КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2017 р. Справа№ 910/19170/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю представників:

позивача: не з'явився,

відповідача: Кириченко Р.Ю., довіреність № 05-11/12 від 10.05.2016,

третьої особи 1: ОСОБА_3, паспорт НОМЕР_1, виданий Суворовським РВ УМВС України в Херсонській області 14.11.1996,

третьої особи 2: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОРД ЛІМЕС"

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2016

у справі №910/19170/16 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОРД ЛІМЕС"

до Публічного акціонерного товариства "Банк Петрокоммерц-Україна"

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_3

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання дій протиправними

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 13.12.2016 у справі №910/19170/16 у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Ворд Лімес" відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВОРД ЛІМЕС" подало апеляційну скаргу, в якій просило суд рішення Господарського суду м. Києва від 13.12.2016 у справі №910/19170/16 скасувати, винести нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2017 для розгляду справи №910/19170/16 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОРД ЛІМЕС" було сформовано колегію суддів під головуванням судді Андрієнка В.В., суддів Шапран В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2017 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОРД ЛІМЕС" було прийнято до провадження у визначеному складі суддів та призначено до розгляду на 09.02.2017.

06.02.2017 до відділу забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) КАГС від третьої особи 2 надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких останній просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

07.02.2017 до відділу забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) КАГС від відповідача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, де відповідач просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, залишивши оскаржуване рішення без змін.

08.02.2017 до відділу забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) КАГС від третьої особи 1 надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу, в яких останній просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

09.02.2017 розгляд справи було відкладено на 02.03.2017.

Колегія суддів, розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представників, встановила наступне.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, 05.10.2015 між Публічним акціонерним товариством "Банк Петрокоммерц-Україна" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ворд Лімес" (позичальник) укладено Кредитний договір № 012-10-15 (далі - Кредитний договір).

Відповідно до пункту 1.1. Кредитного договору банк надає позичальникові кредит в розмірі, що не перевищує ліміт фінансування, в порядку та умовах, які встановлені у розділі І та розділі ІІ Договору, а позичальник приймає, зобов'язується належним чином використати та повернути банку отриманий кредит, а також сплатити відповідні проценти і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у Договорі.

Згідно з пунктом 1.3.1. Кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути банку кредит у строк, визначений в графі 8 розділу І Договору.

Пунктом 1.4. Кредитного договору сторони погодили, що позичальник зобов'язаний сплатити банку відповідну плату за користування кредитом, а саме: проценти, плату за проведення розрахунків зі списання та зарахування безготівкових коштів по кредиту, плату за зміну умов кредитного договору, щомісячну комісію за обслуговування договору.

Позичальник має право здійснити дострокове виконання боргових зобов'язань, або їх частини, за умови сплати позичальником одночасно з достроковим виконанням боргових зобов'язань нарахованих банком процентів за користування кредитними коштами, що повертаються , та всіх інших сум, які повинні бути сплачені на відповідну дату дострокового виконання (пункт 1.8.1. Кредитного договору).

Відповідно до пункту 6.2. Кредитного договору він набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення відбитками печаток сторін, та діє до виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за Договором в повному обсязі.

В подальшому між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 від 21.10.2015 до Кредитного договору, Додаткову угоду № 2 від 16.12.2015 до Кредитного договору, якими сторонами вносились зміни щодо порядку нарахування процентів та дати повернення кредиту.

Додатковою угодою № 2 від 16.12.2015 до Кредитного договору сторони визначили дату повернення кредиту - по 01.04.2016 включно.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.03.2016 між Публічним акціонерним товариством "Банк Петрокоммерц-Україна" (кредитор/банк) та ОСОБА_3 (поручитель) було укладено Договір поруки № 012-10-15/3 (далі - Договір поруки).

Відповідно у Договорі поруки сторони визначили наступні терміни:

Боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ворд Лімес";

Кредитний Договір - Кредитний договір № 012-10-15 від 02.10.2015, укладений між кредитором та боржником (з усіма можливими змінами та доповненнями до нього);

Банківський день - день, протягом якого банківські установи відкриті для обслуговування клієнтів в Україні;

Боргові зобов'язання - всі зобов'язання боржника перед кредитором по сплаті останньому будь-яких сум, що виникають згідно з положеннями Кредитного договору, як це визначено Кредитним договором та описано в цьому Договорі. Під борговим зобов'язанням слід розуміти як повну їх суму, так і будь-яку їх частину;

Кредит - грошові кошти кредитора, що надаються боржнику однією сумою або частинами в розмірі та порядку, як це встановлено в Кредитному договорі та додаткових угодах до нього.

Відповідно до п. 1.1. ст. 1 Договору поруки за цим договором поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором за Кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань.

Згідно з пунктом 1.2. Договору поруки поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно.

Пунктом 2.1. Договору поруки визначено, що порукою за цим Договором забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов'язань за Кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у Кредитному договорі. Поручитель цим стверджує, що він ознайомлений з положеннями та умовами Кредитного договору, зокрема, порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо: повернення основної суми кредиту, наданого боржнику; сплата процентів за користування кредитом; інші платежі на користь банку за Кредитним договором; сплата пені та штрафу за невиконання зобов'язань за Кредитним договором, відшкодування збитків та витрат, викликаних порушенням Кредитного Договору.

Відповідно до п. 2.2. Договору поруки визначено розмір боргових зобов'язань.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін, та діє до повного виконання боргових зобов'язань за Кредитним договором та зобов'язань поручителя за цим Договором (пункт 4.1. Договору поруки).

Позивачем було зазначено, що з наданої кредитної лінії ним було використано 117 500,00 доларів США.

Позивачем також було зазначено, що 17.03.2016 ОСОБА_3, як поручитель за Договором поруки № 012-10-15/3 від 17.03.2016 подав до Публічного акціонерного товариства "Банк Петрокоммерц-Україна" платіжне доручення № 1 від 17.03.2016 на суму 117 500 доларів США 00 центів на погашення заборгованості за Кредитним договором та платіжне доручення № 2 від 17.03.2016 на суму 1 103 доларів США 18 центів на погашення процентів за Кредитним договором. Платіжні доручення було подано у післяопераційний час.

Як було зазначено судом першої інстанції, що з пояснень ОСОБА_3 вбачається, платіжне доручення № 1 на суму 117 500 доларів США 00 центів та № 2 на суму 1 103 доларів США 18 центів були ним підписані вранці 18.03.2016 (день початку запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Банк Петрокоммерц-Україна").

Отже, як вбачається з матеріалів справи, листом № 15-09/458 від 22.03.2016 відповідачем було повідомлено позивача про те, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 17 березня 2016 року № 169 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк Петрокоммерц-Україна" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 17 березня 2016 року № 368 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Банк Петрокоммерц-Україна" з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 18 березня 2016 року до 17 квітня 2016 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна", визначені статтями 37-39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Гулею Олександру Івановичу строком на один місяць з 18 березня 2016 року до 17 квітня 2016 року включно.

Позивачу повідомлено, що станом на 18.03.2016 всі невиконані з вини ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна" платіжні доручення повертаються клієнтам ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна" без виконання на підставі пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та пункту 1.26 глави 1 розділу ІІІ Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 05.07.2012 № 2.

Отже, враховуючи невиконанням відповідачем платіжних доручень № 1 від 17.03.2016 на суму 117 500 доларів США 00 центів та № 2 від 17.03.2016 на суму 1 103 доларів США 18 центів, поданих ОСОБА_3, як поручителем за Договором поруки № 012-10-15/3 від 17.03.2016, який укладено в забезпечення виконання зобов'язань позивача за Кредитним договором № 012-10-15 від 05.10.2015 позивач був змушений звернутись до суду.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 2 статті 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частинами першою та сьомою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до частини 2 статті 553 Цивільного кодексу України порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Згідно з частиною 3 статті 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до пункту 8.1 статті 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Отже, переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (пункт 30.1 статті 30 зазначеного Закону).

Відповідно та на підставі постанови Правління Національного банку України від 17 березня 2016 року № 169 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк Петрокоммерц-Україна" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 17 березня 2016 року № 368 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Згідно з вказаним рішенням було розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Банк Петрокоммерц-Україна" з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 18 березня 2016 року до 17 квітня 2016 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна", визначені статтями 37-39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Гулею Олександру Івановичу строком на один місяць з 18 березня 2016 року до 17 квітня 2016 року включно.

Як встановлено судом, виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 13 квітня 2016 року № 505 про продовження строків тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна" з 18 квітня 2016 року до 22 квітня 2016 року включно.

Відповідно до даного рішення було продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна" Гулея Олександра Івановича з 18 квітня 2016 року до 22 квітня 2016 року включно.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 21 квітня 2016 року № 280 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства комерційний "Банк Петрокоммерц-Україна" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 22 квітня 2016 року № 561, "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Згідно з зазначеним рішенням було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк Петрокоммерц-Україна" з 22 квітня 2016 року до 21 квітня 2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна", визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", в тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Гулею Олександру Івановичу на два роки з 22 квітня 2016 року до 21 квітня 2018 року включно.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відносини, що виникають у зв'язку із виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим законом, іншими законами України, нормативно- правовими актами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Національного банку України.

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним законом, який мас пріоритет перед іншими нормами законодавства під час ліквідації банків та в питаннях регулювання правовідносин у сфері гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з дня початку процедури ліквідації банку приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку.

Тимчасова адміністрація та ліквідація банку здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, який призначає Уповноважену особу та делегує їй відповідні повноваження для забезпечення ефективної процедури під час здійснення тимчасової адміністрації виведення неплатоспроможного банку з ринку та його ліквідацію, а також захист прав і законних інтересів вкладників банку.

Частиною 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до пункту 7.1.2 статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1066 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунка, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до статті 1089 ЦК України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунка у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлені Законом про СГВФО.

Статтею 2 Закону про СГВФО та статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Таким чином, зобов'язальні правовідносини, що склалися між сторонами, в даній справі - третьою особою - ОСОБА_3 на підставі договору банківського рахунка та Договору поруки, мають майново-грошовий характер, отже, ОСОБА_3 є кредитором за майновою вимогою щодо розпорядження належними йому коштами.

Частиною п'ятою статті 36 Закону про СГВФО встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку).

Таким чином, 3-тя особа має статус кредитора Банку, тому на його вимоги поширюються обмеження, встановлені приписами пункту 1 частини п'ятої статті 36 Закону про СГВФО.

Як встановлено пунктом 16 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини 5 статті 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

У відповідності до пункту 1.24 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Отже, як було зазначено судом, що відповідно до пункту 3 частини 2 статті 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

Відповідно судом першої інстанції було зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази про те, що уповноважена особа Фонду дала дозвіл на переказ грошових коштів ОСОБА_3.

Також, виходячи зі змісту статей 39, 40, 49, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації складається план врегулювання (рішення Фонду, що визначає спосіб, економічне обґрунтування, строки та умови виведення неплатоспроможного банку з ринку), у якому визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку в один із способів, передбачених у частині 2 статті 39 даного Закону. Фонд складає реєстр активів і зобов'язань, які підлягають відчуженню. Під час відчуження зобов'язань Фонд має забезпечити неупереджене ставлення до всіх кредиторів неплатоспроможного банку, дотримуючись черговості, передбаченої ст. 52 цього Закону, при цьому зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом, мають найвищий пріоритет і не можуть бути відчужені частково. Під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості, передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку, з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Як вказував ОСОБА_3, що платіжне доручення № 1 на суму 117 500 доларів США 00 центів та № 2 на суму 1 103 доларів США 18 центів були ним підписані вранці 18.03.2016 (день початку запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Банк Петрокоммерц-Україна").

Відповідно до частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Також, дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що держава забезпечує захист прав та законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів у спосіб та порядок, що визначається цим кодексом та іншими законами України. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Отже, як було вірно зазначено судом першої інстанції, що заявлена позивачем вимога в частині визнання протиправними дій Публічного акціонерного товариства "Банк Петрокоммерц-Україна" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Гулей Олександра Івановича щодо невиконання платіжних доручень № 1 від 17.03.2016 на суму 117 500 доларів США 00 центів та № 2 від 17.03.2016 на суму 1 103 доларів США 18 центів не зможе забезпечити їх поновлення, а отже обраний позивачем спосіб захисту в будь-якому випадку є неефективним в розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин суд дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Беручи до уваги наведене, судова колегія вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 13.12.2016 у справі №910/19170/16 прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОРД ЛІМЕС" задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду м. Києва від 13.12.2016 у справі № 910/19170/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОРД ЛІМЕС" - без задоволення.

2. Матеріали справи № 910/19170/16 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран