ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.03.2017 Справа № 904/12547/16

За первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський Край", м. Вінниця

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Джерело", смт Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області

про стягнення 1210278,35 грн

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Джерело", смт Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський Край", м. Вінниця

про стягнення 517058,95 грн

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від первісного позивача (зустрічного відповідача): представник ОСОБА_1, довіреність від 18.01.2017;

від первісного відповідача (зустрічного позивача): адвокат ОСОБА_2, довіреність №7 від 17.01.2017.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Подільський Край" (позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Джерело" (відповідач) про стягнення 1210278,35 грн збитків.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив, позовні вимоги вважає безпідставними та необґрунтованими.

08.02.2017 відповідач подав зустрічну позовну заяву до позивача з вимогами про стягнення 373260,00 грн основної заборгованості, 18313,08 грн 3% річних, 106822,87 грн інфляційних нарахувань на суму боргу та 18663,00 грн пені, нарахованих відповідачем з посиланням на неналежне виконання позивачем умов договору № 141 на виготовлення та поставку комплекту фасувально-пакувальних обладнань, укладеного між сторонами 24.10.2014, яку ухвалою суду від 09.02.2017 прийнято для спільного розгляду з первісним позовом.

27.02.2017 первісний позивач подав до суду:

пояснення, які фактично є запереченням на відзив відповідача, у яких не погодився з доводами останнього, вважає їх безпідставними та такими, що не відповідають звичаям ділового обороту, оскільки позивач, укладаючи договір, мав намір отримати працездатне обладнання;

відзив на зустрічний позов, у якому проти зустрічного позову заперечив, посилаючись на той факт, що на момент подання зустрічного позову зобов'язання за договором №141 на виготовлення та поставку комплекту фасувально-пакувальних обладнань від 24.10.2014 припинено та сам договір є припиненим, а тому позовні вимоги про виконання зобов'язань за цим договором є безпідставними. В даний час сторони мають, у відповідності до чинного законодавства, передати іншій стороні отримане за цим договором та відшкодувати понесені збитки пов'язані з невиконанням. З огляду на що просить суд відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог. Також у відзиві на зустрічний позов заявлено про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення пені.

28.02.2017 первісний відповідач подав заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату з метою надання сторонам можливості укласти мирову угоду. Також у даній заяві представник первісного відповідача просив продовжити строк розгляду справи на 15 днів. Дані клопотання судом розглянуто та задоволено, строк розгляду справи ухвалою суду від 28.02.2017 продовжено на 15 днів - до 15.03.2017 і відкладено на 15.03.2017.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

24.10.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Подільський край" (далі - покупець, первісний позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство Джерело" (далі - постачальник, первісний відповідач) було укладено договір виготовлення та поставки комплекту фасувально-пакувального обладнання №141 (надалі - договір), згідно пункту 1.1 якого постачальник зобов'язався виготовити і поставити, а покупець прийняти та оплатити комплект фасувально-пакувального обладнання ділянки фасування спагеті (в подальшому - обладнання) у відповідності до затвердженого сторонами технічного завдання (додаток №1 до даного договору), на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до пункту 1.2 договору обладнання включає в себе наступні елементи:

- конвеєр ковшовий, 1 шт, ціна - 233820,00 грн., що еквівалентно 13500 євро за курсом 17,32 грн/євро;

- ваговий дозатор спагеті в пакет, 1 шт, ціна - 280000,00 грн, що еквівалентно 16200 євро за курсом 17,32 грн/євро;

- пакувальний автомат в пакет, 1 шт, ціна - 600000,00 грн, що еквівалентно 34640 євро за курсом 17,32 грн/євро;

- пристрій повороту продукту на 90 градусів, 1 шт, ціна - 89440,00 грн, що еквівалентно 5200 євро за курсом 17,32 грн/євро; всього 4 шт на загальну суму 1203260,00 грн, що еквівалентно 69540 євро за курсом 17,32 грн/євро.

За умовами пункту 1.3 договору якість та комплектність обладнання, що постачається, повинні повністю відповідати "Технічному завданню" (додаток №1 до даного договору).

Обладнання повинно відповідати вимогам якості, безпеки життя та здоров'я, а також іншим вимогам безпеки покупця (санітарним нормам і правилам, технічним регламентам, міжнародним стандартам і т.і.) (п. 1.4 договору).

Як вбачається з матеріалів справи сторонами було узгоджено вимоги до обладнання, що підлягає поставці (а.с. 15-17, 82-84).

Згідно пункту 7.1 договору повна ціна обладнання (з урахуванням ПДВ) складає 1203260,00 грн, що еквівалентно 69540 євро 00 центів (курс євро становить 17,3032 грн). Ціна обладнання включає вартість документації в обсязі, передбаченому п. 4.2 цього договору та вартості упаковки (пункт 7.2 договору).

У відповідності до пункту 7.3 договору оплата ціни обладнання здійснюється в гривнях по курсу НБУ на момент оплати у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника в наступному порядку:

1-й платіж в розмірі 30000,00 грн покупець здійснює протягом 10 календарних днів з моменту підписання сторонами цього договору (п. 7.3.1 договору);

2-й платіж в розмірі 100000,00 грн покупець здійснює в строк до 01.12.2014 (п. 7.3.2 договору);

3-й платіж в розмірі 100000,00 грн покупець здійснює в строк до 01.01.2015 (п. 7.3.3 договору);

4-й платіж в розмірі 100000,00 грн покупець здійснює в строк до 01.02.2015 (п. 7.3.4 договору);

5-й платіж в розмірі 100000,00 грн покупець здійснює в строк до 01.03.2015 (п. 7.3.5 договору);

6-й платіж в розмірі 100000,00 грн покупець здійснює в строк до 01.04.2015 (п. 7.3.6 договору);

7-й платіж в розмірі 100000,00 грн покупець здійснює в строк до 01.05.2015 (п. 7.3.7 договору);

8-й платіж в розмірі 10000,00 грн покупець здійснює в строк до 01.06.2015 (п. 7.3.8 договору);

9-й платіж в розмірі 100000,00 грн покупець здійснює в строк до 01.07.2015 (п. 7.3.9 договору);

10-й платіж в розмірі 100000,00 грн покупець здійснює в строк до 01.08.2015 (п. 7.3.10 договору);

11-й платіж в розмірі 100000,00 грн покупець здійснює в строк до 01.09.2015 (п. 7.3.11 договору);

12-й платіж в розмірі 100000,00 грн покупець здійснює в строк до 01.10.2015 (п. 7.3.12 договору);

13-й платіж в розмірі 73260,00 грн покупець здійснює в строк до 01.11.2015 (п. 7.3.13 договору).

Враховуючи, що зобов'язання виражено в гривнях України в еквіваленті до євро, вартість неоплаченої частини обладнання підлягає зміні у випадку зміни курсу іноземної валюти по відношенню до гривні України (встановленого на міжбанківському валютному ринку (МБВР) України, розміщеного на сайті http://finance.liga.net/rates/mb/), більше ніж на 5% (девальвація гривні) на день оплати обладнання, що зазначається у рахунку-фактурі; в такому випадку покупець зобов'язується оплатити такий рахунок протягом 2-х банківських днів, а сторони зобов'язуються оформити доповнення до договору про зміну ціни (п. 7.4 договору).

Позивач за первісним позовом зазначає, що ним в рахунок оплати за договором було сплачено постачальнику кошти в загальні сумі 830000,00 грн, у тому числі:

04.11.2014 - 30000,00 грн;

03.12.2014 - 100000,00 грн (платіжне доручення №6634 - а.с. 21);

17.03.2015 - 100000,00 грн (платіжне доручення №7454 - а.с. 22);

21.04.2015 - 130000,00 грн (платіжне доручення №7763 - а.с. 23);

23.04.2015 - 120000,00 грн (платіжне доручення №7787 - а.с. 24);

09.06.2015 - 150000,00 грн (платіжне доручення №8139 - а.с. 25);

16.06.2015 - 100000,00 грн (платіжне доручення №8169 - а.с. 26);

13.07.2015 - 100000,00 грн (платіжне доручення №8371 - а.с 27).

Постачальник у зустрічні позовній заяві підтверджує суму оплат, здійснених покупцем в рахунок оплати товару.

Пунктами 3.1, 3.2 договору передбачено, що поставка обладнання здійснюється на умовах FCA - Дніпропетровськ "Інкотермс 2010" і вважається виконаною, коли обладнання завантажено у транспортний засіб, наданий покупцем.

У розділі 2 договору встановлені строки поставки товару. Відповідно до пункту 2.1 договору поставка обладнання виконується поетапно:

1 етап - поставка пристрою повороту продукту на 90 градусів, конвеєра ковшового та змієвидного бункера для дозування спагеті в ящик, що стоїть на платформних вагах - строк виконання робіт складає 60 календарних днів з моменту затвердження сторонами технічного завдання та внесення покупцем попередньої оплати, передбаченої п. 7.3.1 договору;

2 етап - поставка вагового дозатору спагеті в пакет (до поставки пакувального автомату використовується для дозування в ящик) - строк виконання робіт складає 90 календарних днів з моменту затвердження сторонами технічного завдання та внесення покупцем попередньої оплати, передбаченої п. 7.3.1 договору;

3 етап - поставка пакувального автомату в пакет (встановлюється під дозатор у пакет) - строк виконання робіт складає 120 календарних днів з моменту затвердження сторонами технічного завдання та внесення покупцем попередньої оплати, передбаченої п. 7.3.1 договору.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що по закінченні 3-го етапу поставки обладнання, передбаченого п. 2.1 цього договору, а саме протягом 15 календарних днів з моменту здійснення постачальником 3-го етапу поставки, постачальник у присутності представників покупця здійснює його випробування зі складанням протоколу випробувань обладнання та пуску обладнання в експлуатацію.

На виконання умов договору первісним відповідачем було поставлено, а первісним позивачем прийнято:

- конвеєр ковшовий у кількості 1 шт за ціною 397455,30 грн з ПДВ та пристрій повороту продукту на 90 градусів у кількості 1 шт за ціною 125258,64 грн з ПДВ, що підтверджується товарно-транспортною накладною №ТТН-0000286 від 15.04.2015, у графі "Супровідні документи" якої вказано видаткову накладну №286 від 15.04.2015 (а.с 99-100);

- ваговий дозатор спагеті в пакет у кількості 1 шт за ціною 457961,04 грн з ПДВ та пакувальний автомат в пакет у кількості 1 шт за ціною 979245,08 грн з ПДВ, що підтверджується товарно-транспортною накладною №22/06/16-1 від 22.04.2016, у графі "Документи з вантажем" якої вказано видаткові накладні №№0000426, 0000436 від 22.06.2016 (а.с 97-98).

Факт отримання обладнання покупцем не заперечується. Сума поставки згідно товаросупровідних документів становить 1959920,06 грн.

Первісний позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що обладнання було поставлено з порушенням обумовлених договором строків і всупереч вимогам договору не введено в експлуатацію, оскільки пусконалагоджувальні роботи постачальником не виконані. На підтвердження непрацездатного стану обладнання покупцем надано експертний висновок Вінницької торгово-промислової палати №В-332 від 30.11.2016 за результатами експертизи, завданням якої було визначення технічного стану горизонтально-пакувального автомата "G300" та дозатора вагового двоканального RIF-Long Pasta, зовнішнім оглядом, та визначення причин виходу з ладу на підставі наданих документів (а.с. 18-19).

У зв'язку з простроченням постачальником виконання зобов'язання щодо запуску обладнання в експлуатацію та закінченням 01.12.2015 дії договору, покупець на підставі ст. 220 Господарського кодексу України та ч. 3 ст. 612 Цивільного кодексу України відмовився від прийняття простроченого виконання за договором, про що зазначив у листі №161 від 01.12.2016 (а.с. 20).

З огляду на припинення в односторонньому порядку зобов'язань за договором, первісний позивач, керуючись приписами ст. 1212 Цивільного кодексу України, заявив до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Джерело" 830000,00 грн часткової оплати вартості поставленого за договором обладнання. Також, Товариство з обмеженою відповідальністю "Подільський Край" просить стягнути з постачальника 380278,35 грн збитків у вигляді витрат на оплату ручної праці за період з 19.03.2015 по 05.12.2016, якою було замінено автоматизований процес фасування та пакування продукції, внаслідок порушення постачальником договірних зобов'язань по виготовленню, поставці та проведенню пусконалагоджувальних робіт фасувально-пакетного обладнання.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторонам (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів і правочинів (ч. 2 ст. 509, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму; до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно статей 598, 599 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 631 ЦК України та частиною 7 статті 180 ГК України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Фактично строк дії укладеного сторонами договору закінчився 01.12.2015, проте строк дії договору не є терміном дії зобов'язання. Тому закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов'язань, оскільки згідно ст. 599 ЦК України та ч. 1 ст. 202 ГК України такою умовою є виконання, проведене належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що протягом дії договору мало місце порушення договірних зобов'язань як з боку постачальника, так і з боку покупця. Зокрема, здійснення платежів покупцем відбувалося з порушенням обумовленого договором графіку, а останнього етапу розрахунків, передбаченого договором у строк до 01.11.2015, взагалі проведено не було.

Первісний позивач стверджує про відсутність підстав для утримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Джерело" спірних грошових коштів у зв'язку з закінчення строку дії договору та відмовою від прийняття простроченого первісним відповідачем виконання зобов'язання.

Однак, про взаємне продовження виконання сторонами зобов'язань за договором свідчить поставка на адресу покупця і прийняття ним вагового дозатора спагеті в пакет та пакувального автомату в пакет - 22.06.2016, тобто після закінчення дії договору, а також здійснення двосторонньої комісією у складі представників сторін випробувань фасувального комплексу у складі вагового дозатора спагеті та пакувального автомату, що підтверджується протоколом від 18.05.2016 за підписами членів комісії (а.с. 109) і складання сторонами акту виконаних робіт по налаштуванню вагового дозатора спагеті "Long Pastа" (а.с. 110-112).

Згідно частини 1 статті 620 ЦК України у разі невиконання боржником обов'язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов'язання.

Матеріали справи не містять доказів звернення покупця протягом терміну дії договору з вимогою до постачальника про передання йому залишку обладнання та здійснення випробування цього обладнання, тобто про виконання обов'язку в натурі. Так само матеріали справи не містять і доказів відмови покупця від прийняття виконання від постачальника, заявленої до 01.12.2015.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ГК України, ч. 3 ст. 612 ЦК України, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Частиною 2 ст. 622 ЦК України встановлено, що у разі відмови кредитора від прийняття виконання, яке внаслідок прострочення втратило для нього інтерес (ст. 612 ЦК України), боржник звільняється від обов'язку виконати зобов'язання в натурі.

Таким чином, відмова кредитора від прийняття простроченого виконання припиняє зобов'язання, оскільки припинення зобов'язання в силу відмови кредитора від прийняття простроченого виконання тягне і припинення зустрічного зобов'язання сторони, яка відмовилася від прийняття виконання. Проте, у випадку, коли сторона, яка відмовилася від прийняття виконання, своє зобов'язання виконала раніше, наступають наслідки, передбачені ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставне набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Умовами пункту 3.2 договору передбачено, що поставка вважається виконаною в момент завантаження обладнання у транспортний засіб, наданий покупцем.

Оскільки первісний позивач не відмовився від виконання зобов'язання постачальником, здійсненного після 01.12.2015, а, навпаки, прийняв його, і поставлене обладнання з 15.04.2015 (з моменту першої поставки) і до поточного моменту знаходиться в його розпорядженні, суд доходить висновку щодо відсутності факту припинення зобов'язань між сторонами.

А, отже, втрата інтересу покупця у здійсненні пусконалагоджувальних робіт отриманого за договором обладнання не є підставою для повернення добровільно сплачених ним грошових коштів у рахунок оплати цього обладнання.

Приписами статті 678 ЦК України покупцю, якому переданий товар неналежної якості, надано право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару.

За умовами п. 10.7 договору, якщо постачальник на вимогу покупця негайно не усуне заявлені дефекти, покупець має право усунути їх самостійно за рахунок постачальника без шкоди для своїх прав по гарантії, причому постачальник зобов'язаний оплатити ремонт в сумі нормальних фактичних витрат.

Дрібні недоліки, що не терплять зволікання і не потребують участі постачальника в їх усуненні, виправляються покупцем із віднесенням на постачальника нормальних фактичних витрат (п. 10.8 договору).

Згідно п. 10.9 договору якщо дефекти не підлягають усуненню, покупець має право вимагати відповідного зменшення ціни.

З матеріалів справи вбачається, що первісний позивач своїми правами, передбаченими умовами договору та чинним цивільним законодавством, стосовно поставки йому товару неналежної якості не скористався, а одностороння відмова від договору його умовами не передбачена.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 ГПК України на сторони покладено обов'язок доведення тих обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З урахуванням наведених норм, суд не може прийняти наданий покупцем експертний висновок Вінницької торгово-промислової палати №В-332 від 30.11.2016 (далі - висновок) в якості доказу на підтвердження доводів, викладених у первісному позові, виходячи з наступного.

Згідно висновку, експертизу, шляхом зовнішнього огляду, було проведено лише щодо визначення технічного стану горизонтально-пакувального автомата та дозатора вагового, тоді як обладнання, що було поставлено за договором, включає в себе ще 2 найменування, а саме: конвеєр ковшовий та пристрій повороту продукту на 90 градусів. Отже, даний висновок не може фіксувати непрацездатного стану обладнання, поставленого за договором, оскільки не охоплює дослідженням усіх його складових.

У висновку зазначено, що замовником для експертизи були надані, у тому числі, наступні документи: - акт пусконалагоджувальних робіт, затверджений головним інженером 08.08.2016; - акт приймання-здачі виконаних робіт (додаток №2 до договору №141 від 24.10.2014); - акт виконаних робіт по налаштуванню вагового дозатора спагеті "Long Pastа"; - таблиці показників маси продукту під час налагоджування дозатора від 11.08.2016 та 23.08.2016; - протокол випробувань фасувального комплексу у складі вагового дозатора спагеті та пакувального автомату від 18.05.2016. Наведений перелік документів спростовує твердження первісного позивача стосовно невиконання пусконалагоджувальних робіт обладнання.

У висновку за результатами зовнішнього огляду експертом встановлено, що фасувальний комплекс в складі горизонтально-пакувального автомата "G300" та дозатора вагового двоканального RIF-Long Pasta має дефекти виробничого характеру: під час відсікання грубої дози відбувається ломка спагеті, частинки спагеті попадають в зварювальний шов пакета, що призводить до браку шва; вага пакетів з спагеті має розбіжність до 3%, замість 2%. Перелік наведених дефектів викликає сумніви щодо можливості їх встановлення зовнішнім оглядом, а, отже, й щодо висновків про характер дефектів, зроблених за результатами експертизи.

Крім того, у додатковому аркуші до експертного висновку (а.с. 19) зазначено, що усунення виявлених недоліків (дефектів) повинно бути проведено згідно пункту 10.3 розділу 10 "Гарантії" договору виготовлення та поставки комплекту фасувально-пакувального обладнання №141 від 24.10.2014 та додатку №1 "Технічне завдання" за рахунок продавця - виробника обладнання.

Доказів звернення до постачальника з вимогою про гарантійне усунення недоліків обладнання первісним позивачем не надано, як не заявлено і конкретного переліку дефектів та вартості їх усунення, не надано відомостей щодо неможливості самостійного усунення цих дефектів із наступним віднесенням витрат на постачальника.

Надані до матеріалів справи листи Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський Край" від 17.10.2016, від 23.10.2016 та від 01.12.2016 не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки, по-перше, не містять інформації щодо їх адресата, по-друге, первісним позивачем не надано доказів направлення цих листів адресату та їх отримання ним.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд також виходив із наступного.

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов'язання, які виникають з угод або в наслідок заподіяння шкоди, що передбачено ст. 11 ЦК України.

Згідно з приписами ст. 16 цього Кодексу одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків (шкоди).

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 1166 цього Кодексу визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Так майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі статтею 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або інтереси якого порушено. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б в разі належного виконання зобов'язань або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила правопорушення, у відповідності до ч. 1 ст. 225 ГК України, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Виходячи з загальних принципів цивільного права для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) протиправної поведінки; 2) наявності збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини.

Відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань, оскільки в даному випадку його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Тобто, для застосування відповідальності у вигляді стягнення збитків, позивач повинен довести наявність у нього збитків, протиправних винних дій відповідача у завданні шкоди, та причинного зв'язку між збитками позивача та діями відповідача.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 20.12.2010 у справі № 06/113-38, від 04.07.2011 у справі № 51/250.

З аналізу наведеного слідує, що вимога про відшкодування збитків може пред'являтися виключно у разі, якщо збитки є результатом порушення права і виключно до особи, яка це право порушила.

Проте, як встановлено судом, первісний позивач, заявляючи вимоги про відшкодування збитків, не довів протиправності поведінки первісного відповідача та його вини, причинного зв'язку між протиправними діями первісного відповідача та завданими збитками (380278,35 грн заробітної плати, сплаченої сімом робітникам-пакувальникам за період з 19.03.2015 по 05.12.2016) і не надав суду обґрунтування зроблених ним витрат та доказів їх фактичного понесення, тобто не довів повного складу цивільного правопорушення у діях первісного відповідача, необхідного для застосування такої міри відповідальності.

Тому суд вважає позовні вимоги за первісним позовом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо зустрічних позовних вимог суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як було встановлено судом та підтверджено сторонами в процесі розгляду даної справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Джерело" поставило, а Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський Край" прийняло комплект фасувально-пакувального обладнання узгодженою договором вартістю у 1203260,00 грн. Покупець оплатив вартість прийнятого ним обладнання лише частково - в сумі 830000,00 грн. У зв'язку з чим, заборгованість покупця перед постачальником становить 373260,00 грн.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 та 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 693 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

На момент розгляду справи доказів погашення заборгованості перед постачальником покупцем не надано. Тому позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 373260,00 грн вартості поставленого за договором обладнання є доведеними та обґрунтованими.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У пункті 11.2 договору сторонами узгоджено, що за прострочення оплати покупець сплачує постачальнику неустойку в розмірі 0,05% від вартості обладнання за кожний день прострочки, але не більше 5% від загальної ціни даного договору.

Зустрічна позовна заява подана відповідачем 08.02.2017, тому пеня, враховуючи вищевикладене, може бути нарахована за період з 09.02.2016 і по 01.05.2016, яке зазначене зустрічним позивачем останнім днем нарахування пені. За розрахунком суду, розмір пені за прострочку оплати 11, 12, 13-го платежів, який підлягає задоволенню, складає 6690,29 грн, решта пені знаходиться за межами строку позовної давності і задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку інфляційні нарахування за загальний період з січня 2015 по лютий 2017 становлять 106822,87 грн, а річні - 18313,08 грн (за загальний період з 10.06.2015 по 07.02.2017).

З урахуванням викладеного позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають частковому задоволенню в частині вимог про стягнення 373260,00 грн боргу за поставлений товар, 18663,00 грн пені, 106822,87 грн інфляційних нарахувань, 18313,08 грн 3% річних

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за первісним позовом покладаються на позивача повністю, за зустрічним позовом витрати по сплаті судового збору в сумі 7576,29 грн слід покласти на первісного позивача (зустрічного відповідача), решта витрат в сумі 179,59 грн покладаються на заявника зустрічного позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 22, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні первісного позову - відмовити.

2. Судові витрати за первісним позовом покласти на первісного позивача.

3. Зустрічний позов задовольнити частково.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський Край" (21100, м. Вінниця, вул. С. Зулінського, 44; ідентифікаційний код 31189358) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство Джерело" (52005, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Слобожанське, вул. Совхозна, 54; ідентифікаційний код 13418273) 373260,00 грн боргу за поставлений товар, 6690,29 грн пені, 106822,87 грн інфляційних нарахувань, 18313,08 грн 3% річних та 7576,29 грн витрат по сплаті судового збору, видати позивачу наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. В решті вимог зустрічного позову відмовити.

В судовому засідання відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 20.03.2017.

Суддя В.Д. Воронько