ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2017 р.Справа № 922/4828/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харків-Іва", м. Харків
до Комунального підприємства "Харківське ремонтно-будівельне підприємство", м. Харків 3-я особа , що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Департамент житлового господарства Харківської міської ради Харківської області, м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2 керівник, ОСОБА_3 за довіреністю

відповідача - ОСОБА_4 за довіреністю від 30.12.2016

третьої особи - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харків-Іва" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Комунального підприємства "Харківське ремонтно-будівельне підприємство" (відповідач) заборгованість за договором про надання послуг № 07/03-13 від 07.03.2013 в сумі 717672,40 грн. з урахуванням річних та інфляційних.

Відповідач надав суду відзив на позовні заяву (вх. №2978 від 30.01.2017) в якому проти позову заперечує.

Розгляд справи було відкладено на 21 лютого 2017 року.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав пояснення по справі (вх. №5886 від 21.02.2017), які були досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Надав суду заперечення на відзив відповідача (вх. № 6001 від 21.02.2017), які були досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Також, позивач звернувся до суду з клопотанням (вх. №6085 від 21.02.2017) про продовження строку розгляду справи за межі, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, яке було задоволено судом.

Розгляд справи було відкладено на 06 березня 2017 року.

Позивач звернувся до суду з клопотанням (вх. № 7762 від 06.03.2017) про долучення до матеріалів справи доказів, поданих до суду, які досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Відповідач надав суду пояснення по справі (вх. № 7761 від 06.03.2017), які були досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні, яке розпочалося 06 березня 2017 року було оголошено перерву до 14 березня 2017 року.

Представники позивача, в судовому засіданні позов підтримали, відповідач проти позову заперечував.

Норми ст. 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

В силу вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, в судові засідання з'являлися повноважні представники сторін які надавали письмові пояснення та заперечення, докази на підтвердження власних правових позицій, внаслідок чого справа може бути розглянута за результатами повного та всебічного розгляду спору.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Позивач в своїй позовній заяві, в обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 07 березня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір надання послуг у рослинництві № 07/03-13, предметом якого є знесення сухих та аварійних дерев в межах міста Харкова. Позивач у період зі 1 березня 2013 року по 31 грудня 2013 року виконав роботи по зносу сухих та аварійних дерев по м. Харкову, а відповідач вказані роботи прийняв, однак свої зобов'язання щодо оплати їх вартості належним чином не здійснив, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем на суму 345018,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, суд зазначає наступне.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. І ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Аналогічно регулює ці відносини ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Як визначено частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбаченого цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Оглянувши договір №07/03-13 від 07.03.2013 на який позивач посилається як на підставу позовних вимог, суд встановив, що в ньому зазначено в якості підписанта від імені позивача - ТОВ "Харків - Іва" директора - ОСОБА_5.

Також, в якості доказів своїх вимог, позивачем були подані до матеріалів справи акти прийому-сдачі виконаних (наданих послуг), що містять посилання на договір №07/03-13 №1/1 від 30.04.2013, №2/1с від 27.06.2013, №3/1 від 30.12.2013 на загальну суму 274297 грн. в яких також, було зазначено в якості підписанта від імені позивача - ТОВ "Харків - Іва" директора - ОСОБА_5.

При цьому, під час розгляду справи, судом було встановлено, що з отриманої від ОСОБА_5 відповіді, яка згідно наданих документів нібито виконувала обов'язки директора позивача та підписувала договори та документи встановлено, що 31.08.2012 вказана особа була звільнена з посади за згодою сторін та з 03.09.2012 працювала в КП "Харківспецбуд", а 01.03.2013 була переведена на посаду начальника ВТВ даного підприємства.

Крім того, в своїх поясненнях ОСОБА_5 підтвердила, що 31.08.2012 була звільнена з посади директора та в подальшому фактичного керівництва підприємством не здійснювала, ніяких документів не підписувала.

Позивачем під час розгляду справи не були спростовані дані обставини, не надано суду належних доказів та пояснень ким саме підписано договір та акти виконаних №1/1 від 30.04.2013, №2/1с від 27.06.2013, №3/1 від 30.12.2013. Не надав суду пояснень чому саме ОСОБА_5 зазначено в даних документах в якості директора позивача та на яких підставах.

Згідно витягу з ЄДРПОУ на ТОВ "Харків - Іва" вбачається, що позивачем подавалися реєстратору наступні відомості щодо юридичної особи :

- 03.08.2012 відомості про зміну додаткової інформації,

- 06.03.2013 відомості про зміну видів діяльності,

- 06.03.2013 відомості про зміну додаткової інформації,

- 05.04.2016 відомості про зміну керівника підприємства та зміну складу підписантів,

Тобто, при звільненні з посади за згодою сторін 31.08.2012 директора ОСОБА_5, позивачем не було подано відповідних відомостей реєстратору щодо юридичної особи.

При цьому, суд прийшов до висновку, що й відповідачем не було перевірено належним чином особу, яка підписувала договір №07/03-13 від 07.03.2013 та акти №1/1 від 30.04.2013, №2/1с від 27.06.2013, №3/1 від 30.12.2013 до вказаного договору.

Таким чином, суд не може прийти до висновку, що цей правочин було здійснено з наміром створення правових наслідків, які ним обумовлювалися, та що передбачені договором роботи дійсно виконувались позивачем та приймалися відповідачем.

Також, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з ч. 1 ст. 9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Згідно з п.2.2 Положення первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо неможливо, безпосередньо після її завершення.

В силу ст. ЗЗ ГПК України предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

При цьому, правило належності доказів, закріплене ст. 34 ГПК України передбачає, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, для вирішення питання про виникнення у отримувача послуг обов'язку з оплати вартості цих послуг мають значення належні та допустимі докази - передбачені законом документи, якими стверджується сам факт здійснення господарської операції з надання послуг певною особою.

Дослідивши решту актів виконаних робіт на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог суд встановив, що вони не містять жодного посилання на договір або замовлення на підставі яких ці роботи виконувались, в цих актах не зазначено відомостей щодо підрядної організації, якою виконувались роботи, вони не підписані уповноваженою особою підрядника з зазначенням прізвища та посадового становища, у зв'язку з чим, суд не може прийняти їх як належний доказ надання позивачем послуг по знесенню сухих та аварійних дерев в межах міста Харкова саме відповідачу.

Таким чином, саме акти прийняття - передачі виконаних робіт, як первинний документ повинні містити усі необхідні істотні умови передбачені чинним законодавством України (належним чином оформлені), які в даному випадку відсутні в наданих позивачем актах, тому посилання останнього на них як на докази виконання позивачем робіт (надання послуг), та відповідно до яких у відповідача настав обов'язок щодо сплати наданих послуг є безпідставними.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довів наявність у відповідача заборгованості за спірним договором - 07/03-13 від 07.03.2013 на заявлену до стягнення суму грошових коштів, у зв'язку з чим визнав позовні вимоги ТОВ "Харків - Іва" необґрунтованими, такими, що не підтверджуються наданими суду доказами та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 1, 4, 12, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 20.03.2017 р.

Суддя ОСОБА_1