ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.03.17р. Справа № 904/2027/17

За позовом Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва (м.Миколаїв)

до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" (м. Дніпро)

про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у сумі 2 404 грн. 00 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_1- юрисконсульт (довіреність № 5195-К-О)

СУТЬ СПОРУ:

Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" (далі - відповідач) безпідставно отримані грошові кошти у сумі 2 404 грн. 00 коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що в квітні та травні 2016 року ним помилково було перераховано на рахунок, відкритий в філії Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" - Миколаївське регіональне управління Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк", пенсію громадянці ОСОБА_2 за квітень 2016 року в сумі 1 174 грн. 00 коп. та за травень 2016 року в сумі 1 230 грн. 00 коп., а всього 2 404 грн. 00 коп. Проте, 23.06.2016 позивачем було отримано списки померлих громадян, надіслані Інформаційним центром персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України для опрацювання та здійснення контролю за своєчасністю припинення та виплати пенсії, відповідно до яких ОСОБА_2 померла 08.03.2016. При цьому, після звернення до відповідача, останнім було повідомлено про неможливість повернення грошових коштів у розмірі 2 404 грн. 00 коп., у зв'язку з їх відсутністю на поточному рахунку пенсіонера. Позивач вважає, що відповідачем грошові кошти в сумі 2 404 грн. 00 коп. набуті без достатньої правової підстави, у зв'язку з чим позивач у відповідності до статті 1212 Цивільного кодексу України просить їх стягнути з відповідача.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.суду 16408/17 від 20.03.2017), в якому він проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на те, що випискою по рахунку пенсіонера підтверджується, що станом на день оброблення розпорядження позивача - 13.07.2016 на рахунку ОСОБА_2 грошові кошти були відсутні (залишок складав 0 грн. 00 коп.). Крім того, відповідач у відзиві наголошував на тому, що не є власником коштів, перерахованих Фондом, банк лише зобов'язаний зарахувати відповідні суми на особові карткові рахунки одержувачів; саме одержувачі є власниками коштів, перерахованих Фондом і Банк не має права ними розпоряджатись без згоди і розпоряджень власників. Також, відповідач вказував на те, що перерахування банком на рахунок пенсіонера грошових коштів (пенсії) здійснювалося на підставі договору, а отже, до цих правовідносин не можуть бути застосовані норми статті 1212 Цивільного кодексу України.

Від позивача надійшов супровідний лист (вх.суду 16461/17 від 20.03.2017), до якого він долучив витребувані судом документи. Також, до вказаного листа було додано клопотання, в якому позивач просив суд розглянути справу без участі його представника.

У судове засіданні 20.03.2017 з'явився представник відповідача.

Представник позивача у судове засідання 20.03.2017 не з'явився, але судом було враховано наявність клопотання позивача про розгляд справи без участі його представника, яке було задоволено судом.

У судовому засіданні 20.03.2017 представник відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі, а також представником відповідача у судовому засіданні 20.03.2017 наголошено на тому, що ним долучені до матеріалів справи всі докази, необхідні для правильного вирішення спору.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представника відповідача,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів і одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1596 від 30.08.1999, установи уповноважених банків здійснюють відкриття поточних рахунків, проводять операції із зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки відповідно до цього Порядку, угод, укладених ними з управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, управліннями праці та соціального захисту населення райдержадміністрацій, виконкомів міських, районних у місті рад (далі - органи праці та соціального захисту населення) або центрами з нарахування і виплати пенсій та допомоги - у регіонах, де функціонують такі центри.

Із метою отримання зарахованих грошових коштів та на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596 "Про заходи щодо виконання статті 3 Указу Президента України від 04.07.1998 № 734", 05.01.2010 між Управлінням Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва (далі позивач, фонд) та Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк" (далі відповідач, банк) було укладено договір № 05/01/10-15 (далі - договір, а.с.10-14), відповідно до параграфу 1 статті 1 якого банк виконує функції виплати пенсій та грошової допомоги, передбачені Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596 (з наступними змінами) (далі - Порядок).

Згідно з параграфом 2 статті 3 договору банк зобов'язується забезпечити зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки одержувачів не пізніше наступного операційного дня після надходження коштів від органів Фонду.

Відповідно до параграфу 3 статті 1 договору взаємовідносини між фондом та банком з питання виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банківських установах регулюються Порядком, цим договором та договорами про зміну договору, що є його невід'ємними частинами.

У параграфі 1 статті 10 договору сторони погодили, що договір набирає чинності з 01.01.2010 і діє до 01.01.2011.

В подальшому, між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1 від 05.01.2011 до договору, якою сторони внесли зміни у параграф 1 статті 10 договору, шляхом заміни цифри "2011" на "2012". Крім того, сторони домовились доповнити статтю 10 договору параграфом 3 такого змісту:

- "Цей договір може бути пролонгований на тих же умовах на наступний календарний рік у разі визнання банку переможцем конкурсу на право виплати пенсій та грошової допомоги через банківські рахунки за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги на цей період, та якщо жодна із сторін за місяць до закінчення строку дії договору не висловила бажання його розірвати." (а.с.15).

Доказів розірвання або визнання недійсним вказаного договору до матеріалів справи сторонами не долучено.

Звертаючись із позовом до суду, позивач вказував на те, що в квітні та травні 2016 року ним помилково було перераховано на рахунок, відкритий в філії Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" - Миколаївське регіональне управління Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк", пенсію громадянці ОСОБА_2 за квітень 2016 року в сумі 1 174 грн. 00 коп. та за травень 2016 року в сумі 1 230 грн. 00 коп., а всього 2 404 грн. 00 коп. Проте, 23.06.2016 позивачем було отримано списки померлих громадян, надіслані Інформаційним центром персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України для опрацювання та здійснення контролю за своєчасністю припинення та виплати пенсії, відповідно до яких ОСОБА_2 померла 08.03.2016. При цьому, після звернення до відповідача, останнім було повідомлено про неможливість повернення грошових коштів у розмірі 2 404 грн. 00 коп., у зв'язку з їх відсутністю на поточному рахунку пенсіонера. Позивач вважає, що відповідачем грошові кошти в сумі 2 404 грн. 00 коп. набуті без достатньої правової підстави, у зв'язку з чим позивач у відповідності до статті 1212 Цивільного кодексу України просить їх стягнути з відповідача.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частиною 1 статті 1067 Цивільного кодексу України встановлено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

За приписами статті 1071 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Згідно з пунктом 2 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596, виплата пенсій та грошової допомоги згідно з цим Порядком здійснюється через поточні рахунки, що відкриваються у банках, з якими Пенсійний фонд та Мінсоцполітики за результатами конкурсу укладають відповідні угоди з визначенням санкцій за недотримання ними договору перед одержувачами.

Відповідно до пункту 4 вказаного Порядку установи уповноважених банків здійснюють відкриття поточних рахунків, проводять операції із зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки відповідно до цього Порядку, угод, укладених ними з управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, управліннями праці та соціального захисту населення райдержадміністрацій, виконкомів міських, районних у місті рад або центрами з нарахування і виплати пенсій та допомоги - у регіонах, де функціонують такі центри.

Відповідно до приписів статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Згідно з пунктом 1.4. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного Банку України № 22 від 21.01.2004, власник рахунку в банку - особа, яка відкриває рахунок у банку і має право розпоряджатися коштами на ньому.

Відповідно до пункту 1.7. вказаної Інструкції кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Згідно з положеннями глав 5, 12 зазначеної Інструкції стягувачами, що мають право ініціювати списання коштів з рахунків клієнтів без їх відома, є органи державної виконавчої служби (на підставі виконавчих документів, установлених законами України) та органи державної податкової служби (щодо стягнення податкового боргу, простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою чи територіальною громадою).

Відповідно до пунктів 1.38., 1.39. статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" списання договірне - це списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом. Списання примусове - списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

Пунктом 22.9. статті 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів у Україні" визначено, що банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту. Порядок визначення залишку коштів встановлюється Національним банком України. У разі недостатності на рахунку платника коштів для виконання у повному обсязі розрахункового документа стягувача на момент його надходження до банку платника цей банк здійснює часткове виконання цього розрахункового документа шляхом переказу суми коштів, що знаходиться на рахунку платника, на рахунок отримувача.

Пунктом 13 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596 передбачено, що суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок разом з нарахованими на них відсотками починаючи з місяця, наступного за місяцем смерті пенсіонера, підлягають поверненню уповноваженим банком відповідно органам Пенсійного фонду та соціального захисту населення не пізніше наступного операційного дня надходження відомостей про смерть одержувача.

Зазначена правова норма кореспондуються з параграфом 4 статті 8 договору, відповідно до якого суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок одержувача, разом з нарахованими на них відсотками, починаючи з місяця, наступного за місяцем його смерті, банк повертає фонду за їх письмовим розпорядженням, не пізніше наступного операційного дня надходження відомостей про смерть одержувача, за умови наявності цих сум на поточному рахунку пенсіонера.

В той же час, як вбачається з виписки по картці/рахунку пенсіонерки ОСОБА_2 за період з 02.04.2016 по 20.05.2016, долученій відповідачем до матеріалів справи разом з відзивом на позов, грошові кошти на рахунок одержувача були зараховані банком 08.04.2016 (за квітень) та 06.05.2016 (за травень), тобто до отримання банком повідомлення про смерть одержувача та відповідного розпорядження органу Пенсійного фонду, яке надійшло 13.07.2016.

Матеріалами справи підтверджується, що на вимогу Управління Пенсійного фонду в Центральному районі м. Миколаєва № 8280/04 від 13.07.2016, ПАТ "Приватбанк" листом № 20.1.0.0.0/7-20160714/3173 від 15.07.2016 повідомив Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва, що станом на день оброблення розпорядження позивача - 13.07.2016 на рахунку ОСОБА_2 грошові кошти були відсутні (залишок складав 0 грн. 00 коп.) (а.с.16).

Вказане підтверджується банківською випискою по рахунку пенсіонерки - ОСОБА_2 за період з 02.04.2016 по 20.05.2016, відповідно до якої вже станом на 20.05.2016 - залишок коштів на рахунку останньої складав 0 грн. 00 коп.

З вказаної банківської виписки також вбачається, що пенсійні кошти, отримані 08.04.2016 та 06.05.2016, частково переводилися на "Копілку", за їх рахунок здійснювалося неодноразове переведення на інші рахунки (картки) через Приват24, а також поповнення мобільного. При цьому, після останньої операції, проведеної 19.05.2016 на суму 2 160 грн. 00 коп. (переказ на свою картку через Приват24), залишок коштів на рахунку пенсіонерки - ОСОБА_2 склав 0 грн. 0 коп.

Разом з тим, виходячи з аналізу приписів чинного законодавства, банк не є власником або набувачем перерахованих Пенсійним фондом коштів, та не має права ними розпоряджатись, а лише вчиняє дії з обслуговування рахунку одержувача таких коштів та його обов'язок полягає, зокрема, у зарахуванні відповідних сум на особові карткові рахунки одержувачів, за невиконання якого банк несе відповідальність, передбачену Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках та відповідним договором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 02.11.2015 у справі № 904/3561/15.

Наведені обставини свідчать, що ПАТ "Приватбанк" при поверненні коштів з рахунку померлої пенсіонерки ОСОБА_2 на рахунок Управління Пенсійного фонду в Центральному районі м. Миколаєва діяло в межах приписів чинного законодавства та умов договору про виплату пенсій № 05/01/10-15 від 05.01.2010.

Крім того, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд виходив також із слідуючого.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз указаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти:

1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи;

2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Таким чином кошти, перераховані банком на рахунок фізичної особи-пенсіонера за договором і за наявності правових підстав, не можуть бути стягнуті з ПАТ КБ "Приватбанк", як безпідставно отримані, на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15.10.2015 у справі № 904/1931/15.

Таким чином, суд вважає доводи позивача, викладені у позовній заяві безпідставними, не доведеними належними та допустимими доказами з підстав, наведених судом вище, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у сумі 2 404 грн. 00 коп.

Судовий збір відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача, однак, за приписами пункту 18 статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються Пенсійний фонд України та його органи, тобто судовий збір не підлягає відшкодуванню.

Керуючись нормами статтями 1, 2, 4, 32, 33, 34, 36, 38, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя ОСОБА_3