ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"17" березня 2017 р.Справа № 916/1934/16

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Курка Д.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю №3200 від 04.11.2014р. /брав участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції/

Від відповідача: Баліцька Ю.С. за довіреністю №060916 від 06.09.2016р.;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства „Імексбанк" Матвієнко Андрія Анатолійовича про визнання протиправною відмови з не включення в реєстр акцептованих кредиторів та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Імексбанк" Матвієнко Андрія Анатолійовича (далі - відповідач) про визнання протиправною відмови Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Імексбанк" щодо не включення позивача до реєстру кредиторів; зобов'язання внести позивача до реєстру кредиторів вкладників публічного акціонерного товариства "Імексбанк" четвертої черги; зобов'язати відповідача подати на затвердження виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідні зміни до реєстру акцептованих кредиторів публічного акціонерного товариства "Імексбанк".

Ухвалою господарського суду Одеської області від 13.12.2016р. провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Імексбанк" Матвієнко Андрія Анатолійовича було припинено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, у зв'язку з непідвідомчістю спору господарським судам.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 31.01.2017р. по даній справі ухвалу господарського суду від 13.12.2016р. було скасовано, справу направлено на розгляд по суті до господарського суду Одеської області.

Ухвалою від 13.02.2017р. справа №916/1934/16 за позовом ОСОБА_4 була прийнята до провадження суддею Желєзною С.П.

ОСОБА_4, звертаючись до господарського суду із даною позовною заявою, зокрема, зазначав, що Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Імексбанк" не було включено вимоги позивача, як сторони за договором №999-00169366 про відкриття та обслуговування поточного рахунка, операції за яким можуть здійснюватись з використанням спеціальних платіжних засобів з видачею платіжної карти VISA для фізичних осіб від 24.09.2014р., до реєстру акцептованих вимог кредиторів публічного акціонерного товариства "Імексбанк". Як вбачається зі змісту позовної заяви та матеріалів справи, ОСОБА_4 в межах даної справи виступає в якості фізичної особи.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 21 ГПК України сторонами в судовому процесі є позивач та відповідач; позивачами є підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

У п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року №18 (з наступними змінами та доповненнями) зазначено наступне. Відповідно до статей 1 і 2 ГПК господарський суд порушує справи за позовними заявами заінтересованих підприємств і організацій, у тому числі громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, державних та інших органів, що звертаються до господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах громадянина або держави. У встановлених законодавчими актами України випадках справу може бути порушено за заявою громадянина, який не є суб'єктом підприємницької діяльності.

Водночас громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 Господарського кодексу України (частина перша статті 128 названого Кодексу).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 не зареєстрований у встановленому законом порядку в якості суб'єкта підприємницької діяльності.

Варто зазначити, що перелік справ, розгляд яких ГПК України віднесено до підвідомчості господарського суду , встановлено ч. 1 ст. 12 ГПК України у відповідності до якої господарським судам підвідомчі: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 2) справи про банкрутство; 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів;4-1) справи у спорах між господарським товариством та його посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, завданих такою посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю); 5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; 6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів; 7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України; 8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

З посиланням на правову позицію, викладену у постанові судової палати Верховного Суду України з адміністративних справ від 16.02.2016р. у справі №826/2043/15 за позовом управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо ліквідації публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, за результатами розгляду якої судом було закрито провадження у адміністративній справі, позивач зазначає на підвідомчість такого спору господарському суду.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки ст. 1 ГПК України передбачено право фізичної особи, яка не є суб'єктом підприємницької діяльності, звертатись до господарського суду виключно у випадках, передбачених законодавчими актами України, то необхідною передумовою звернення до суду є наявність такого права.

Першочергово господарський суд вважає за необхідне зазначити, що як у постанові Верховного Суду України від 16.02.2016р. у справі №826/2043/15 (№21-484а15), на яку посилається позивач, так і у постанові судової палати Верховного Суду України з адміністративних справ від 15.06.2016р. по справі 21-286а16 (справа за позовом фізичної особи до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії), з посиланням на яку судом апеляційної інстанції було винесено постанову від 31.01.2017р. по даній справі, судом було зроблено висновок, що на дану категорію спорів не поширюється адміністративна юрисдикція (справа (№21-484а15), такий спір підлягає розгляду порядку господарського судочинства (21-286а16).

Проте, у постанові судової палати Верховного Суду України у цивільних справах від 09.11.2016р. по справі №6-2309цс16 за позовом фізичної особи до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів за договором строкового банківського вкладу судом було зроблено висновок, у відповідності до якого звернення фізичної особи до суб'єкта владних повноважень не є підставою для розгляду спору у порядку адміністративного судочинства, оскільки така особа звернулась за захистом порушених прав, що виникли із цивільних відносин, а саме із цивільно-правової угоди, тому такий спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Крім того у постанові судової палати Верховного Суду України у цивільних справах від 14.12.2016р. по справі №6-2735цс16 за позовом фізичної особи до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення грошових коштів, відшкодування моральної шкоди суд, шляхом системного аналізу приписів Цивільного процесуального кодексу України, Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов висновку про те, що спір (порушення банком цивільного права позивача, яке полягало у невиконанні письмового розпорядження уповноваженої особи Фонду) підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

В силу положень ч. ч. 1, 7 ст. 4 ГПК України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

На підставі вищевикладеного, господарський суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що наведені вище посилання на постанову Верховного Суду України (від 16.02.2016р. у справі №826/2043/15 (№21-484а15), якою визначений порядок розгляду подібних справ в порядку господарського судочинства було прийнято саме з урахування суб'єктного складу учасників, що, в силу приписів ст. 1 ГПК України, і зумовило закриття провадження в адміністративних справах із зазначенням по тексту постанови, що вказані справи не відносяться до підвідомчості адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права; суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

З огляду на правові позиції Верховного Суду України, викладені у постанові від 09.11.2016р. по справі №6-2309цс16 та постанові від 14.12.2016р. по справі №6-2735цс16, а також приймаючи до уваги відсутність законодавчо встановленого віднесення даної категорії справ до підвідомчості саме господарського суду, суд доходить висновку про необхідність припинення провадження у даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, якою встановлено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню у господарських судах України.

Окрім вище викладеного, господарський суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду даної справи судом було встановлено відсутність предмета спору між сторонами по справі, оскільки, як вбачається з витягу (реєстру) вимог кредиторів публічного акціонерного товариства "Імексбанк", кредиторські вимоги ОСОБА_4 були акцептовані Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Вказаний реєстр було затверджено рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №214/15 від 14.09.2015р. З урахуванням викладеного, представником позивача у судовому засіданні, яке було проведене 17.03.2017р., було наголошено на необхідності розгляду судом лише вимоги про стягнення на користь позивача сплаченого судового збору за подання позовної заяви.

Однак, господарський суд вважає за доцільне та правомірне припинити провадження у справі саме на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, а не п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України (відсутній предмет спору), оскільки господарським судом було встановлено непідвідомчість даного спору господарському суду.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що судовий збір, сплачений останнім при зверненні до суду із даним позовом, повертається господарським судом відповідно до ст. 7 Закону України „Про судовий збір", а саме у випадку надходження на адресу господарського суду клопотання від позивача про повернення із державного бюджету на користь ОСОБА_4 сплаченого судового збору.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 80, ст., 86 ГПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі № 916/1934/16 - припинити.

Відповідно до ч. 4 ст. 80, ст. 106, 111-13 ГПК України ухвалу про припинення провадження у справі може бути оскаржено в апеляційному та касаційному порядку.

Суддя С.П. Желєзна