РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року Справа № 902/492/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Крейбух О.Г. , суддя Савченко Г.І.

при секретарі судового засідання Новоселецький І.А.

за участю представників сторін:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник ОСОБА_2

третьої особи: представник ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача - Міністерства оборони України від 27.12.2016р. на рішення господарського суду Вінницької області від 08.12.16р. у справі № 902/492/16 (суддя Тварковський А.А.)

за позовом Міністерства оборони України

до відповідача Державного підприємства "45 Експериментальний механічний завод"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Представництва замовника №4277 Міністерства оборони України

про стягнення 277 894,91 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 08.12.2016р. у справі №902/492/16 частково задоволено позов Міністерства оборони України до Державного підприємства "45 експериментальний механічний завод", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Представництва замовника №4277 Міністерства оборони України про стягнення 277894,91грн.; стягнуто з відповідача на користь позивача 36259,02 грн. штрафних санкцій та 543,96грн. витрат зі сплати судового збору; в задоволенні позовних вимог в сумі 241635,89 грн. відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що заявлений позов підлягає задоволенню частково в сумі 36259,02грн., оскільки, обставини справи та умови договору, визначають, іншу дату надання послуг (виконання зобов'язання) - дату закінчення приймання Військовим представництвом Міністерства оборони України (надалі по тексту даної постанови також - ВП МОУ) наданих послуг стосовно одиниці чи/або партії ЗЗТП, яка зазначена у посвідченнях ВП МОУ, судом встановлено, що посвідчення на 7 одиниць техніки датовані після 26.11.2015р., що беззаперечно підтверджує факт невчасного виконання відповідачем зобовязань по ремонту, відповідно наявні усі підстави для нарахування пені від ціни вчасно ненаданих послуг. Враховуючи ціну наданих послуг на конкретний вид та одиницю військової техніки, згідно акту від 23.12.2015р., періоди прострочення, обґрунтованою та такою, що підлягає до стягнення є пеня у розмірі 11463,62грн. Враховуючи абзац 2 пункт 7.2 договору, виходячи із фактичних понесених витрат за період з 27.11.2015р. по 10.12.2015р., підставною є пеня в розмірі 24795,40грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Міністерство оборони України звернулося до суду з апеляційною скаргою від 27.12.2016р., в якій, зокрема, просить скасувати рішення господарського суду Вінницької області від 08.12.2016р. у даній справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача 241615,55 грн. та прийняти нове рішення, яким задоволити позов Міністерства оборони України у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог є необґрунтованим, прийнятим в порушення норм матеріального і процесуального права, із викладенням висновків, які не відповідають обставинам справи. Апелянт, зазначає, що судом не взято до уваги, що згідно абзацу 2 пункту 4.12 договору, документами, що підтверджують фактичне надання послуг є Посвідчення ВП МОУ та Акти приймання наданих послуг. Натомість зазначено, що саме висновки ВП МОУ покликані підтверджувати понесені відповідачем фактичні витрати на ремонт техніки. Згідно умов договору від 16.04.2015р. ДП "45ЕМЗ" зобовязалось надати послуги з ремонтування та технічного обслуговування машин і устаткування спеціальної призначеності засобів заправки та транспортування пального. Порядок надання послуг врегульовано розділом 5 договору. Згідно пункту 4.12 договору, виконавець у строк не пізніше терміну надання послуг, після отримання попередньої оплати, повинен надати замовнику документи, що підтверджують фактичне надання послуг (Посвідчення ВП МОУ, Акти приймання наданих послуг) або повернути невикористані кошти на рахунок замовника. Таким чином, якщо для підтвердження надання послуг стосовно одиниці чи/або партії ЗЗТП достатньо лише Посвідчення ВП МОУ, то для підтвердження фактичного надання послуг на кошти попередньої оплати потрібні і Посвідчення і Акт приймання наданих послуг. Умовами договору (пункт 4.12) чітко визначено, що документами, які підтверджують фактичне надання послуг на кошти попередньої оплати є Посвідчення і Акт приймання наданих послуг. Тому висновок суду, про таку невизначеність і відсутність у договорі умов щодо необхідності підтвердження використання коштів попередньої оплати саме Актом приймання наданих послуг, не відповідає обставинам справи. Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд ототожнює поняття "фактичне надання послуг" та "фактичні витрати на ремонт". Водночас, не врахувавши, що ці поняття різняться і за змістом і вживаються для виконання різних умов договору: Враховуючи умови договору, фактично надані виконавцем послуги, для їх приймання та оплати (а також підтвердження виконання послуг на суму попередньої оплати), підтверджуються Посвідченням ВП МОУ про приймання послуг та Актом приймання наданих послуг, вартість яких визначається на підставі Висновку ВП МОУ щодо договірної ціни, яка встановлюється сторонами у Протоколі погодження договірної ціни (пункти 4.1, 4.2, 4.12 договору). Таким чином, Висновок ВП МОУ є лише документом, на підставі якого сторони встановлюють договірну ціну і зафіксованою у Протоколі, який лише враховується при визначенні вартості наданих послуг. Акт приймання наданих послуг згідно з договором, підписано сторонами 23.12.2015р. Зазначене свідчить про прострочення відповідачем строку надання документів (не пізніше 26.11.2015р.), які підтверджують фактичне надання послуг на суму попередньої оплати. Оскільки єдиним документом, який є підставою для здійснення оплати за надані послуги є Акт приймання наданих послуг, затверджений замовником, відповідно такий Акт є підтвердженням виконання послуг. Для обрахування штрафних санкцій, за прострочення надання документів, що підтверджують виконання послуг до уваги беруться лише Висновки ВП МОУ. Крім того, по тексту рішення судом даються по суті різні висновки щодо правомірності стягнення штрафу (за неповернення коштів попередньої оплати). Судом не враховано приписи статті 536 ЦК України сплати процентів за користування чужими грошовими коштами, згідно закону або умов договору. Апелянт зазначає, що 29.04. та 02.11.2015р., позивачем здійснено попередню оплату згідно договору на загальну суму 17млн. грн. Водночас, відповідач у визначений договором термін не повернув попередню оплату, а документи, які підтверджують фактичне її використання, надав з простроченням. У звязку з чим зобовязаний сплатити встановлені штрафні санкції за користування коштами згідно вказаної статті ЦК та пункту 7.2 договору. Акт приймання наданих послуг затверджений 23.12.2015р., таким чином прострочення становить 26 днів (23.12.2015-26.11.2015). Штрафні санкції у розмірі однієї облікової ставки НБУ становлять:17000 000х22%х26/365=266410,95 грн. Отже, при прийнятті рішення судом у встановленому законом порядку на підставі наданих доказів не було досліджено зазначені обставини, що свідчить про порушення вимог ГПК України щодо повноти та всебічності розгляду у судовому процесі всіх обставин справи. Прийняте у справі судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 30.01.17р. апелянту - Міністерству оборони України було надано відстрочку у сплаті судового збору до прийняття судового рішення за поданою апеляційною скаргою.

03.03.17р. суду апеляційної інстанції подано клопотання про долучення до матеріалів апеляційної скарги доказу сплати судового збору у розмірі 4586грн.00коп. - платіжне доручення №342/8/31 від 15.02.17р.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого він просить суд апеляційну скаргу Міністерства оборони України задоволити, рішення господарського суду Вінницької області 08.12.2016р. у справі №902/492/16, скасувати та прийняти нове, про задоволення позову у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві.

Третьою особою - представництвом замовника №4277 - також подано відзив на апеляційну скаргу. У відзиві третя особа робить акцент на ту обставину, що підприємством відповідача фактично розрахунково-калькуляційні матеріали (РКМ) подані після закінчення терміну дії договору. Відтак, і позовні вимоги, і вимоги апеляційної скарги є повністю обґрунтованими. Підтримує позицію апелянта.

Відповідно до частин 1, 2 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Рівненський апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи у судовому засіданні, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 08.12.2016р. у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу скаржника - без задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.04.2015р. Міністерством оборони України (замовник) та Державним підприємством "45 експериментальний механічний завод" (виконавець) укладено договір про закупівлю послуг за державні кошти №294/15/56 (Договір) згідно пункту 1.1. якого, на виконання замовлення виконавець зобовязується у 2015 році надати замовнику послуги в терміни, обсязі за цінами, що зазначені в календарному плані (специфікації) закупівлі (надання) послуг (календарний план) (додаток №1 до договору) з ремонтування та технічного обслуговування машин і устаткування спеціального призначення (33.12.2) (регламентований ремонт засобів заправки та транспортування пального з проведенням ремонту базового шасі) (ЗЗТП), а замовник прийняти наданні послуги та оплатити їх на умовах та у порядку, визначеному договором. (а.с. 13-19, т.І).

Згідно пункту 2.2. Договору контроль за якістю наданих послуг, своєчасністю їх виконанням здійснюється відділом технічного контролю виконавця, 4277 військовим представництвом Міністерства оборони України (ВП МОУ). Приймання послуг з ремонту здійснюється ВП МОУ відповідно до вимог "Положення про представництва державних замовників з оборонного замовлення на підприємствах, в установах і організація", затвердженого постановою КМУ від 21.10.2009р. №1107 зі змінами та доповненнями, а також умовами договору.

ВП МОУ у порядку, визначеному ГОСТ 15307-17 здійснює контроль за якістю послуг на відповідність вимогам, визначеним у пункті 1.1. Договору в обємі "Переліку вузлів, блоків, агрегатів, які предявляються на приймання" та "Переліку покупних комплектуючих виробів, сировини та матеріалів, які підлягають обовязковій перевірці військовим представництвом на вхідному контролі", що розробляється ВП МОУ на підставі діючої ремонтної та технологічної документації і погоджується з виконавцем (пункт 2.3 договору).

Відповідно до пункту 3.1. Договору ціна договору становить 23759671,02 грн., за загальним фондом МКВ 2101020/7, КЕКС 2260, стаття 1935 кошторису Міністерства оборони України, в тому числі податок на додану вартість - 3959945,17грн. та є рішенням комітету з конкурсних торгів щодо визначення переможця та акцепту пропозиції конкурсних торгів від 01.02.2015р. №75126/6 (Додаток №5).

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що розрахунок (розрахунки) здійснюються замовником шляхом повної (часткової) оплати наданих послуг, які передбаченні календарним планом (специфікацією) надання послуг (Додаток №1). Замовник оплачує виконанні та прийнятті послуги за договірною ціною, встановленою сторонами і зафіксованою у протоколі (протоколах) погодження договірної ціни (Додаток 2 до договору) та затвердженого замовником на підставі прийнятих фактичних витрат, повязаних з виконанням зобовязань за договором з урахуванням встановленого договором рівня прибутку. Перегляд договірної ціни не допускається після оплати надання послуг відповідно до умов Договору.

Договірна ціна визначається замовником з урахуванням висновку ВП МОУ щодо договірної ціни (за кожну одиницю окремо та частини в цілому) шляхом аналізу собівартості послуг, трудомісткості їх надання та розгляду розрахунково-калькуляційних матеріалів (РКМ), складених виконавцем на підставі прийнятих фактичних витрат, повязаних з виконанням зобовязань за договором. Висновок ВП МОУ в термін, визначений керівними документами Міністерства оборони України повинен бути наданий замовнику. У разі, якщо ВП МОУ не погоджується з витратами, які виконавець предявляє до відшкодування у РКМ, то ВП МОУ зобовязується протягом 2 робочих днів, з моменту направлення висновку замовнику, письмово направити на адресу виконавця інформацію по кожній статті непогоджених витрат з обовязковим посиланням на нормативно-правові документи (пункт 4.2. Договору).

Відповідно до пунктів 4.4., 4.5. Договору виконавець після надходження повідомлення про готовність до здачі відремонтованих виробів, впродовж не більш ніж 10 днів, надає на адресу ВП МОУ РКМ щодо рівня договірної ціни та первинні підтверджуючі документи. РКМ виконавця (та співвиконавців у разі залучення) повинні бути оформленні відповідно до вимог Методичних рекомендацій з оформлення собівартості продукції (робіт, послуг) у промисловості, затверджених наказом Міністерства оборони України від 09.07.2007р. №373, діючим нормативним документам та трудових витрат на надання послуг (виконання робіт).

Згідно пунктів 4.9. - 4.11. Договору оплата здійснюється протягом 20-ти банківських днів з дати підписання акту приймання наданих послуг (додаток №3 до договору) за умови наявності відповідних бюджетних коштів на рахунках МОУ. Виконавець після отримання посвідчення про прийняття наданих послуг та висновку ВП МОУ за договором надсилає замовнику рахунок. До рахунку додаються: посвідчення ВП МОУ про прийняття наданих послуг (в цілому по завершенню надання послуг за договором або на предявлену до приймання партію виробів, або на кожну окрему одиницю); акт приймання наданих послуг.

Відповідно до пункту 4.12. Договору за письмовим погодженням між сторонами відповідно до належним чином оформленого рішення Міністра оборони України, з метою виконання завдань щодо відсічі збройної агресії, забезпечення недоторканості держави в умовах особливого періоду, та період проведення антитерористичної операції замовник має право здійснювати попередню оплату в розмірі 80 відсотків від суми договору терміном до 6 місяців (але не пізніше терміну надання послуг за договором) згідно абзацу 2 пункту 2 постанови КМУ "Про здійснення попередньої оплати товарів і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти" від 23.03.2014р. №117 (зі змінами). Виконавець у строк не пізніше терміну надання послуг, після отримання попередньої оплати, повинен надати замовнику документи, що підтверджують фактичне надання послуг (посвідчення ВП МОУ, акти приймання наданих послуг) або повернути невикористанні кошти на рахунок замовника.

Пунктами 5.12., 5.13. Договору сторони визначили, що виконавець сповіщенням встановленої форми (ГОСТ В 15.307-77 додаток 4, форма1) повідомляє ВП МОУ про готовність виробів до приймання. За позитивним результатом приймання ВП МОУ видають посвідчення (додаток 4 до договору), яким підтверджується відповідність наданих послуг вимогам, зазначеним у пункті 2.1. Договору. На підставі отриманого посвідчення сторони мають право оформити акт приймання-передачі військового майна (додаток 4 Тимчасового керівництва) для відправки у військові частини.

Датою надання послуг виконавцем:

- щодо виконання надання послуг - є дата закінчення приймання ВП МОУ наданих послуг стосовно одиниці чи/або партії ЗЗТП, яка зазначена у посвідченнях ВП МОУ;

- щодо виконання договору в цілому - є дата підписання акту звіряння розрахунків (Додаток 6) (пункт 5.16. Договору).

Термін надання послуг - до 26.11.2015р. (пункти 5.17. Договору).

Згідно пункту 7.1. Договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобовязань за договором, сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України та Договору.

Пунктом 7.2. Договору сторони встановили види порушень та санкцій за них:

- за порушення строків надання послуг з вини виконавця сплачується пеня у розмірі 0,1 відсотка від ціни не наданих послуг (з ПДВ) за кожний день прострочення поза встановлені договором строки, а за прострочення понад 30 днів з вини виконавця додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної ціни;

- у випадку неповернення попередньої оплати (її частини) або ненадання у термін, на який здійснено попередню оплату документів, що підтверджують фактичне надання послуг (посвідчення ВП МОУ, акти приймання наданих послуг), виконавець сплачує штрафні санкції у розмірі однієї облікової ставки Національно банку України за кожний день прострочення від суми невикористаних коштів.

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 01.12.2015р., а у частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобовязань (пункт 10.1. Договору).

Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплена їх печатками.

Згідно Додатків №1, 2, 3, 4, 6 до Договору сторонами затверджено календарний план (специфікації) закупівлі (надання) послуг, форму протоколу погодження договірної ціни, акту приймання наданих послуг, посвідчення представництва замовника, акту звіряння розрахунків між сторонами (а.с. 20-24, т.І).

Додатковою угодою №1 до Договору сторонами внесено зміни до календарного плану (специфікації) додатку №1 Договору (а.с. 25-26, т.І).

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що на виконання умов договору, Міністерством оборони України (замовник) 29.04.2015р. та 02.11.2015р. здійснено передоплату ДП "45 експериментальний механічний завод" (виконавець) за послуги з регламентованого ремонту засобів заправки та транспортування пального з проведенням ремонту базового шасі на загальну суму 17 000 000грн., що підтверджується платіжними дорученнями №№294/70, 294/265 (а.с. 27-28, т.І).

Разом з тим, ДП "45 експериментальний механічний завод" (виконавець) на виконання взятих на себе зобовязань за договором надав Замовнику послуги з ремонту засобів заправки та транспортування пального на суму 23759671,02грн., що стверджується Актом №1 від 23.12.2015р. приймання наданих послуг за Договором №294/15/56 від 16.04.2015р. (а.с. 29, т.І).

Даний Акт підписаний повноважними представниками замовника та виконавця і скріплена їх печатками.

Згідно Посвідчень №310 від 03.12.2015р., №311 від 06.12.2015р. та №312 від 06.12.2015р., виданих Представництвом замовника №4277 Державному підприємству "45 експериментальний механічний завод" в тому, що предявлена ним за сповіщення (зазначена у посвідченнях) пойменована продукція (роботи), яка відремонтована і укомплектована у повній відповідності за договором № 294/15/56 від 16.04.2015р. прийнята Представництвом (а.с. 30-32, т.І).

Як вбачається з вказаних посвідчень Представництва замовника №4277 виконавцем надано послуги ремонту семи одиниць техніки: АЦ-5,5-4320М №27575; АТМЗ-5-4320 №23145; АЦ-5,5-4320М №27578; АЦ-5,5-4320М №27585; АЦ-5,5-43220М №27579; АЦ-5,5-4320М №27576; АТМЗ-5-4320 №23144. Вказані послуги виконані останнім з порушенням терміну їх надання, тобто після 26.11.2015р.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься інформація щодо дати приймання техніки та дати надання відповідних РКМ та повідомлення про предявлення виробу на приймально-здавальні випробовування та приймання з яких слідує, що надання послуг з регламентованого ремонту засобів заправки та транспортування пального відповідачем здійснювалося з порушення термінів їх надання.

Враховуючи наведені обставини, 19.05.2016р. Міністерство оборони України (замовник) звернулося до ДП "45 експериментальний механічний завод" (виконавець) з претензію №342/12/463 про сплату штрафних санкцій за порушення терміну надання послуг і звітування за отриману попередню оплату відповідно до умов Договору №294/15/56 від 16.04.2015р. (а.с.33-34, т.І).

Замовник в претензії зазначив, що враховуючи умови укладеного між сторонами договору, станом на 23.12.2015р. виконавцем у визначені договором терміни (до 26.11.2015): надано послуги в повному обємі, що підтверджено посвідченням ВП МОУ; за винятком прострочено терміни надання послуг на 7 діб - 1 од. (АЦ 5,5-4320М), що підтверджено Посвідченнями ВП МОУ від 03.12.2015р. №310 (вих.1286) та на 9 діб - 6 од (АЦ-5,5-4320М-4од, АТМЗ-5-4320-2 од), що підтверджено посвідченнями ВП МОУ 06.12.2015р. №311 (вих.1290) та №312 (вих.1291). Прострочено термін звітування про виконання попередньої оплати (в розмірі 17 000 000,00грн. з ПДВ), що підтверджено Актом приймання наданих послуг від 23.12.2015р. №1. Враховуючи норми законодавства щодо виконання зобовязання згідно закону та умов договору, керуючись пунктом 7.2 договору, замовник у претензії запропонував виконавцю сплати в добровільному порядку штрафні санкції в розмірі 278057,40грн. за прострочення терміну надання послуг і звітних документів, що підтверджують використання попередньої оплати. Замовник зазначив, що у разі не виконання вимог зазначеної Претензії, останній буде змушений звертатися до господарського суду.

Однак, вказана претензія залишена виконавцем без відповіді.

За наведених обставин, 06.06.2016р. Міністерство оборони України звернулося до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Державного підприємства "45 експериментальний механічний завод" 277894,91грн. штрафних санкцій (а.с.4-7, т. І). В обґрунтування позовної заяви, позивач посилається на прострочення термінів надання відповідачем послуг за договором та порушення звітування за отриману попередню оплату відповідно до умов договору №294/15/56 від 16.04.2015р.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі ГК України) господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Абзацом 2 частини 1 статті 175 ГК України передбачено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 ЦК України, статті 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору.

Відповідно до частини 4 статті 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Правовідносини, що виникли між сторонами спору є відносинами, що виникли з договору про надання послуг (про закупівлю послуг за державні кошти).

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 стаття 903 ЦК України)

Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 7 статті 193 ГК України передбачено, що не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно частини 1 статті 598 та статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що підставами позову є прострочення виконання відповідачем зобовязань, встановлених умовами договору про закупівлю послуг за державні кошти від 16.04.2015р., у результаті чого предметом позову стало стягнення штрафних санкцій, зокрема:

- пені за порушення строків надання послуг;

- пені за ненадання у відповідний термін документів, що підтверджують надання послуг (посвідчень Військового представництва Міністерства оборони України, актів приймання наданих послуг).

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами або договором (частина 2 статі 193 ГК України).

Відповідно до статті 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених ГК України та іншими законами України.

Статтею 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно частиною 2 статті 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції, оперативно-господарські санкції.

Одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема у випадку прострочення виконання (стаття 611 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частинами 1, 3 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частин 2, 3 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства; розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі; сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом; розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання відповідно до частини 1 статті 230 ГК України він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Згідно частини 4 статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи наведені норми закону та заявлений позивачем до стягнення розмір пені в сумі 11463,95 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Як вже зазначалося у даній постанові вище, абзацом 1 пункту 7.2. договору сторони встановили, що за порушення строків надання послуг з вини виконавця сплачується пеня у розмірі 0,1 відсотка від ціни не наданих послуг (з ПДВ) за кожний день прострочення поза встановлені договором строки, а за прострочення понад 30 днів з вини виконавця додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної ціни;

Отже, сторони договору дотримуючись відповідної письмової форми правочину щодо забезпечення виконання зобовязань, встановили відповідну пеню за порушення строків надання послуг згідно договору.

Наведені матеріали справи та умови договору №294/15/56 від 16.04.2015р., визначають, що датою надання послуг виконавцем щодо виконання надання послуг - є дата закінчення приймання Військовим представництвом Міністерства оборони України наданих послуг стосовно одиниці чи/або партії ЗЗТП, яка зазначена у посвідченнях ВП МОУ. Так, посвідчення на 7 одиниць техніки датовані після 26.11.2015р., що у свою чергу беззаперечно підтверджує факт невчасного виконання ДП "45 експериментальний завод" зобовязань по ремонту вказаних одиниць техніки.

Суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про наявність правових підстав для нарахування пені саме від ціни вчасно ненаданих послуг.

Таким чином, враховуючи ціну наданих послуг на конкретний вид та одиницю військової техніки, яка була погоджена сторонами Актом приймання наданих послуг №1 від 23.12.2015 р., а також періоди прострочення: (по одній одиниці АЦ-5,5-4320 з 27.11.2015р. по 02.12.2015р. - дата Посвідчення; по чотирьом одиницям АЦ-5,5-4320 з 27.11.2015р. по 05.12.2015р. - дата посвідчення; по двом одиницям АТМЗ-5-4320 з 27.11.2015р. по 05.12.2015р. - дата посвідчення) господарський суд Вінницької області вірно визначив загальний розмір пені 11463,62грн. (на базові суми боргу 182 820,30грн. та 210 287,16грн), який співпадає із розміром пені, визначеним позивачем в обґрунтованому розрахунку ціни позову (а.с.42, т.І).

Отже, правомірною та обґрунтованою в даному випадку є розмір пені в сумі 11463,62грн.

Щодо заявлених позивачем до стягнення пені в розмірі 266410,96 грн., колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Абзацом 2 пункту 7.2. договору сторонами встановлено, що у випадку неповернення попередньої оплати (її частини) або ненадання у термін, на який здійснено попередню оплату документів, що підтверджують фактичне надання послуг (посвідчення військового представництва Міністерства оборони України, акти приймання наданих послуг), виконавець сплачує штрафні санкції у розмірі однієї облікової ставки Національно банку України за кожний день прострочення від суми невикористаних коштів.

Таким чином, враховуючи обставини справи щодо правомірності нарахування вказаної суми пені, положення пункту 7.2 договору суд першої дійшов вірного висновку, що для застосування вказаного виду штрафних санкцій обовязковими є наступні факти та обставини:

- неповернення виконавцем замовнику попередньої оплати 17 000 000грн. у строк до 26.11.2015р. або ненадання позивачу у цей же строк документів, що підтверджують фактичне надання послуг, а саме: посвідчень Військового представництва Міністерства оборони України та Актів приймання наданих послуг на усю техніку, що ремонтувалась;

- розмір пені нараховується за кожен день прострочення, тобто починаючи із 26.11.2015р. і розраховується саме від суми невикористаних коштів авансу (17 000 000грн.).

Матеріалами справи встановлено, що станом на 26.11.2015р. виконавцем не було передано замовнику посвідчень Військового представництва Міністерства оборони України та Актів приймання наданих послуг на усю техніку, що ремонтувалась.

За наведених обставин, у позивача (замовника) наявні правові підстави для нарахування зазначеного виду штрафних санкцій, починаючи з 26.11.2015р. (дати надання послуг) і до 23.12.2015р. (дати підписання акта про надання послуг).

Однак, враховуючи фактичні витрати виконавця на ремонт техніки згідно встановлених обставин справи, апеляційний суд не погоджується з розрахунком позивача, щодо базової суми боргу (заборгованості) в розмірі 17 000 000грн., на яку слід здійснювати нарахування штрафних санкцій - пені, протягом усього періоду прострочення.

Так, за умовами пункту 7.2 договору пеня має обраховуватися із суми невикористаних коштів, тобто суми невикористаного авансу.

Зміст даного договору не міститься поняття використання коштів, він також не ототожнює його і не повязує із поняттям надання послуг (підписанням посвідчень) та підписанням будь-яких актів. Відповідно, доводи позивача (замовника), що підтвердженням використання коштів має бути саме акт виконання наданих послуг, як то Акт приймання наданих послуг №1 від 23.12.2015р., правомірно не прийнято судом першої інстанції.

Таким чином, як вірно вставлено судом першої інстанції, дане поняття, має сприйматися у буквальному значенні і свідчить саме про фактичне використання ДП "45 експериментальний завод" отриманих в якості авансу грошей на ремонт визначеної техніки.

Враховуючи, що витрата коштів є категорією, яка впливає на визначення договірної ціни на підставі поданих позивачу (замовнику) розрахунково-калькуляційніх матеріалів, апеляційний суд приходить до висновку, що за умовами договору №294/15/56 від 16.04.2015р., саме висновки Військового представництва Міністерства оборони України є таким доказами, які підтверджують понесені відповідачем (виконавцем) фактичні витрати на ремонт техніки.

Згідно висновків Військового представництва Міністерства оборони України, станом на 25.11.2015р. розмір понесених ДП "45 експериментальний механічний завод" (виконавцем) фактичних витрат на ремонт техніки становить 10048711,49 грн., таким чином, базова сума боргу для обрахунку пені з 27.11.2015р. (дати вказаної позивачем в розрахунку) мала б становити лише 6 951 288,51грн., виходячи з фактично понесених витрат для ремонту техніки, а не 17 000 000грн., як визначено позивачем в заявлених позовних вимогах.

Разом з тим, 02.12.2015р. Військовим представництвом Міністерства оборони України ще додатково було підтверджено витрати на суму 5284704,64грн.

10.12.2015 р. сума підтверджених витрат понесених для ремонту техніки перевищила 17 000 000грн.

За наведених обставин, підстави для нарахування пені з 10.12.2015р. взагалі відсутні.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок пені (а.с.101-102,т.ІІ), виходячи із підтверджених розмірів фактичних понесених виконавцем витрат за період з 27.11.2015р. по 10.12.2015р. (з 27.11.2015р. по 01.12.2015р. на суму боргу 6 951 288,51грн.; з 02.12.2015р. по 10.12.2015р. на суму боргу 1666583,87грн.) погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо наявності правових підстав для стягнення пені в розмірі 24795,40грн. (16759,27+8036,13). Обгрунтованою сумою за вказаний період прострочення є пеня в розмірі 24795,40грн.

Відтак у межах даного спору, на думку Рівненського апеляційного господарського суду, правомірною та обґрунтованою є сума штрафних санкцій в загальній сумі 36259,02грн. (24795,40+11463,62).

В стягненні пені в сумі 241635,89 грн. слід відмовити.

Місцевий господарський суд правомірно прийшов до висновку про стягнення заявленого розміру штрафних санкцій частково, в сумі 36259,02 грн.

Згідно частини 1 статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи з наведених норм законодавства, матеріалів справи, умов укладеного договору, судом першої інстанції правомірно прийнято рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнуто з відповідача на користь позивача штрафні санкції в розмірі 36259,02грн., а в решті позовних вимог в сумі 241635,89 грн. відмовлено.

Рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права та повним дослідженням усіх обставин справи, висновки суду відповідають матеріалам справи та ґрунтуються на нормах чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, Рівненський апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з врахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України від 27.12.16р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Вінницької області від 08 грудня 2016 року у справі №902/492/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №902/492/16 повернути господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Савченко Г.І.