ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2017р. Справа№ 914/3263/16

Господарський суд Львівської області у складі

Суддя Фартушок Т.Б. при секретарі Сало О.А.

за позовом: Державної екологічної інспекції у Львівській області, Львівська область, м.Львів,

до Відповідача: Публічного акціонерного товариства Дрогобицьке заводоуправління будівельних матеріалів, Львівська область, м.Дрогобич,

про відшкодування збитків, завданих державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства

ціна позову: 21209,30 грн.

Представники:

позивача: ОСОБА_1 представник (довіреність від 03.01.2017р. №09-3);

відповідача: не зявився

Суть спору:

Державна екологічна інспекція у Львівській області звернулась до Господарського суду Львівської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Дрогобицьке заводоуправління будівельних матеріалів про відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства. Ціна позову 21209,30 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області по даній справі від 28.12.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 24.01.2017р. Розгляд справи відкладався з причин та підстав, зазначених в ухвалах Господарського суду Львівської області по даній справі від 24.01.2017р. та від 14.02.2017р., в тому числі у звязку із неявкою повноважних представників Сторін та невиконанням ними вимог ухвал суду по справі. Строк розгляду справи продовжено на 15 днів з причин та підстав, зазначених в ухвалі Господарського суду Львівської області по даній справі від 14.02.2017р.

Представникам Сторін по явці оголошено права та обовязки, визначені ст.ст.20, 22, 28, 38, 59 ГПК України. Крім того, в ухвалах суду по даній справі, які скеровані чи оголошені Сторонам (підтвердженням чого є дані реєстрів вихідної кореспонденції Господарського суду Львівської області, наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень, а також письмові повідомлення про відкладення розгляду справи та про оголошення перерви в судових засіданнях) зазначено, що права та обовязки сторін визначені ст.ст.20, 22, 28, 38, 59 Господарського процесуального кодексу України.

Заяв про відвід судді не надходило.

Представник Позивача в судове засідання зявилась, позовні вимоги підтримала повністю з причин та підстав, зазначених у позовній заяві та письмових поясненях від 07.03.2017р. вх.№9282/17.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суду не повідомив, явка визнавалась обовязковою; був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. Впродовж розгляду справи представник Відповідача проти позову заперечив повністю з причин та підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву від 23.01.2017р. вх.№2546/17.

Крім того, впродовж розгляду справи представником Відповідача подано суду заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності від 23.01.2017р. вх.№2548/17;

Також, ухвалами Господарського суду Львівської області по даній справі від 24.01.2017р. та від 14.02.2017р. за результатами розгляду клопотань Сторін в порядку ст.38 ГПК України зобовязано Департамент екології та природних ресурсів Львівської обласної державної адміністрації (79000, м.Львів, вул.Стрийська, 98) надати суду письмові документи, матеріали та листування щодо отримання Публічним акціонерним товариством Дрогобицьке заводоуправління будівельних матеріалів (82100, Львівська область, м.Дрогобич, вул.Трускавецька, 73; ідентифікаційний код 00291109) дозволу на спеціальне водокористування, в тому числі листування з питань отримання дозволу у 2012 році та за період часу після 2012 року. Супровідним листом від 07.03.2017р. вх.№9137/17 Департаментом екології та природних ресурсів Львівської обласної державної адміністрації надано суду копії документів.

Суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.4-3 ГПК України, господарський суд створює Сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

На виконання зазначених вимог Кодексу, в ухвалі Господарського суду Львівської області про порушення провадження у справі, окрім подання відзиву на позовну заяву, Сторін зобовязувалось надати всі докази в обґрунтування правової позиції по суті спору.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 4-3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.38 (витребування доказів) ГПК України (якою, в тому числі, передбачені права сторін, про що зазначалось в кожній з ухвал господарського суду по даній справі), сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів; у разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази. Зі змісту наведеної статті вбачається, що протягом розгляду справи суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, і вправі витребовувати такі виключно за клопотання сторони або прокурора.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам процесу щодо обґрунтування їх правової позиції по суті спору та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до вимог ст.4-7 ГПК України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

В судовому засіданні суд оглянув оригінали документів, долучених до матеріалів справи.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд зазначає про можливість розгляду справи в порядку ст..75 ГПК України.

Крім того суд зазначає, що, з врахуванням вимог ч.ч.1, 3 ст.69 ГПК України, в суду відсутні правові підстави для подальшого відкладення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників Сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Актом №607/02/693 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, проведеної Позивачем у Відповідача у період з 15.05.2014-29.05.2014р. (далі Акт перевірки), встановлено наступне:

«Водопостачання підприємства здійснюється з свердловини, яка розташована на території підприємства і призначена для забезпечення господарсько-побутового водопостачання. Для питних потреб використовується бутильована вода. Для виробничих потреб вода не використовується. Скид господарсько - побутових стічних вод здійснюється у міську каналізацію КП «Дрогобичводоканал» відповідно до договору по наданню послуг на постачання води і водовідведення від 25.01.2012 року (договір пролонговується).

Забір води з свердловини здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування №Укр-1612/Льв. від 09.08.2012 року до 09.08.2015 року (попередній дозвіл за №Укр.-1612-09/Льв. терміном дії з 01.04.2009 року до 12.03.2012 року). У період з 12.03.2012р. по 09.08.2012р. дозвіл на спецводокористування був не чинний. Відповідно до представленої форми звітності 2тп (водгосп) та журналу первинного обліку використаної води ПОД-11 за цей період підприємством самовільно використано води 410 м3, що є порушенням ст. 48 Водного кодексу України….».

Відтак, Актом перевірки встановлено, що Відповідач у період з 12.03.2012 року по 09.08.2012 року здійснював спеціальне водокористування без дозволу на спеціальне водокористування. Позивач вказує, що за даний період Відповідачем самовільно видобуто 410м3 підземних прісних вод, що є порушенням ст..ст.44, 48, 49 Водного кодексу України, чим заподіяно державі збитки на суму 21209,30грн.

Відповідно до розрахунку розмірів збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного забору підземної прісної води з свердловини Відповідачем, проведеного на підставі Акту перевірки, «Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів», затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009р. №389 (із змінами та доповненнями), п.325.2 Податкового Кодексу України, форми держстатзвітності 2тп (водгосп) про водокористування Відповідача, журналу первинного обліку використання води з свердловини Відповідачем у 2012 році, розмір збитків складає 21209,30грн.

Позивачем скеровувалась претензія Відповідачу на суму 21209,30грн., яка залишена поза увагою.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державне управління в галузі охорони навколишнього природного середовища здійснюють Кабінет Міністрів України, ради та їх виконавчі і розпорядчі органи, а також спеціально уповноважені на те державні органи по охороні навколишнього природного середовища і використанню природних ресурсів та інші державні органи відповідно до законодавства України.

Згідно п.«а» ч.1 ст.202 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про охорону і раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів.

Відповідно до ч.2 ст.35 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державному контролю підлягають використання і охорона земель, надр, поверхневих і підземних вод.

Державна екологічна інспекція в Львівській області, відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію в Львівській області, затвердженого Наказом Мінприроди від 19.02.2007 року №55, є спеціальним підрозділом Мінприроди, який підзвітний та підконтрольний в частині здійснення державного контролю Державній екологічній інспекції України.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.13 Конституції України, ч.ч.1, 2 ст.148 Господарського кодексу України, ч.ч.1,3 ст.324 Цивільного кодексу України, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу є об'єктами права власності Українського народу; кожен громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності Українського народу виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», води підлягають державній охороні і регулюванню використання на території України.

Відповідно до ч.4 ст.148 Господарського кодексу України, правовий режим використання окремих видів природних ресурсів (вод) встановлюється законами.

Згідно ч.2 ст.2 Водного кодексу України, а також ст.2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», водні відносини в Україні регулюються Конституцією України, Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища», цим Кодексом, іншими законодавчими актами України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.42 Водного кодексу України, водокористувачами в Україні можуть бути підприємства; водокористувачі можуть бути первинними і вторинними; первинні водокористувачі - це ті, що мають власні водозабірні споруди і відповідне обладнання для забору води; вторинні водокористувачі (абоненти) - це ті, що не мають власних водозабірних споруд і отримують воду з водозабірних споруд первинних водокористувачів та скидають стічні води в їх системи на умовах, що встановлюються між ними.

Крім того, згідно ч.1 ст.149 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.48 Водного кодексу України, спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів; спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Згідно ст.151 Господарського кодексу України, суб'єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах); порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Відповідно до п.9 ст.44 Водного кодексу України (в редакціях, чинних як на момент вчинення правопорушення Відповідачем, так і на момент подання позову), водокористувачі зобовязані здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Частиною 1 ст.50 Водного кодексу України (в редакціях, чинних як на момент вчинення правопорушення Відповідачем, так і на момент подання позову), встановлено, що строки спеціального водокористування встановлюються органами, які видали дозвіл на спеціальне водокористування.

Згідно п.п.7, 14 ч.1 ст.44 Водного кодексу України, водокористувачі зобовязані здійснювати облік забору та використання вод, а також подавати відповідним органам звіти в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законодавчими актами, виконувати інші обов'язки щодо використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів згідно з законодавством.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 25 Водного кодексу України, державний облік та аналіз стану водокористування здійснюються шляхом подання водокористувачами звітів про водокористування; організація ведення державного обліку водокористування здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 9 ст.49 Водного кодексу України, спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу; порядок погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування затверджується Кабінетом Міністрів України.

Розрахунок збитків проведено у відповідності до «Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів», затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009р. №389 (із змінами та доповненнями).

Таким чином, Відповідач, використовуючи підземні води для господарської діяльності, був зобовязаний отримати від уповноваженого державою органу спеціальний дозвіл на водокористування (дозвіл на спецводокористування). Наведене вбачається, в тому числі, і з системного аналізу приписів глави 11 (спеціальне водокористування для задоволення питних і господарсько-побутових потреб населення), глави 13 (особливості спеціального водокористування та користування водними обєктами для потреб галузей економіки) Водного кодексу України.

Згідно ч.1 ст.111 Водного кодексу України, підприємства зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Відповідно до ч.1, п. «з» ч.2, ч.4 ст.68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України цивільну відповідальність; відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів; підприємства зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Згідно ч.1 ст.69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву від 23.01.2017р. вх.№2546/17 проти позову заперечує та просить відмовити з наступних підстав: 1) згідно ст.56 Водного кодексу України, припинення права спеціального водокористування здійснюється за рішенням органу, що видав спеціальний дозвіл у випадку, передбаченому п.2 ст.55 цього Кодексу, такого ж рішення не було; 2) при розрахунку розміру збитків Позивачем використано ставку збору за спеціальне водокористування підземних вод, яка встановлювалась статтею 325.2 Податкового кодексу України станом на дату здійснення перевірки, що становила 51,73грн. за 100 кубометрів, однак, у 2012 році ставка збору за спеціальне водокористування підземних вод становила для Львівської області 43,54грн. за 100 кубометрів, відтак, розрахунок невірний.

З приводу доводів Відповідача щодо неприпинення у нього права здійснення спецводокористування після закінчення строку дії спеціального дозволу суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище, частиною 1 ст.50 Водного кодексу України (в редакціях, чинних як на момент вчинення правопорушення Відповідачем, так і на момент подання позову), встановлено, що строки спеціального водокористування встановлюються органами, які видали дозвіл на спеціальне водокористування.

Згідно п.2 ч.1 ст.55 ГПК України, право юридичних та фізичних осіб на спеціальне водокористування припиняється у разі закінчення строку спеціального водокористування.

Відповідно ч.ч. 1, 3 ст. 110, ч.1 ст.111 Водного кодексу України, які кореспондуються зі ст.ст. 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, зокрема, винні у недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування. Підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, зокрема, у разі самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)) врегульований Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 за №389.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування деліктної відповідальності необхідною є наявність усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка особи; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина завдавача шкоди. Причому в деліктних правовідносинах на позивача покладається обов'язок з доведення наявності шкоди, протиправності поведінки заподіювача шкоди, а також причинного зв'язку між такою протиправною поведінкою та шкодою. Водночас на заподіювача шкоди покладається обов'язок щодо доведення відсутності його вини у заподіянні цієї шкоди.

З аналізу наведених вище правових норм, що регулюють порядок спеціального водокористування, вбачається, що закінчення строку дії дозволу на спеціальне водокористування за відсутності рішення органу, що його видав, про припинення права відповідача на спеціальне водокористування не позбавляє останнього можливості продовжити строк такого водокористування у встановленому законом порядку. Водночас дії відповідача з використання вод після закінчення строку дії дозволу на спеціальне водокористування без його продовження, хоч і за відсутності рішення компетентного органу про припинення спеціального водокористування, вважаються самовільним водокористуванням.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 29.04.2013р. у справі №13/333-38/463-2012, від 25.02.2014р.у справі №914/2308/13, від 12.08.2015р. у справі №911/5215/14.

При цьому суд також зазначає, що процедуру погодження та видачі юридичним та фізичним особам дозволів на спеціальне водокористування визначає Порядок погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 р. №321.

Так, п.3 Порядку погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування визначено, що видача дозволу на спеціальне водокористування здійснюється за клопотанням водокористувача з обґрунтуванням потреби у воді, погодженим з державними органами водного господарства - в разі використання поверхневих вод, державними органами геології - в разі використання підземних вод та державними органами охорони здоров'я - в разі використання водних об'єктів, віднесених до категорії лікувальних.

Клопотання водокористувачів розглядаються у місячний термін. У разі відмови у погодженні клопотання або у видачі дозволу водокористувачу надається відповідь з обгрунтуванням причини відмови (п. 4 Порядку).

З матеріалів, наданих Департаментом екології та природних ресурсів Львівської обласної державної адміністрації листом від 07.03.2017р. за вх.№9137,17 вбачається, що заяву з усуненими повністю зауваженнями, на підставі якої Відповідачу було видано дозвіл на спеціальне водокористування №Укр-1612/Льв. від 09.08.2012р. з терміном дії з 09.08.2012р. до 09.08.2015р., Відповідачем подано до Державного управління охорони навколишнього природного середовища через «Управління «Дозвільний офіс» Львівської міської ради 08.08.2012р. (вх.№5-9453).

Відтак, при видачі дозволу на спеціальне водокористування №Укр-1612/Льв. від 09.08.2012р. було дотримано вимоги законодавства щодо термінів розгляду клопотань про видачу дозволів на спеціальне водокористування.

Щодо доводів Відповідача про те, що при розрахунку розміру збитків Позивачем використано ставку збору за спеціальне водокористування підземних вод, яка встановлювалась статтею 325.2 Податкового кодексу України станом на дату здійснення перевірки, що становила 51,73грн. за 100 кубометрів, однак, у 2012 році ставка збору за спеціальне водокористування підземних вод становила для Львівської області 43,54грн. за 100 кубометрів, відтак, розрахунок невірний, суд зазначає наступне.

Як встановлено вище судом, розрахунок збитків проведено у відповідності до «Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів», затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009р. №389 (із змінами та доповненнями в редакції, чинній на момент проведення перевірки та нарахування збитків) (далі по тексту Методика).

Використана у встановленій Методикою формулі розрахунку розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)) величина Тар це розмір, грн/100 м 3, аналогічний ставці збору за спеціальне використання води, встановленої статтею 325 Податкового кодексу України на дату виявлення порушення (для морської води - розмір, грн/100 м 3, аналогічний ставці збору за спеціальне використання поверхневих вод для показника "Інші водні об'єкти", встановленої статтею 325 Податкового кодексу України на дату виявлення порушення).

Статтею 325.2 Податкового кодексу України (Ставки збору за спеціальне використання підземних вод) (у редакції, станом на дату виявлення порушення) для Львівської області ставка збору, гривень за 100 куб. метрів, встановлена в розмірі 51,73грн.

Відтак, при проведенні розрахунку розміру збитків Позивачем використано вірну ставку збору за спеціальне використання підземних вод.

Окрім того, Відповідачем 23.01.2017р. подано клопотання (вх.№2548/17), у якому просить суд застосувати до правовідносин між Сторонами наслідки пропущення строку позовної давності та відмовити Позивачу в задоволенні позову з цих підстав, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на стягненні збитків за період з 12.03.2012 року по 09.08.2012 року, а з позовом Позивач звернувся 26.12.2016р., то Позивачем пропущено трирічний строк позовної давності.

Щодо вказаного клопотання суд зазначає, що згідно статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Приписами статті 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно частин другої - четвертої статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається із відмітки уповноваженої особи суду про отримання позовних матеріалів, позовну заяву Позивачем подано до Господарського суду Львівської області 26.12.2016 року.

Оглянувши вказане клопотання, заслухавши пояснення представників Сторін суд дійшов висновків про необхідність його відхилення, оскільки Позивач дізнався про порушення прав держави з Акту планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства Відповідачем від 15.05.2014-29.05.2014р. №607/02/693 саме 15.05.2014 року, і, в силу приписів ч.1 ст.261 ЦК України, саме з цієї дати розпочався перебіг строку позовної давності за вимогою про стягнення вказаних збитків.

Відтак, строк позовної давності за зверненням до суду із даними вимогами триває з 15.05.2014 року до 15.05.2017 року і Позивачем його не пропущено, відтак, в суду відсутні правові підстави для задоволення клопотання Відповідача та застосування строків позовної давності.

З врахуванням доводів мотивувальної частини рішення, використання Відповідачем добутих підземних вод для господарської діяльності, встановлення обсягу таких вод та вартості збитків, завданих державі у звязку із видобуванням Відповідачем підземних вод без спеціального дозволу суд дійшов висновків про те, що позовні вимоги Позивача є підставними та обґрунтованими, підлягають до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.4-7 Господарського процесуального кодексу України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Принцип об'єктивної істини, тобто відповідності висновків, викладених у судовому акті, дійсним обставинам справи реалізується також положеннями ст.43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

07.03.2017 року у відповідності до вимог ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення, про що зазначено в протоколі судового засідання. Повний текст рішення виготовлений та підписаний 13.03.2017р.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати слід покласти на Відповідача та стягнути з Відповідача на користь Позивача 1378грн. судового збору.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ч.ч.1, 2 ст.13, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, ст.ст. 4-7, 33, 34, 43, 49, ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України, ч.ч.1,2 ст.11 Закону України «Про судоустрій України», ч.ч.1,2,4 ст.148, ч.1 ст.149, ст.151 Господарського кодексу України, ч.ч.1, 3 ст.324 Цивільного кодексу України, ст.ст.2, 25, 42, 44, 48, 49, 55, 111, 155 Водного кодексу України, ст.ст.2, 5, 16, 20, 35, 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», Положенням про Державну екологічну інспекцію в Львівській області, затвердженого Наказом Мінприроди від 19.02.2007 року №55, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дрогобицьке заводоуправління будівельних матеріалів» (82100, Львівська обл., м.Дрогобич, вул.Трускавецька, 73, ідентифікаційний код 00291109) на користь держави в особі Державної екологічної інспекції у Львівській області збитки в розмірі 21209,30грн. на спеціальний рахунок Гаївської сільської ради, в рахунок відшкодування збитків заподіяних державі, внаслідок порушень вимог природоохоронного законодавства, зарахувавши кошти на аналітичний рахунок, відкритий в Головному управлінні Державного казначейства України у Львівській області за балансовим рахунком 3311 «Кошти які підлягають розподілу між Державним і місцевими бюджетами» Плану розрахунків в розрізі кодів класифікації доходів бюджету та територій» зарахувавши 50% стягнутої суми в розмірі 10604,65грн., до спеціального фонду місцевого бюджету Дрогобицької міської ради (р/р 0014. банк УК у Дрогобицькому районі Львівської області. ЄДРГІОУ 38007496. МФО 825014. код платежу 24062100); 20% стягнутої суми в розмірі 4241,86грн., до спеціального Фонду обласного бюджету Львівської області; 30% стягнутої суми в 6362,79грн. до спеціального фонду Державного бюджету України

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дрогобицьке заводоуправління будівельних матеріалів» (82100, Львівська обл., м.Дрогобич, вул.Трускавецька, 73, ідентифікаційний код 00291109) на користь Державної екологічної інспекції у Львівській області (79026, Львівська область, м.Львів, вул.Стрийська, буд.98; ідентифікаційний код 38057086) 1378грн. судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному та касаційному порядку.

Суддя Фартушок Т. Б.