КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2017 р. Справа№ 911/3441/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Кропивної Л.В.

Дідиченко М.А.

за участю представників:

від позивача - Корнєєв В.В., представник за довіреністю №б/н від 05.09.2016р.;

від відповідача - Руденко В.В., представник за довіреністю №0302/17-2 від 03.02.2017,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" на рішення господарського суду Київської області від 05.01.2017р. у справі №911/3441/16 (суддя Горбасенко П.В.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-КТТ" до товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" про розірвання договору, зобов'язання повернути майно та стягнення 1 243 944, 06 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-КТТ" звернулося з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" про розірвання договору поставки № ТО8-10/14 від 24.10.2014, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-КТТ" та товариством з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго", зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" негайно повернути власнику - товариству з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-КТТ" самохідну навантажувальну машину Terex MHL 354 E у технічно справному стані, стягнення з відповідача на користь позивача 208 386,69 грн. пені та 194 090,34 грн. 3 % річних (з урахуванням зменшення розміру позовних вимог).

Рішенням господарського суду Київської області від 05.01.2017р. у справі №911/3441/16 позов задоволено повністю.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення по даній справі виходив з того, що невиконання відповідачем свого грошового зобов'язання з оплати вартості поставленого товару, є підставою для розірвання договору, повернення вказаного товару позивачу та стягнення пені та річних.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Київської області від 05.01.2017р. у справі №911/3441/16 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована невірністю, визнаного місцевим господарським судом обґрунтованим, розрахунку позивача пені та річних.

Представник апелянта - відповідача у справі в судовому засіданні 13.03.2017 підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення, якими просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - зміні в частині присуджених до стягнення сум пені та 3% річних, з наступних підстав.

Між товариством з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-КТТ" (Постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" (Покупець) 24.10.2014 укладено договір поставки № ТО8-10/14, за умовами якого постачальник зобов'язався поставити, а покупець - прийняти та оплатити на умовах договору одну самохідну навантажувальну машину Terex Fuchs MHL 354 E, виробництва компанії "Terex/Fuchs", далі - товар, в кількості і за цінами, вказаними в додатку № 1 "Перелік поставленого обладнання", який є невід'ємною частиною договору.

Поставка товару здійснюється постачальником на умовах DDP - склад покупця (Інкотермс 2010): Україна, Київська область, Іванківський район, смт. Іванків, вул. Розважівська, 192. Поставка товару проводиться протягом 3-х робочих днів з моменту перерахування 100 % авансового платежу на р/р постачальника згідно п. 3.2. Передача товару здійснюється протягом 10 робочих днів з моменту перерахування першого авансового платежу (Аванс № 1) на р/р постачальника, згідно п. 3.2.1. Передача товару здійснюється в місті поставки товару, згідно п. 2.1. передача товару від постачальника покупцю оформлюється актом приймання-передачі. Датою поставки товару здійснюється дата підписання видаткової накладної від постачальника покупцю (п.п. 2.1., 2.2., 2.3., 2.4. договору).

Згідно п.п. 3.1., 3.2., 3.3., 3.4. договору загальна сума договору складає 3 978 831,04 грн., в тому числі ПДВ 20 % - 663 138,50 грн., що являється еквівалентом 235 000 Євро, в тому числі ПДВ 20 % - 39 166,67 євро, по курсу євро до української гривні, згідно курсу, встановленому НБУ (на 14-00 23.10.2014) + 3 %: 1 євро = 16,931196 грн. Покупець оплачує товар в сумі 3 978 831,04 грн. наступними платежами:

№Найменування платежуДата платежуРозмір платежуЄвро з ПДВГрн. з ПДВ
3.2.1Аванс № 130.10.201410%23 500,00 397 883,10
3.2.2 Аванс № 230.11.20146,7%15 745,00266 581,68
3.2.3 Аванс № 330.12.20146,7%15 745,00266 581,68
3.2.4 Аванс № 430.01.20156,7%15 745,00266 581,68
3.2.5 Аванс № 528.02.20156,7%15 745,00266 581,68
3.2.6 Аванс № 630.03.20156,7%15 745,00266 581,68
3.2.7 Аванс № 730.04.20156,7%15 745,00266 581,68
3.2.8Аванс № 830.05.20156,7%15 745,00266 581,68
3.2.9Аванс № 930.06.20156,7%15 745,00266 581,68
3.2.10 Аванс № 1030.07.20156,7%15 745,00266 581,68
3.2.11 Аванс № 1130.08.20156,7%15 745,00266 581,68
3.2.12Аванс № 1230.09.20156,7%15 745,00266 581,68
3.2.13Аванс № 1331.10.20156,7%15 745,00266 581,68
3.2.14Аванс № 1430.11.20159,6%22 560,00381 967,77
Всього 100% 235 000,00 3 978 831,04
У випадку збільшення курсу НБУ + 3 % по відношенню до української гривні на день виставлення рахунку-фактури постачальника на оплату товару відносно вказаного курсу в п. 3.1. договору, вартість товару і загальна ціна договору, вказана в п. 3 даного договору, підлягає збільшенню у відповідності (пропорційно) із змінами курсу НБУ + 3 % на день виставлення рахунку-фактури постачальника на оплату товару. Оплата за товар, який поставляється за договором, здійснюється в національній валюті - гривні на підставі рахунку-фактури виставленого постачальником у відповідності з умовами п. 3.2. договору.

Пунктом 4.7. договору передбачено, що у випадку прострочки оплати вартості товару більш ніж на 60 календарних днів, у відповідності зі строками, вказаними в п. 3.2. договору та/або у випадку невиконання умов п. 4.4. договору, покупець повертає постачальнику товар за найменуванням, комплектністю та технічному стані, який відповідає вказаному в акті приймання-передачі, з урахуванням нормального зносу та авансові платежі, які будуть перераховані покупцем на адресу постачальника, в даному випадку поверненню не підлягають.

Відповідно до п. 6.3. договору за прострочку оплати вартості товару більш ніж на 60 календарних днів, у відповідності з строками, вказаними в п. 3.2. договору, постачальник має право в односторонньому порядку розірвати договір, утримати всі оплачені, у відповідності з п. 3. договору, платежі за товар безповоротно.

Пунктом 9.6. договору передбачено, що договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до виконання сторонами, взятих на себе згідно договору зобов'язань.

На виконання умов договору позивач передав відповідачу самохідну навантажувальну машину Terex Fuchs MHL 354E, сер. № з грейфером для лісу 1 кв.м. та крюком в/п 10 тонн, в кількості 1 од., (далі - товар) у кількості та за ціною згідно з "Переліком обладнання, що постачається" (Додаток № 1 до зазначеного договору постачання), що підтверджується актом здачі-приймання техніки від 31.10.2014 (а.с. 12), підписаним та скріпленим печатками обох сторін договору.

Відповідач в порушення п. 3.2. договору не виконав свої зобов'язання в частині оплати авансових платежів за передбаченим договором графіком, також відповідачем не було здійснено остаточного розрахунку за товар у встановлений договором строк.

Враховуючи несплату відповідачем авансових платежів за договором, позивач 26.07.2016 звернувся до покупця з вимогою № 220 від 26.07.2016 (а.с. 26), в якій просив останнього повернути товар у строк 7 календарних днів з моменту її отримання.

Вказана вимога була отримана відповідачем 30.07.2016, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 27), проте залишена без відповіді та задоволення.

Предметом позову у даній справі є вимоги позивача (з урахуванням пояснення по відзиву на позовну заяву від 30.12.2016) про розірвання договору поставки № ТО8-10/14 від 24.10.2014, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-КТТ" та товариством з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго", зобов'язання відповідача повернути товариству з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-КТТ" самохідну навантажувальну машину Terex MHL 354 E у технічно справному стані, а також стягнення з відповідача на користь позивача 208 386,69 грн. пені та 194 090,34 грн. 3 % річних.

Вказані вимоги позивача були задоволені судом першої інстанції в повному обсязі.

Щодо задоволення вимог про розірвання договору, слід зазначити наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

За приписами статті 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 Цивільного кодексу України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 02.02.2016 у справі № 910/17784/15.

У даному випадку, позивач укладаючи договір поставки розраховував на отримання доходу від продажу товару, проте несплата відповідачем коштів позбавила продавця можливості отримати очікуване.

Отже, з огляду на те, що позивач позбавився того, на що він розраховував при укладенні договору, у нього виникло право вимагати його розірвання на підставі частини другої статті 651 Цивільного кодексу України через істотність порушення договору іншою стороною.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення вимоги про розірвання договору.

Крім цього, колегія суддів вважає обґрунтованим задоволення вимоги про зобов'язання відповідача повернути товар позивачу, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 ст. 694 Цивільного кодексу України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Аналогічне положення також міститься у ч. 1 ст. 695 Цивільного кодексу України, згідно якої договором про продаж товару в кредит може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено наступне - якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару.

Пунктом 4.7. договору передбачено, що у випадку прострочки оплати вартості товару більш ніж на 60 календарних днів, у відповідності зі строками, вказаними в п. 3.2. договору та/або у випадку невиконання умов п. 4.4. договору, покупець повертає постачальнику товар за найменуванням, комплектністю та технічному стані, який відповідає вказаному в акті приймання-передачі, з урахуванням нормального зносу та авансові платежі, які будуть перераховані покупцем на адресу постачальника, в даному випадку поверненню не підлягають.

У зв'язку з несплатою відповідачем авансових платежів за договором позивач 26.07.2016 звернувся до покупця з вимогою № 220 від 26.07.2016 (а.с. 26), в якій просив останнього повернути товар у строк 7 календарних днів з моменту її отримання.

Вказана вимога була отримана відповідачем 30.07.2016, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 27), проте залишена без відповіді та задоволення.

Враховуючи те, що відповідачем було допущено прострочення оплати вартості товару більш ніж на 60 календарних днів, у відповідності зі строками, вказаними в п. 3.2. договору та з огляду на розірвання цього договору у судовому порядку, вимога позивача про зобов'язання покупця повернути йому товар є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку в частині задоволення вказаної вимоги.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо задоволення в повному обсязі вимог про стягнення з відповідача 208 386,69 грн. пені та 194 090,34 грн. 3 % річних, з огляду на наступне.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язання за договором поставки № ТО8-10/14 від 24.10.2014, позивачем за період з 29.10.2015 по 17.05.2016 нараховано загалом 208 386,69 грн. пені, а саме:

- 88 961,33 грн. за авансом 13 (рахунок СФ-0000503 від 22.10.2015 на суму 404 183,18 грн.) з яких: 487,23 грн. за період з 29.10.2015 по 29.10.2015 на суму боргу 404 183,18 грн., 23 874,49 грн. за період з 30.10.2015 по 17.12.2015 на суму боргу 404 183,18 грн., 6 821,28 грн. за період з 18.12.2015 по 31.12.2015 на суму боргу 404 183,18 грн., 13 605,29 грн. за період з 01.01.2016 по 28.01.2016 на суму бору 404 183,18 грн., 17 006,61 грн. за період з 29.01.2016 по 03.03.2016 на суму боргу 404 183,18 грн., 23 809,26 грн. за період з 04.03.2016 по 21.04.2016 на суму боргу 404 183,18 грн. та 3 357,15 грн. за період з 22.04.2016 по 29.04.2016 на суму бору 404 183,18 грн.;

- 119 425,37 грн. за авансом 14 (рахунок СФ-0000536 від 10.11.2015 на суму 553 187,38 грн.) з яких: 20 672,54 грн. за період з 17.11.2015 по 17.12.2015 на суму боргу 553 187,38 грн., 9 335,98 грн. за період з 18.12.2015 по 31.12.2015 на суму боргу 553 187,38 грн., 18 620,95 грн. за період з 01.01.2016 по 28.01.2016 на суму бору 553 187,38 грн., 23 276,19 грн. за період з 29.01.2016 по 03.03.2016 на суму боргу 553 187,38 грн., 32 586,67 грн. за період з 04.03.2016 по 21.04.2016 на суму боргу 553 187,38 грн., 14 933,04 грн. за період з 22.04.2016 по 17.05.2016 на суму бору 553 187,38 грн.

Суд першої інстанції, погоджуючись із вказаним розрахунком позивача, зазначив, що відповідно до п. 3.4. договору оплата за товар здійснюється на підставі рахунку-фактури, тобто зобов'язання по оплаті кожного окремого рахунку виникає у відповідача з дати, зазначеної у кожному рахунку.

Також, суд вказав, що оскільки умовами договору не передбачені строки сплати рахунків, а у самих рахунках термін сплати не вказувався, строк сплати сум за кожним відповідним рахунком складає 7 днів, що кореспондується з положеннями ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України.

Суд першої інстанції встановив, що позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру № СФ-0000503 - 22.10.2015 на суму 404 183,18 грн. (аванс 13), а рахунок-фактуру № СФ-0000536 - 10.11.2015 на суму 553 187,38 грн. (аванс 14), а відтак обов'язок відповідача по оплаті виставленого рахунку-фактури № СФ-0000503 від 22.10.2015 на суму 404 183,18 грн. (аванс 13) та рахунку-фактури № СФ-0000536 від 10.11.2015 на суму 553 187,38 грн. (аванс 14) в силу положень ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України виник 29.10.2015 та 17.11.2015 відповідно.

Колегія суддів із наведеним не погоджується, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.2 договору передбачено, що за прострочку оплати вартості товару у строки, встановлені п. 3.2 договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Тобто, вказана норма передбачає як безпосереднє встановлення у зобов'язанні строку (терміну) його виконання, так і визначення цього строку вказівкою на певну подію, яка неминуче має настати. В іншому ж випадку кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 251 Цивільного кодексу України:

- строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення;

- терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 252 Цивільного кодексу України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Пунктом 3.2. передбачено, що покупець оплачує товар в сумі 3 978 831,04 грн. наступними платежами:

№Найменування платежуДата платежуРозмір платежуЄвро з ПДВГрн. з ПДВ
3.2.1Аванс № 130.10.201410%23 500,00 397 883,10
3.2.2 Аванс № 230.11.20146,7%15 745,00266 581,68
3.2.3 Аванс № 330.12.20146,7%15 745,00266 581,68
3.2.4 Аванс № 430.01.20156,7%15 745,00266 581,68
3.2.5 Аванс № 528.02.20156,7%15 745,00266 581,68
3.2.6 Аванс № 630.03.20156,7%15 745,00266 581,68
3.2.7 Аванс № 730.04.20156,7%15 745,00266 581,68
3.2.8Аванс № 830.05.20156,7%15 745,00266 581,68
3.2.9Аванс № 930.06.20156,7%15 745,00266 581,68
3.2.10 Аванс № 1030.07.20156,7%15 745,00266 581,68
3.2.11 Аванс № 1130.08.20156,7%15 745,00266 581,68
3.2.12Аванс № 1230.09.20156,7%15 745,00266 581,68
3.2.13Аванс № 1331.10.20156,7%15 745,00266 581,68
3.2.14Аванс № 1430.11.20159,6%22 560,00381 967,77
Всього 100% 235 000,00 3 978 831,04
Отже, вказаним пунктом договору чітко встановлено строки виконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати товару.

При цьому, слід зазначити, що умова договору про те, що оплата за товар здійснюється на підставі рахунку-фактури не є встановленням строку виконання грошового зобов'язання, а тому висновок суду першої інстанції про те, що зобов'язання по оплаті кожного окремого рахунку виникає у відповідача на підставі п. 3.4 договору - з дати рахунку, є невірним.

Так само як і є невірним висновок про те, що оскільки умовами договору не передбачені строки сплати рахунків, а у самих рахунках термін сплати не вказувався, строк сплати сум за кожним відповідним рахунком складає 7 днів, що кореспондується з положеннями ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України.

Враховуючи те, що п. 3.2 договору встановлено строки виконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати товару, покупець повинен був сплатити, зокрема, Аванс № 13 до 31.10.2015, а Аванс № 14 - до 30.11.2015.

Отже, початковими датами нарахування пені за 13 та 14 Авансами є 01.11.2015 та 01.12.2015 відповідно.

Таким чином, позивач необґрунтовано нараховує пеню за вказаними авансами починаючи з 29.10.2015 (за Авансом №13) та з 17.11.2015 (за Авансом №14).

Колегією суддів з урахуванням наведеного вище здійснено перерахунок заявленої позивачем до стягнення пені за несвоєчасну сплату відповідачем Авансів № 13 та № 14.

При цьому, початковими датами нарахування пені за 13 та 14 Авансами апеляційним судом визначено 01.11.2015 та 01.12.2015 відповідно.

Згідно вказаного перерахунку обґрунтованим розміром пені, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, є 197 096, 94 грн. (87 956, 54 грн. - по Авансу №13 та 109 140, 40 грн. - по Авансу №14).

За наведених обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині присудженої до стягнення суми пені.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені, слід зазначити наступне.

Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Враховуючи те, що у договорі було визначено строки виконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати 13 та 14 Авансів, перебіг позовної давності відповідно розпочався зі спливом строку виконання, тобто з 01.11.2015 та 01.12.2015 відповідно.

Позивач звернувся з позовом до суду 22.10.2016, що підтверджується відміткою на експрес-накладній служби доставки "Нова пошта" № 5832 (а.с. 68).

Отже, річний строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені, нарахованої за прострочення оплати 13 та 14 Авансів, товариством з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-КТТ" пропущено не було.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у загальному розмірі 197 096, 94 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення 3% річних в сумі 194 090,34 грн., розрахунок яких також було визнано судом першої інстанції обґрунтованим, слід зазначити наступне.

Колегія суддів не погоджується із розрахунком позивача в частині нарахування 3% річних за прострочення оплати авансів 11, 13 та 14 починаючи відповідно з 26.08.2015, 29.10.2015 та 17.11.2015, оскільки згідно умов договору вказані аванси мали бути сплачені у наступні строки: Аванс №11 - до 30.08.2015, Аванс №13 - до 31.10.2015 та Аванс №14 - до 30.11.2015.

Отже, нарахування 3% річних слід проводити після спливу строку виконання, чітко встановленого умовами договору (п.3.2).

Позивач, в свою чергу, почав проводити нарахування раніше аніж настав строк виконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати вказаних авансів.

Колегією суддів з урахуванням визначення належних дат початку періоду прострочення здійснено перерахунок 3% річних та встановлено, що їх обґрунтованим розміром, який підлягає стягненню з відповідача є 177 000, 88 грн.

За наведених обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні також і в цій частині.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 99 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарським судом не було всебічно, повно та об'єктивно розглянуто в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, що призвело до невірних висновків в частині визначення сум пені та трьох процентів річних.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційна інстанція має право змінити рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - зміні в частині визначення сум пені та трьох процентів річних. В решті рішення залишається без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" на рішення господарського суду Київської області від 05.01.2017р. у справі №911/3441/16 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Київської області від 05.01.2017р. у справі №911/3441/16 змінити в частині присуджених до стягнення сум пені та трьох процентів річних.

3. Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

« 1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-КТТ" до товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" задовольнити частково.

2. Розірвати договір поставки № ТО8-10/14 від 24.10.2014, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-КТТ" (65045, Одеська обл., м. Одеса, вул. Троїцька, 18; ідентифікаційний код 34379765) та товариством з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" (07201, Київська обл., Іванківський район, смт Іванків, вул. Розважівська, буд. 192; ідентифікаційний код 33593431).

3. Зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" (07201, Київська обл., Іванківський район, смт Іванків, вул. Розважівська, буд. 192; ідентифікаційний код 33593431) повернути власнику - товариству з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-КТТ" (65045, Одеська обл., м. Одеса, вул. Троїцька, 18; ідентифікаційний код 34379765) самохідну навантажувальну машину Terex MHL 354 E у технічно справному стані.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" (07201, Київська обл., Іванківський район, смт Іванків, вул. Розважівська, буд. 192; ідентифікаційний код 33593431) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-КТТ" (65045, Одеська обл., м. Одеса, вул. Троїцька, 18; ідентифікаційний код 34379765) 197 096 грн. 94 коп. пені, 177 000 грн. 88 коп.. 3% річних та 8 367 грн. 45 коп. судового збору.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.».

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-КТТ" (65045, Одеська обл., м. Одеса, вул. Троїцька, 18; ідентифікаційний код 34379765) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" (07201, Київська обл., Іванківський район, смт Іванків, вул. Розважівська, буд. 192; ідентифікаційний код 33593431) 468 грн. 28 коп. судового збору за апеляційною скаргою.

5. Доручити господарському суду Київської області видати відповідні накази.

6. Матеріали справи №911/3441/16 повернути до господарського суду Київської області.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді Л.В. Кропивна

М.А. Дідиченко