РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2017Справа №910/21708/16

За позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Крона»

про стягнення 18505,04 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Вілько Н.Г. (представник за довіреністю);

від відповідача - Залевська Н.С. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Крона» про стягнення 18505,04 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що внаслідок неналежного виконання відповідачем умов Договору доручення №В-786 від 10.04.2006 у останнього утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 18505,04 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначив, що позивачем не надано доказів на підтвердження викладених у позові обставин, та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.05.2013 між Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (довіритель) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Крона» (повірений) було укладено Договір доручення на представництво страховика щодо укладання договорів страхування №В-786, відповідно до умов якого, повірений приймає на себе зобов'язання страхового посередника, який за дорученням довірителя виконує частину його страхової діяльності (укладення договорів страхування, одержання страхових платежів), а довіритель зобов'язується забезпечити повіреного інформацією, документацією і сплачувати йому комісійну винагороду в порядку і на умовах передбачених цією угодою (п.2.1 Договору).

Відповідно до п.3.2. Договору, повірений зобов'язується, зокрема представляти інтереси довірителя тільки на умовах, передбачених цією угодою. Здійснювати оформлення договорів страхування не пізніше одного робочого дня, з моменту отримання страхового платежу на користь довірителя, що підтверджується відповідними документами.

Пунктом 5 Договору сторони погодили вид страхових продуктів дозволених повіреному до реалізації, а саме: обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за договорами міжнародного страхування (Зелена карта).

Відповідно до п.9.1 Договору, повірений одержує у довірителя за актом прийому-передачі поліси страхування, зразки форм звітів, правила старування та іншу страхову документацію, з зазначенням в акті найменування отриманих документів, їх кількості (по кожному виду документів), серій і номерів бланків суворої звітності.

У відповідності до п.7.1 Договору, угода набирає чинності з моменту її підписання і діє один рік.

Угода вважається пролонгованою на наступний рік, якщо сторони не мають взаємних претензій одна до одної (п.7.2 Договору).

Пунктом 7.3 Договору визначено, що угода може бути розірвана у будь-який момент кожною з сторін із попереднім повідомленням другої сторони за 30 днів до запланованої дати припинення дії угоди.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач передав відповідачем, відповідно до Акту приймання-передачі бланків суворої звітності №013843 від 18.07.2006 поліси страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за договорами міжнародного страхування (Зелена карта), зокрема поліс №UA/5062319.

В свою чергу, відповідач від імені позивача уклав договір №UA/5062319 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автострахування «Зелена карта» з ОСОБА_5, відповідно до якого застраховано автомобіль марки «Volkswagen», д.н.з.НОМЕР_1.

06.02.2015 на адресу позивача - Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» надійшла вимога від Моторно-транспортного бюро Польщі про виплату компенсації в розмірі 2866,70 PLN, у зв'язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 05.07.2012 на території Польщі з вини водія автомобіля марки «Volkswagen», д.н.з.НОМЕР_1, ОСОБА_4, відповідальність якого була застрахована за договором міжнародного обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів «Зелена карта» №UA/5062319.

Відповідно до ст.9 Внутрішнього регламенту Генеральної асамблеї Ради Бюро від 30.05.2002, будь-які зелені карти, пред'явлені в країні, для якої вони дійсні, при припущені, що вони видані із санкції Бюро, гарантуються цим бюро, навіть якщо вони підроблені, видані без дозволу чи незаконно змінені.

12.03.2015 для забезпечення безумовного виконання зобов'язань за договорами міжнародного страхування, на виконання Внутрішнього регламенту Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» позивач перерахував на користь Моторно-транспортного бюро Польщі 2866,70 PLN, що станом на дату оплати еквівалентно 16038,04 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення в іноземній валюті №32 від 11.03.2015.

Відповідно до п.3.2.6 Договору, повірений зобов'язаний щодекадно подавати довірителю звіт про укладені договори страхування та розміри отриманих страхових платежів за встановленою формою.

Пунктом 6.1 Договору визначено, що повірений після отримання від страхувальників страхових платежів по укладених договорах страхування не пізніше двох робочих днів перераховує ці кошти на розрахунковий рахунок довірителя.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надавався позивачеві звіт щодо реалізації полісу №UA/5062319, страхові платежі за цим полісом позивачеві також не було перераховано, доказів протилежного під час розгляду справи відповідачем не надано.

У відповідності до п.8.1 Договору, у випадку недбалого ставлення до збереження товарно-матеріальних цінностей або неправильного використання довірених йому бланків суворої звітності повірений несе відповідальність у розмірі, що не перевищує максимальну суму страхового платежу, яка могла бути отримана за втраченим полісом, у розмірі виплаченого відшкодування, якщо по втраченому полісу повірений не перерахував довірителю страховий платіж і сталася страхова подія, а по заявленій претензії виплачено страхове відшкодування.

15.03.2016 позивач звернувся до відповідача з претензією №869 та щодо відшкодування Приватному акціонерному товариству «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» понесених ним витрат у розмірі 18505,04 грн., що складається з суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 16038,04 грн, що еквівалентно 2866,70 PLN та максимальної суми страхового платежу за вказаним полісом у розмірі 2467 грн, розрахованої на підставі п.8.1 договору.

У відповідь на вказану вимогу відповідач листом №251 від 12.05.2016 повідомив позивача про необхідність направлення додаткових документів, для вирішення питання щодо виплати страхового відшкодування, також повідомив про втрату бланків полісів міжнародного обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, зокрема №UA/5062319.

Разом з тим, на момент звернення позивача до суду із розглядуваним позовом. Відповідачем не вчинено жодних дій щодо погашення існуючої перед позивачем заборгованості.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Пунктом 1.8 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору, а згідно з п.1.11 цього Закону страховий сертифікат «Зелена картка» - страховий сертифікат єдиної форми, що застосовується в країнах - членах міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», які зазначені і не викреслені у такому сертифікаті.

Нормами ст.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Стаття 10 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає укладення таких видів договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності: внутрішній договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності та договір міжнародного обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Договори міжнародного страхування діють на території країн, зазначених у таких договорах. Договори міжнародного страхування, які діють на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», посвідчуються відповідним уніфікованим сертифікатом «Зелена картка», що визнається і діє в цих країнах.

Пунктом 36.4. ст. 36 Закону передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків. Страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, а МТСБУ компенсує витрати особи, звільненої від цього виду обов'язкового страхування на підставі пункту 13.1 статті 13 цього Закону або відповідальність якої застрахована іноземною страховою компанією відповідно до умов Міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика (МТСБУ). У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком (МТСБУ).

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Так, наявними в матеріалах справи документами підтверджується, що позивач належним чином виконав умови укладеного між сторонами договору, та в подальшому виплатив страхове відшкодування в розмірі 16038,04 грн., проте оскільки відповідачем не було належним чином виконано зобов'язання за договором, зокрема в частині надання відповідачем звіту щодо реалізації полісу №UA/5062319 та перерахування страхових платежів позивачеві за вказаним полісом, а також невчасне повідомлення відповідачем позивача про втрату страхового полісу, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 18505,04 грн, що складається з суми виплаченого позивачем страхового відшкодування та максимального страхового платежу за втраченим полісом, розрахованого у відповідності до умов договору.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно зі ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Посилання відповідача на його власну винагороду від реалізації полісу в розмірі 20% від страхових платежів та необхідність зменшення суми страхового платежу на 20%, судом до уваги не приймаються, оскільки отримання відповідачем вказаної винагороди передбачено за умови реалізації ним страхових полісів відповідно до укладеного договору, за умови перерахування позивачу страхових платежів, отриманих від страхувальників цивільно-правової відповідальності, в той час, як сума максимального страхового платежу, розрахована у відповідності до п.8.1 договору є відповідальністю сторони за неналежне виконання власних обов'язків за договором доручення, зокрема щодо забезпечення належного збереження, обліку та правильного використання отриманих бланків полісів.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідачем не надано жодних доказів на спростування обставин, викладених у позовній заяві.

На підставі положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Корона» (04071, м. Київ, вул. Межигірська, буд. 32-А; ідентифікаційний код 30726778) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 33; ідентифікаційний код 16285602) заборгованість в розмірі 18505 (вісімнадцять тисяч п'ятсот п'ять) грн. 04 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 10.03.2017

Суддя Я.В. Маринченко