґрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми.

Як зазначено у п. 3.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011, якщо у позовній заяві є посилання на докази, що підтверджують викладені обставини, але самі докази до позовної заяви не додані, таку заяву не можна повертати з посиланням на статтю 63 ГПК. У цьому випадку суддя у процесі підготовки справи до розгляду ухвалою витребовує ці докази від позивача чи відповідача.

Встановивши, що в позовній заяві містяться посилання на кредитний договір з додатками до нього і договір застави майнових прав з додатками до нього, і які зазначені у додатках до позовної заяви, суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку про те, що суд першої інстанції мав право витребувати у сторін як копії, так і оригінали документів для огляду, а не повертати позовну заяву без розгляду з підстав п. 3 ч. 1 ст.63 Господарського процесуального кодексу України.

Також, згідно із п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Як свідчать матеріали справи, предметом позову у цій справі є позовні вимоги про визнання за позивачем права застави на набуте відповідачем у власність нерухоме майно, яке включено до складу ліквідаційної маси та підлягає використанню виключно для позачергового задоволення вимог Національного банку України як заставодержателя за договором застави майнових прав № 27/ЗМП від 01.04.2014.

Як зазначено у п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", статтею 55 ГПК передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошей і про витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за приписом підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону.

Що ж до позовних заяв немайнового характеру, то до них відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Подання до господарського суду таких заяв оплачується судовим збором згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону.

Згідно із статтями 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, апеляційний господарський суд вірно виходив з того, що згідно із предметом позову позивач не отримує відповідного матеріального блага, а встановлює та набуває в подальшому право вимоги, що узгоджується із приписами ст. 572 Цивільного кодексу України та ст. 1 Закону України "Про іпотеку", а також правильно зазначив про те, що в позовній заяві не було заявлено майнових вимог, а саме про стягнення грошей, перерахування коштів, витребування майна, визнання права власності.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі встановленому ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується із вищенаведеними висновками апеляційного господарського суду, які відповідають встановленим обставинам справи та зроблені із вірним застосуванням норм процесуального права.

Доводи скаржника про порушення і неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної постанови не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Оберемка Романа Анатолійовича залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 у справі № 910/20631/16 Господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий суддя: Л. Іванова

судді: Л. Гольцова

Т. Козир