КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2017 р. Справа№ 910/21805/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

За участю представників:

від позивача: Глущенко Г.С. - за дов.

від відповідачів: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Львівської міської ради

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.11.2016

у справі №910/21805/16 (суддя Балац С.В.)

за позовом Львівської міської ради

до 1) Львівської обласної ради;

2) Львівської обласної державної адміністрації;

3) Приватного акціонерного товариства «Авіас Плюс»

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Львівська міська рада (далі, позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Львівської обласної ради (далі, відповідач-1), Львівської обласної державної адміністрації (далі, відповідач-2), Приватного акціонерного товариства «Авіас Плюс» (далі, відповідач-3) про:

1) визнання недійсним рішення Львівської обласної ради від 28.12.2000 №408 «Про попереднє погодження місця розташування об'єктів будівництва в частині погодження продажу та уповноваження Львівської обласної державної адміністрації на здійснення продажу земельної ділянки на вул. Янева-Володимира Великого у м. Львові площею 0,15 га;

2) визнання недійним розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації від 05.02.2001 №95 «Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення для будівництва АЗС у м. Львові» в частині продажу земельної ділянки на вул. Янева-Володимира Великого у м. Львові площею 0,15 га;

3) визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між Львівською обласною державною адміністрацією та Закритим акціонерним товариством «Авіас Плюс» від 08.02.2001, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дякович М.М., зареєстровний в реєстрі за № 33;

4) визнання недійсним державного акту на право власності на землю серія ЛВ №028640, виданий 13.04.2001 Львівською обласною державною адміністрацією Закритому акціонерному товариству «Авіас Плюс»;

5) визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Авіас Плюс» та Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» від 19.03.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2016 у справі №910/21805/16 позовну заяву Львівської міської ради та додані до неї документи повернуто заявнику без розгляду на підставі пункту 5 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала суду мотивована тим, що заявлені позивачем вимоги про визнання недійсними вищезазначених договору купівлі-продажу земельної ділянки та договору оренди земельної ділянки не можуть бути об'єднані в одній позовній заяві, враховуючи той факт, що при їх розгляді суд повинен давати оцінку обставинам, які відбулися при виконанні (або не виконанні) кожного з договорів, сумісний розгляд заявлених вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору, оскільки для встановлення всіх обставин справи суд повинен буде дослідити всі обставини за кожним договором з метою визначення підстав для визнання їх недійсними.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає поверненню на підставі пункту 5 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з тим, що порушено правила поєднання вимог чи об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Не погодившись із прийнятою ухвалою, Львівська міська рада звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.11.2016 у справі №910/21805/16 скасувати, а справу передати на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи та неправильно застосував норми процесуального права, у зв'язку з чим зазначена ухвала підлягає скасуванню.

Скаржник наголошує на тому, що позивачем правомірно об'єднано кілька вимог, які зв'язані між собою підставою виникнення та стосуються однієї земельної ділянки на вул. Янева - Володимира Великого у м. Львові площею 0,15 га.

Водночас, апелянт зазначає, що місцевим господарським судом у своїй ухвалі не було зазначено, в чому полягає неоднорідність заявлених позовних вимог, а також яким чином сумісний розгляд такого позову буде перешкоджати з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору. Також, місцевим господарським судом не оцінено обставин щодо пов'язаності підстав виникнення заявлених вимог, хоча зі змісту позовної заяви вбачається, що загальною підставою позову є прийняття оскаржених рішень Львівської обласної ради та Львівської обласної держадміністрації, що передували укладенню спірних договорів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Львівської міської ради було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Куксов В.В., Отрюх Б.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.02.2017 апеляційну скаргу Львівської міської ради було прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 02.03.2017.

У зв'язку із перебуванням судді Куксова В.В. у відпустці, розпорядженням начальника відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2017 №09-52/746/17 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів апеляційну скаргу Львівської міської ради передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2017 у справі №910/21805/16 апеляційну скаргу Львівської міської ради прийнято до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І., розгляд справи вирішено здійснювати у судовому засіданні, призначеному на 02.03.2017.

Представник позивача надав суду у судовому засіданні оригінал позовної заяви з додатками, які колегією суддів були оглянуті та долучені до матеріалів справи.

У судове засідання, призначене на 02.03.2017, представники відповідачів не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення відповідачів про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштових відправлень, а також витяг з сайту Укрпошти щодо відстеження пересилання поштових відправлень, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідачів.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені ним у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити на розгляд до суду першої інстанції.

Суд, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, заслухавши пояснення представника позивача, дійшов висновку щодо необхідності скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 29.11.2016 у даній справі та задоволення апеляційної скарги Львівської міської ради з огляду на наступне.

На розгляд Господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Львівської міської ради до Львівської обласної ради, Львівської обласної державної адміністрації, Приватного акціонерного товариства «Авіас Плюс» про:

1) визнання недійсним рішення Львівської обласної ради від 28.12.2000 №408 «Про попереднє погодження місця розташування об'єктів будівництва в частині погодження продажу та уповноваження Львівської обласної державної адміністрації на здійснення продажу земельної ділянки на вул. Янева-Володимира Великого у м. Львові площею 0,15 га;

2) визнання недійним розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації від 05.02.2001 №95 «Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення для будівництва АЗС у м. Львові» в частині продажу земельної ділянки на вул. Янева-Володимира Великого у м. Львові площею 0,15 га;

3) визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між Львівською обласною державною адміністрацією та Закритим акціонерним товариством «Авіас Плюс» від 08.02.2001, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дякович М.М., зареєстровний в реєстрі за № 33;

4) визнання недійсним державного акту на право власності на землю серія ЛВ №028640, виданий 13.04.2001 Львівською обласною державною адміністрацією Закритому акціонерному товариству «Авіас Плюс»;

5) визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Авіас Плюс» та Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» від 19.03.2015.

Згідно пункту 5 статті 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву та додані до неї документи без розгляду, якщо порушено правила поєднання вимог або об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Так, повертаючи позовну заяву, в обґрунтування оскарженої ухвали, суд першої інстанції зазначив, що вимоги про визнання недійсними вищезазначених договору купівлі-продажу земельної ділянки та договору оренди земельної ділянки не можуть бути об'єднані в одній позовній заяві, враховуючи той факт, що при їх розгляді суд повинен давати оцінку обставинам, які відбулися при виконанні (або не виконанні) кожного з договорів, сумісний розгляд заявлених вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору, оскільки для встановлення всіх обставин справи суд повинен буде дослідити всі обставини за кожним договором з метою визначення підстав для визнання їх недійсними.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, Львівська міська рада посилається на те, що набуття прав на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :07:005:0027, цільове призначення - для будівництва АЗС, яка знаходиться у м. Львові на вул. Янева - Володимира Великого Приватним акціонерним товариством «Авіас Плюс» та Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» відбулось незаконно.

На підтвердження даних обставин позивач зазначає, що 28 грудня 2000 року Львівська обласна рада прийняла Рішення №408 «Про попереднє погодження місця розташування об'єктів будівництва» (далі, Рішення), яким погодила перелік земельних ділянок несільськогосподарського призначення під розміщення АЗС для продажу у власність згідно з додатком. У цьому додатку до Рішення серед вищевказаних земельних ділянок було визначено земельну ділянку на вул. Янева - Володимира Великого у м. Львові площею 0,15 га (пункт 28 переліку). Крім того, згідно пункту 2 Рішення Львівська обласна рада доручила Львівській обласній державній адміністрації здійснити прямий продаж згаданих у додатку земельних ділянок.

Як зазначає позивач, у Львівської обласної ради не було жодних правових підстав та компетенції приймати Рішення щодо погодження продажу та уповноваження відповідача-2 на здійснення продажу земельної ділянки на вул. Янева - Володимира Великого у м. Львові. Земельна ділянка знаходилась у межах міста Львова, а тому Львівська обласна рада не мала повноважень здійснювати попереднє погодження земельної ділянки під розташування АЗС.

05 лютого 2001 року Головою Львівської обласної державної адміністрації було видано Розпорядження №95 «Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення для будівництва АЗС у м. Львові» (далі, Розпорядження), яким було передбачено продаж вищевказаної земельної ділянки на вул. Янева - Володимира Великого у м. Львові площею 0,15 га.

Позивач стверджує, що у Голови Львівської обласної державної адміністрації не було компетенції видавати Розпорядження щодо продажу земельної ділянки на вул. Янева - Володимира Великого у м. Львові, оскільки відповідач-2, як орган державної виконавчої влади, не був суб'єктом права державної власності на землю. Земельна ділянка належала до земель, що знаходяться в межах м. Львова, була комунальною власністю й розпоряджатися нею могла виключно територіальна громада м. Львова в особі її представницького органу - Львівської міської ради. У свою чергу, Львівська міська рада не приймала жодних рішень щодо делегування своїх повноважень з продажу земельної ділянки відповідачу-2.

Таким чином, на думку позивача, Рішення та Розпорядження є недійсними, оскільки були видані з грубим порушенням вимог як земельного законодавства, так і законодавства, яке регулювало діяльність місцевих державних адміністрацій.

08 лютого 2001 року Львівською обласною державною адміністрацією (далі, продавець) із Закритим акціонерним товариством «Авіас Плюс» (далі, покупець) було укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,15 га на вул. Янева - Володимира Великого у м. Львові, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дякович М.М., зареєстрований в реєстрі під №33 (далі, Договір купівлі-продажу). Згідно з пунктом 13.4 Договору купівлі-продажу «Договір після нотаріального посвідчення та реєстрації у Львівському обласному управлінні земельних ресурсів і документ про сплату вартості землі є підставою для відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта на право власності на землю».

Як на підставу для визнання недійсним зазначеного договору купівлі-продажу позивач посилається на ту обставину, що оскільки спірна земельна ділянка перебувала у комунальній власності, то у відповідача-2 не було повноважень розпоряджатися нею та укладати Договір купівлі-продажу. Такий договір була вправі укладати лише Львівська міська рада. Крім того, Договір купівлі-продажу укладений з порушенням містобудівного законодавства, а саме з невідповідністю визначеного в Договорі купівлі-продажу цільового призначення земельної ділянки містобудівній документації. Отже, як зазначає позивач, Договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки є недійсним, оскільки укладений всупереч вимогам законодавства, з порушенням порядку придбання земельної ділянки відповідачем-3, а його умови суперечать положенням чинного на момент його укладення законодавства.

13 квітня 2001 року Львівською обласною державною адміністрацією на підставі Розпорядження Голови Львівської обласної державної адміністрації від 05 лютого 2001 року №95 та на виконання положень Договору купівлі-продажу було видано Закритому акціонерному товариству «Авіас Плюс» (відповідачу-3) Державний акт на право власності на землю серія ЛВ №028640 щодо земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер :07:005:0027, цільове призначення - для будівництва АЗС, яка знаходиться у м. Львові на вул. Янева - Володимира Великого. Цей Державний акт зареєстровано Львівським обласним управлінням земельних ресурсів в книзі записів державної реєстрації державних актів на право власності на землю за №9 кн.5-2 (далі, Державний акт).

Позивач зазначає, що видання Державного акта на підставі незаконних Розпорядження та Договору купівлі-продажу є неправомірним, а тому Державний акт також має бути визнаний недійсним.

19 березня 2015 року Приватне акціонерне товариство «Авіас Плюс» уклало Договір оренди земельної ділянки з Публічним акціонерним товариством «Укрнафта», за яким відповідач-3 передав в оренду земельну ділянку Публічному акціонерному товариству «Укрнафта».

Зазначаючи про недійсність спірного Договору купівлі-продажу позивач наголошує на наступному.

Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України лише власник вправі володіти, користуватися та розпоряджатися майном, у тому числі земельною ділянкою, на свій розсуд. Згідно частини 4 статті 124 Земельного кодексу України, статті 4 Закону України «Про оренду землі» передача земельної ділянки в оренду здійснюється її власником. Оскільки, зважаючи на вищенаведене, право власності відповідача-3 посвідчується Державним актом, що підлягає визнанню недійсним, відповідач-3 не є власником спірної земельної ділянки та не має права розпоряджатися нею, в тому числі передавати її в оренду.

Відтак, оскільки відповідач-3 не є власником спірної земельної ділянки, у нього відсутні повноваження на укладення договору оренди, відповідно, такий договір оренди є недійсним.

Статтею 58 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Суддя має право об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, в одну справу, про що зазначається в ухвалі про порушення справи або в рішенні. За клопотанням сторін або з власної ініціативи суд об'єднує кілька вимог, що випливають з корпоративних відносин і пов'язані між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог. Під вимогою у даній статті розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою спосіб захисту порушеного права.

Підставою позову є фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача про захист права чи законного інтересу. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються.

Таким чином, позивач наділений правом об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, тобто кілька способів захисту порушеного права. Дозволяється об'єднувати вимоги, які пов'язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Дослідивши зміст заявлених позовних вимог, колегія суддів зазначає, що вони пов'язані між собою підставою виникнення, стосуються однієї земельної ділянки на вул. Янева - Володимира Великого у м. Львові площею 0,15 га, а позовна вимога про визнання недійсним Договору оренди обґрунтована недійсністю Рішення, Розпорядження, Договору купівлі-продажу та Державного акту та є похідною від них, а відтак, зазначені вимоги об'єднані та заявлені позивачем в межах однієї справи правомірно.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що сумісний розгляд позовних вимог у даній справі, які пов'язані між собою підставами виникнення, не перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно повернув Львівській міській раді позовну заяву та додані до неї документи без розгляду з посиланням на пункт 5 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до частини 7 статті 106 Господарського процесуального кодексу України у випадку скасування апеляційною інстанцією, зокрема, ухвали про повернення позовної заяви, справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Пунктом 4.8. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 №7 визначено, що у випадку, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 Господарського процесуального кодексу України з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Львівської міської ради обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду міста Києва 29.11.2016 у справі №910/21805/16 підлягає скасуванню, а справа направленню на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.11.2016 у справі №910/21805/16 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.11.2016 у справі №910/21805/16 скасувати.

Справу №910/21805/16 направити на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Матеріали справи №910/21805/16 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко