ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2017 Справа № 917/2099/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул.Старий Поділ, 5, м.Полтава, 36022 в особі Кременчуцької філії, пр-т Свободи, 8, м. Кременчук, Полтавська область, 39601

до Комунального підприємства "Благоустрій Кременчука", вул. 1905р., б.27, м. Кременчук, 39600

про стягнення 11 185,59 грн.

Суддя Погрібна С.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 дов. № 10-73/2143 від 22.02.2016

від відповідача: ОСОБА_2 дов. б/н від 15.12.2016

Суть спору: розглядається позовна заява про стягнення 11 185,59 грн., заборгованості за договором на постачання теплової енергії в гарячій воді № 517 від 01.04.2009 року, з яких: пеня - 898,30 грн., індекс інфляції - 8998,18 грн., 3% річних - 1289,11 грн.

23.02.2017р. позивачем через канцелярію подано зведений розрахунок позовних вимог, відповідно до якого, пеня становить 898,30 грн., індекс інфляції - 8998,18 грн., 3% річних - 1289,11 грн.

Позивач в обґрунтування позову вказує, що відповідач прострочив виконання своїх договірних зобов'язань.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позові з урахуванням зведеного розрахунку.

Представник відповідача в судовому засіданні та у поданому 23.02.2017р. відзиві (вхід. №2708) проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що вказана у позові заборгованість за Договором виникла з незалежних від відповідача причин, оскільки на той період існувала затримка бюджетного фінансування, в зв"язку з чим платежі здійснювались з порушенням строків погоджених у Договорі.

Крім того, в разі задоволення позовних вимог, відповідач просить суд застосувати до позовних вимог (пені, 3% річних та інфляційних) вимоги ч.6 ст.232 ГПК України, яка обмежує розмір штрафних санкцій шестимісячним строком її нарахування; зменшити суму пені яка підлягатиме стягненню до 99%.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено дату складення повного рішення у відповідності до вимог ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

01.01.2009р. між Публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго" в особі Кременчуцької філії (позивач по справі, Теплопостачальна організація за договором) та Комунальним підприємством "Благоустрій Кременчука" (відповідач по справі, Споживач за договором) укладено договір на постачання теплової енергії в гарячій воді №517 (надалі Договір).

Відповідно до п.п. 1.1 Договору Теплопостачальна організація зобов'язується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді, а Споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами та здійснювати інші платежі у строки і на умовах, передбачених цим договором та додатками до нього.

Згідно п.п. 2.2.2 Договору відповідач зобов"язався оплачувати постачальнику вартість спожитої теплової енергії та додаткові рахунки, виписані на підставі даного договору, згідно з умовами цього Договору та додатку до нього №4 Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію.

Пунктом 1 додатку до договору №4 "Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію" визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Поняття розрахунковий період та календарний місяць при розрахунках за спожиту теплову енергію вважаються прирівняними.

Розрахунки за теплову енергію проводяться споживачем грошовими коштами, або іншими формами розрахунків, які не суперечать чинному законодавству України, на розрахунковий рахунок теплопостачальної організації.

За дату оплати приймається дата зарахування коштів на розрахунковий рахунок теплопостачальної організації.

Споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує теплопостачальній організації прогнозовану вартість теплової енергії за вказаним в додатку №2 Гкал, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми "заборгованості" на початок місяця.

Розрахунки за використану теплову енергію здійснюються за тарифом, затвердженими в установленому законом порядку.

Сплату рахунків теплопостачальної організації, виписаних на виконання даного договору, споживач зобов'язаний проводити не пізніше семи календарних днів з моменту їх надсилання (надання).

Пунктами 6, 7 Порядку розрахунків за спожиту теплову енергію визначено:

" 6. За несвоєчасне внесення плати за спожиту теплову енергію Споживач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується. На суму боргу здійснюються додаткові нарахування із застосуванням індексу інфляції та три відсотки річних за весь час прострочення.

7. У разі наявності у Споживача заборгованості за спожиту теплову енергію Споживач має право звернутися до Теплопостачальної організації із заявою про укладання Договору про погашення заборгованості (ДПЗ). Належна до сплати за ДПЗ сума визначається Теплопостачальною організацією з урахуванням офіційного індексу інфляції та пені. Перерахування коштів у відповідності до ДПЗ здійснюється Споживачем окремими платежами. Укладення ДПЗ не звільняє Споживача від обов'язкової оплати поточного споживання теплової енергії."

Позивач вказує, що відповідач, порушуючи договірні зобов"язання в період з лютого 2014р. по листопад 2016р., несвоєчасно здійснював розрахунки за теплоспоживання, що призвело, зокрема, до нарахування відповідних санкцій, як того вимагає чинне законодавство України та умови Договору. Вказане підтверджується наявними в матеріалах справи рахунками на оплату та відомостями про їх отримання (арк. с. 7, 22-59).

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за Договором, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь:

- 898,30грн. пені за прострочення зобов'язань за лютий 2016р., березень 2016р. - квітень 2016р., листопад 2016р. за загальний період з 12.03.2016р. по 15.12.2016р.;

- 1289,11грн. інфляційних за прострочення зобов'язань за лютий 2014р., березень 2014р., січень 2015р. - квітень 2015р., березень 2016 р., за загальний період з 16.04.2014р. по 15.06.2016р.;

- 1 289,11грн. 3% річних за прострочення зобов'язань за лютий 2014р. - квітень 2014р., січень 2015р. - квітень 2015р., листопад 2015р., лютий 2016р. - квітень 2016р., листопад 2016р. за загальний період з 20.03.2014р. по 15.12.2016р.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного:

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтями 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Наданими до справи доказами підтверджується факт існування між сторонами заснованих на договорі постачання електричної енергії правовідносин з приводу постачання теплової енергії в гарячій воді.

Згідно 275 ГК України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно повинно бути виконане у встановлений строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

З огляду на визначений сторонами в договорі порядок розрахунків за спожиту теплову енергію, дати здійснених відповідачем проплат рахунків, матеріалами справи підтверджено, порушення відповідачем договірних зобов'язань щодо здійснення вчасних розрахунків за спожиту теплову енергію.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ст.ст. 547-548 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК).

Пунктом 6 додатку №4 до договору сторони погодили, що за несвоєчасне внесення плати за спожиту теплову енергію споживач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується. На суму боргу здійснюються додаткові нарахування із застосуванням індексу інфляції та три відсотки річних за весь час прострочення.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

На підставі вищевикладеного позивачем заявлено до стягнення:

- 898,30грн. пені за прострочення зобов'язань за лютий 2016р., березень 2016р. - квітень 2016р., листопад 2016р. за загальний період з 12.03.2016р. по 15.12.2016р.;

- 1289,11грн. інфляційних за прострочення зобов'язань за лютий 2014р., березень 2014р., січень 2015р. - квітень 2015р., березень 2016 р., за загальний період з 16.04.2014р. по 15.06.2016р.;

- 1 289,11грн. 3% річних за прострочення зобов'язань за лютий 2014р. - квітень 2014р., січень 2015р. - квітень 2015р., листопад 2015р., лютий 2016р. - квітень 2016р., листопад 2016р. за загальний період з 20.03.2014р. по 15.12.2016р.

Посилання відповідача на затримку бюджетного фінансування, не є підставою для звільнення від виконання зобов'язань, оскільки відповідно до приписів статті 617 Цивільного кодексу України та частини другої статті 218 Господарського кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів. Невиконання чи неналежне виконання грошового зобов'язання у врегульованих законом відносинах тягне за собою наслідки у вигляді застосування на загальних підставах заходів відповідальності, передбачених цивільним кодексу України.

Крім того є безпідставним посилання відповідача, щодо застосування вимоги ч.6 ст.232 ГК України, яка обмежує розмір штрафних санкцій шестимісячним строком її нарахування до нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних.

Виходячи із положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримання ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов'язання.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 6907,11грн. пені, 6091,45 3% річних та 108788,51 грн. інфляційних з урахуванням моменту виникнення зобов"язань щодо оплати за кожний окремий місяць та здійснених відповідачем проплат, суд прийшов до висновку, що заявлений розмір пені, 3% річних та інфляційних є правомірним.

Як вже зазначалось вище, відповідач у відзиві просив суд зменшити розмір пені до 99%.

В обґрунтування вказаного відповідач посилається на те, що підприємство споживача є комунальним підприємством, утримується майже за рахунок місцевого бюджету і здійснює свою фінансово-господарську діяльність на основі кошторису.

Позивач в задоволенні даного клопотання покладався на розсуд суду.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

В п.п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що за змістом п.3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання зобов'язання або його невиконання, незначності прострочення виконання зобов'язання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

Враховуючи баланс інтересів сторін у справі, що відповідач є комунальним закладом, яке здійснює свою фінансово-господарську діяльність на основі кошторису, а також відсутність основного боргу за договором, суд прийшов до висновку про наявність виключних обставин, які дають підстави для зменшення розміру пені на 80%.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

За викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 179,66грн. пені, 8998,18грн. інфляційних, 1289,11грн. 3% річних є обґрунтованими, підтверджені документально, а тому підлягають задоволенню. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 718,64грн пені задоволенню не підлягають.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. ст. 33, 43,п. 3 ст. 83, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Зменшити належний до стягнення розмір пені на 80 %.

3. Стягнути з Комунального підприємства "Благоустрій Кременчука" (вул. 1905р., б.27, м. Кременчук, 39600; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" в особі Кременчуцької філії (пр-т Свободи, 8, м. Кременчук, 39601, на р/р №80034 в ПАТ "ТАСКОМБАНК", МФО 339500, код 00131819, БЄ1500) 179,66грн. пені, 8998,18 грн. інфляційних, 1289,11 грн. 3% річних.

4. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ з набранням рішенням законної сили.

Повне рішення складено та підписано: 10.03.2017р.

Суддя С.В. Погрібна