ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2017 р.Справа № 916/3090/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Мишкіної М.А.,

суддів Будішевської Л.О., Таран С.В.

при секретарі судового засідання Станковій І.М.

за участю представників сторін:

від ДП «АМПУ» в особі Одеської філії ДП «АМПУ» - ОСОБА_1 за довіреністю;

від ТОВ «Яхт клуб «Одеса-2009» - ОСОБА_2 за довіреністю

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

на ухвалу господарського суду Одеської області від 11 січня 2017 року про зупинення провадження

у справі №916/3090/16

за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Яхт клуб «Одеса-2009»

про стягнення 153311,78грн.,-

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 09.03.17р. згідно ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

15.11.2016р. Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (надалі позивач, ДП «АМПУ» в особі Одеської філії ДП «АМПУ», Порт) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Яхт клуб «Одеса-2009» (надалі відповідач, ТОВ «Яхт клуб «Одеса-2009») з позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за договором №КД-7786 від 01.09.2005р. у розмірі 148398,36грн., пеню у розмірі 446212грн. та 3% річних у розмірі 451,30грн., що в сумі становить 153311,78грн.

В обґрунтування позовних вимог Порт зазначив, що 01.09.2005р. між ДП «АМПУ» (Орендодавець) та ТОВ «Яхт-клуб «Одеса-2009» укладено договір оренди рухомого майна №КД-7786, відповідно до умов якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування майно, що числиться на балансі Орендодавця (до якого в подальшому вносились зміни додатковими угодами, зокрема, додатковою угодою №УД-4761/3 від 01.07.2010р.). Згідно з п.3.1 Договору орендна плата становить за базовий місяць оренди (липень 2009р.) -20829,48грн. (без ПДВ). 29.09.2014р. сторонами укладено додаткову угоду №КД-7786/7 про розірвання Договору №КД-7786 від 01.09.2005р., яку рішенням господарського суду Одеської області від 20.07.2015р. у справі № 916/1878/15 визнано недійсною. На виконання даного рішення між ДП «АМПУ» та ТОВ «Яхт-клуб «Одеса-2009» підписано акт прийому-передачі майна в оренду від 28.03.2016р., - отже з 28.03.2016р. у відповідача виникло зобов'язання щодо сплати орендної плати за Договором. Проте всупереч приписам ч.2 ст.11 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» відповідачем не було зроблено оцінку обєкту оренди, у звязку із чим позивач, при нарахуванні розміру орендної плати керувався попередньою оцінку обєкту оренди. У звязку з несплатою відповідачем орендної плати за ним утворилась заборгованість з такої плати за серпень-вересень 2016 року у розмірі 148398,36грн., на які позивачем нараховано пеню 4462,12грн. та 3% річних 451,30грн.

З посиланням на норми ст.ст.11,15, 16, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 625, 626, 629 ЦК України, ст.ст.173, 174, 193, 230,231,232 ГК України ДП «АМПУ» в особі Одеської філії ДП «АМПУ» просило суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.11.2016р. порушено провадження у справі та прийнято позовну заяву ДП «АМПУ» в особі Одеської філії ДП «АМПУ» до розгляду.

11.01.2017р. ТОВ «Яхтклуб «Одеса-2009» подало суду першої інстанції клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі №916/3628/16.

В обґрунтування клопотання відповідач зазначив, що в провадженні господарського суду Одеської області знаходиться справа № 916/3628/16 за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Яхт клуб «Одеса-2009» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ДП «АМПУ» в особі Одеської філії ДП «АМПУ» про визнання недійсними: угоди від 01.09.2009р. до договору оренди державного майна №КД-7786 від 01.09.2005р., додатку №1 до додаткової угоди №КД-7786/3 від 01.09.2009р. до договору оренди державного майна №КД-7786 від 01.09.2005р., додаткової угоди від 01.07.2010р. до договору оренди державного майна №КД-7786 від 01.09.2005р, додатку №1 до додаткової угоди №КД-7786/3 від 01.07.2010р. до договору оренди державного майна №КД-7786 від 01.09.2005р., додаткової угоди від 01.07.2010р. до договору оренди державного майна №КД-4761 від 26.12.2003р. та додатку №1 до додаткової угоди №КД-4761/3 від 01.07.2010р. до договору оренди державного майна № КД-4761/3 від 26.12.2003р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.01.2017р. (суддя Мостепаненко Ю.І.) клопотання ТОВ «Яхт клуб «Одеса-2009» про зупинення провадження у справі задоволено; провадження у справі №916/3090/17 зупинено; зобовязано сторін повідомити господарський суд Одеської області про результати розгляду господарським судом Одеської області справи №916/3628/16.

Ухвала суду вмотивована посиланням на норми ч.1 ст.79 ГПК України; розяснення, які містяться у п.3.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», та обґрунтована тим, що з урахуванням того, що в межах справи № 916/3628/16, що розглядається господарським судом Одеської області, встановлюються обставини, які впливатимуть на оцінку доказів у справі №916/3090/16, справи повязані між собою, а тому всебічний, повний і обєктивний розгляд справи №916/3090/16 неможливо здійснити до остаточного розгляду господарським судом Одеської області справи № 916/3628/16. Отже клопотання відповідача про зупинення провадження по справі підлягає задоволенню, а провадження по справі №916/3090/16 зупиненню - в порядку ч.1 ст.79 ГПК України до вирішення господарським судом Одеської області пов'язаної з нею справи №916/3628/16.

Не погодившись з ухвалою господарського суду першої інстанції, ДП «АМПУ» в особі Одеської філії ДП «АМПУ» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржену ухвалу і направити справу до місцевого господарського суду для продовження розгляду по суті.

В обґрунтування апеляційної скарги Порт зазначає, що оскаржена ухвала прийнята з недотриманням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, у звязку із чим ухвала підлягає скасуванню з таких підстав:

- суд дійшов помилкового висновку про те, що обставини, які можуть бути встановлені за результатами розгляду справи №916/3628/16, вплинуть на оцінку доказів у справі №916/3090/16, у зв'язку з чим всебічний, повний та об'єктивний розгляд справи №916/3090/16 неможливо здійснити до остаточного розгляду господарським судом Одеської області справи №916/3628/16;

- суд не проаналізував предмет спору у вищенаведених справах та не зазначив жодних обставин, які б давали змогу дійти висновку про те, що наявність спору у справі №916/3628/16 виключає можливість самостійно здійснити всебічний, повний та об'єктивний розгляд справи №916/3090/16;

- суд не врахував, що навіть у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ТОВ «Яхт-клуб «Одеса-2009», оспорюванні додаткові угоди та додатки до них можуть бути припинені лише на майбутнє (п.2.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суд України №11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»)та, відповідно, результат розгляду справи № 916/3628/16 не може вплинути на правовідносини, що виникли між Портом та відповідачем до його прийняття, зокрема, на розрахунок розміру заборгованості відповідача за договором оренди державного рухомого майна №КД-7786 від 01.09.2005р. за період з серпня 2016 до вересня 2016р. Таким чином, суд безпідставно зупинивши провадження, позбавив Порт можливості відновити свої порушені права та стягнути заборгованість з відповідача вже сьогодні, як то передбачено ч.ч.1,2 ст.69 ГПК України.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 09.02.2017р. апеляційну скаргу ДП «АМПУ» в особі Одеської філії ДП «АМПУ» прийнято до провадження та призначено її до розгляду.

В засіданні апеляційного господарського суду представник скаржника підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав законності та обґрунтованості оскаржуваної ухвали.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Згідно із ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ч.5 ст.106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Зупиняючи провадження у справі №916/3090/16 до розгляду господарським судом Одеської області справи №916/3628/16, місцевий господарський суд виходив з того, що справи повязані між собою, а тому всебічний, повний і обєктивний розгляд справи №916/3090/16 неможливо здійснити до остаточного розгляду господарським судом Одеської області справи № 916/3628/16.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду виходячи з наступного.

Згідно із ч.1 ст.79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Відповідно до розяснень, які містяться у абз.1-4 п.3.16. Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» статтею 79 ГПК встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним. Зокрема, відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини друга - четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин. Іншим судом, про який йдеться у частині першій статті 79 ГПК, є будь-який орган, що входить до складу судової системи України згідно з статтею 3 та частиною другою статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"; іншим судом може вважатися й інший склад суду (одноособовий чи колегіальний) в тому ж самому судовому органі, в якому працює суддя (судді), що вирішує (вирішують) питання про зупинення провадження у справі.

Таким чином для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається даним судом із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи. Сама по собі взаємопов'язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду та прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ч.1, п.3 ч.2 ст.86 ГПК України якщо господарський спір не вирішується по суті (відкладення розгляду справи, зупинення, припинення провадження у справі, залишення позову без розгляду тощо), господарський суд виносить ухвалу. Ухвала господарського суду має містити, зокрема, мотиви винесення ухвали з посиланням на законодавство.

З матеріалів справи вбачається, що 01.09.2005р. між Державним підприємством «Одеський морський торговельний порт» (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Морський клуб ТФЦ» (наразі ТОВ «Яхт-клуб «Одеса-2009») (Орендар) був укладений договір оренди державного рухомого майна №КД-7786 (надалі Договір №КД-7786), відповідно до п.1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування майно, що знаходиться на балансі Орендодавця, а саме: заправну станцію (понтон 11) (інвентарний номер 061123), понтон №2 (інвентарний номер 061070), понтон №4 (інвентарний номер 061072), понтон №6 (інвентарний номер 061074), понтон №8 (інвентарний номер 061076), понтон №10 (інвентарний номер 061078), апарель (інвентарний номер 061124).

Згідно із пунктом 3.1 Договору №КД-7786 орендна плата за базовий (травень 2005р.) місяць оренди визначена у відповідності з Методикою, Звітом експертної оцінки і складає 4581,66грн.

Додатковою угодою №КД-7786/1 від 16.04.2007р. до договору оренди державного рухомого майна КД-7786 від 01.09.2005р. розмір орендної плати був встановлений у розмірі 8974,96грн. на місяць.

Додатковою угодою №КД-7786/3 від 01.09.2009р. до договору оренди державного рухомого майна КД-7786 від 01.09.2005р. розмір орендної плати був встановлений у розмірі 20829,48грн. на місяць, виходячи з орендної ставки 15%.

Додатковою угодою №КД-7786/5 від 01.07.2010р. до договору оренди державного рухомого майна КД-7786 від 01.09.2005р. розмір орендної плати був встановлений у розмірі 31307,69грн. на місяць, виходячи з орендної ставки 21%.

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Яхт-клуб «Одеса-2009» про визнання недійсними угоди від 01.09.2009р. до договору оренди державного майна №КД-7786 від 01.09.2005 р., додатку № 1 до додаткової угоди № КД-7786/3 від 01.09.2009р. до договору оренди державного майна № КД-7786 від 01.09.2005 р., додаткової угоди від 01.07.2010р. до договору оренди державного майна № КД-7786 від 01.09.2005, додатку № 1 до додаткової угоди № КД-7786/3 від 01.07.2010р. до договору оренди державного майна №КД-7786 від 01.09.2005 р., додаткової угоди від 01.07.2010 р. до договору оренди державного майна № КД-4761 від 26.12.2003 р. та додатку № 1 до додаткової угоди № КД-4761/3 від 01.07.2010 р. до договору оренди державного майна № КД-4761/3 від 26.12.2003р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.12.2016р. порушено провадження у справі №916/3628/16 та прийнято позовну заяву ОСОБА_3 до розгляду.

Отже у межах справи №916/3628/16 судом розглядається правомірність, зокрема, додаткової угоди №КД-7786/5 від 01.07.2010р. до договору оренди державного рухомого майна КД-7786 від 01.09.2005р., якою розмір орендної плати був встановлений у розмірі 31307,69грн. на місяць, виходячи з орендної ставки 21%.

В обґрунтування ж позовних вимог по справі №916/3090/16 ДП «АМПУ» в особі Одеської філії ДП «АМПУ» при здійсненні розрахунку заборгованості з орендної плати, посилається, крім іншого на додаткову угоду від 01.07.2010р. №КД-7786/5, якою розмір орендної плати встановлений 21%.

У разі задоволення позовних вимог ОСОБА_3 по справі №916/3628/16, при розрахунку заборгованості орендної сплати (яка є предметом спору по справі №916/3090/16) підлягатиме застосуванню орендна ставка 15%, визначена додатковою угодою №КД-7786/1 від 16.04.2007р. до договору оренди державного рухомого майна КД-7786 від 01.09.2005р., а не 21%, яка встановлена додатковою угодою №КД-7786/5 від 01.07.2010р.

За вищезазначених обставин місцевий господарський суд правомірно зазначив в оскаржуваній ухвалі про те, що всебічний, повний і обєктивний розгляд справи №916/3090/16 неможливо здійснити до остаточного розгляду господарським судом Одеської області справи № 916/3628/16.

Доводи апеляційної інстанції ДП «АМПУ» в особі Одеської філії ДП «АМПУ» колегія суддів відхиляє з огляду наступного.

Правові наслідки недійсності правочину та наслідки визнання господарського зобов'язання недійсним визначено ст.216 ЦК України та ст.208 ГК України відповідно. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави. У разі визнання недійсним зобов'язання з інших підстав кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за зобов'язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов'язання не передбачені законом.

Отже, чинне законодавство не передбачає визнання недійсним правочину на майбутнє. У майбутньому можуть бути припинені виключно права та обов'язки сторін за тим недійсним правочином, за яким ці права та обов'язки передбачалися на майбутнє. Тобто визнання недійсним договору та визнання недійсним зобов'язання не є тотожними поняттями, оскільки в силу прямої вказівки закону договір, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, а визнання недійсним зобов'язання за цим договором стосується наслідків недійсності такого договору.

Правові наслідки недійсності правочину та господарського зобов'язання регулюються спеціальними правовими нормами, ст.216 ЦК України та ст.208 ГК України відповідно, а тому до таких правовідносин загальні норми про виконання зобов'язання та про відповідальність за його порушення не застосовуються.

Вищезазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у постанові від 19.10.2016р. у справі №18/122-12/2.

Частиною 3 статті 207 ГК України визначено, що виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє. Разом з тим, у ч.2 ст.208 ГК України вказано, що у разі визнання недійсним зобов'язання з інших підстав кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за зобов'язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов'язання не передбачені законом.

Апелянт у своїй скарзі посилається, зокрема, на розяснення, які містяться у п.2.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суд України №11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» «Частиною третьою статті 207 ГК України передбачена і можливість припинення господарського зобов'язання лише на майбутнє. Отже, якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє. При цьому слід враховувати, що зобов'язання припиняються на майбутнє не на підставі відповідної вказівки в рішенні суду, а в силу закону, тому при визнанні недійсним правочину (господарського договору) зобов'язання його сторін припиняються на майбутнє з моменту набрання чинності рішення суду про визнання правочину (договору) недійсним, хоча б у судовому рішенні й не було зазначено про таке припинення».

Разом з цим, відповідно до п.2.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суд України №12 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» (який постановлений з метою надання розяснень щодо забезпечення правильного і однакового застосування господарськими судами норм законодавства у розгляді справ у спорах, пов'язаних з орендою (наймом) майна) з урахуванням змісту статті 236 ЦК України і частини третьої статті 207 ГК України зобов'язання за визнаним недійсним договором оренди припиняються на майбутнє. Таким чином, визнаючи договір оренди недійсним, господарський суд повинен серед іншого встановити обставини, пов'язані з виконанням договору, та визначити момент, з якого вважаються припиненими зобов'язання за цим договором.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у справі №916/3628/16 є, зокрема, додаткова угода від 01.07.2010р. про внесення змін до договору оренди державного майна №КД-7786 від 01.09.2005р. та додатку №1 до нього, а не сам договір оренди державного майна №КД-7786.

Додаткова угода від 01.07.2010р. до договору оренди державного майна №КД-7786 від 01.09.2005р. вносить зміни до вказаного договору лише в частині розрахунку та нарахування орендної плати.

Оскільки у справі № 916/3628/16 ставиться питання про відновлення попередньої ставки орендної плати шляхом визнання недійсною Додаткової угоди №КД-7786/5 від 01.07.2010рє, а не визнання недійсним Договору №КД-7786 від 01.09.2005р., то не йдеться про невиконання зобов'язання взагалі, а лише про зміну умов виконання зобов'язання за договором оренди № КД-7786 від 01.09.2005 року.

Колегія суддів зауважує, що недостатньо повна конкретизація судом першої інстанції обставин, які спричинили висновок про необхідність зупинення провадження у справі, не свідчить про незаконність оскаржуваної ухвали.

Інші доводи апеляційної скарги ДП «АМПУ» в особі Одеської філії ДП «АМПУ» не свідчать про неправильність висновків місцевого господарського суду та підставою для скасування ухвали слугувати не спроможні.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що дійшовши за наслідками розгляду клопотання відповідача про зупинення провадження по справі висновку про необхідність зупинення провадження у справі №916/3090/16 до вирішення господарським судом Одеської області пов'язаної з нею справи №916/3628/16, місцевий господарський суд в резолютивній частині ухвали від 11.01.2017р. не зазначив про те, що провадження у справі підлягає зупиненню до набрання законної сили судовим рішенням у справі №916/3628/16.

Отже ухвала господарського суду Одеської області від 11.01.2017р. підлягає зміні, шляхом доповнення п.2 висновків ухвали наступним словосполученням «…….до набрання законної сили судовим рішенням у справі №916/3628/16», на підставі ст.104 ГПК України, оскільки неправильне застосування норм процесуального права (ч.1 ст.79 ГПК України) спричинило неповноту висновку суду в ухвалі (пункт 2 резолютивної частини ухвали) стосовно зупинення провадження.

Таке порушення, в свою чергу, утворює процесуальну невизначеність щодо момента, з якого провадження у справі має бути поновленим згідно ч.3 ст.79 ГПК України, що викликає необхідність виправлення цієї помилки апеляційним господарським судом.

Керуючись ст.ст.99,101-103, 105, 106 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Одеської області від 11.01.2017р. у справі №916/3090/16 змінити, доповнивши п.2 висновків ухвали наступним словосполученням «…….до набрання законної сили судовим рішенням у справі №916/3628/16».

Постанова в порядку ст.105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 14.03.2017р.

Головуючий суддя Мишкіна М.А.

Суддя Будішевська Л.О.

Суддя Таран С.В.