РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2017 р. Справа № 906/1113/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Олексюк Г.Є.

суддів Гудак А.В.

суддів Філіпова Т.Л.

при секретарі судового засідання Вох- В.С.

розглянувши апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Житомирській області на рішення господарського суду Житомирської області від 12.01.17 р.

у справі № 906/1113/16 (суддя Тимошенко О. М. )

позивач ОСОБА_1 екологічна інспекція у Житомирській області (м.Житомир)

відповідач ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Корал" Довбиський фарфоровий завод"

про стягнення 1700988,88 грн.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3 ( представник, дов. у справі)

відповідача - не з'явився

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.Заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 12.01.2017 р. у справі № 906/1113/16 (суддя Тимошенко О.М.) відмовлено у позові Державної екологічної інспекції у Житомирській області до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Корал Довбиський фарфоровий завод про стягнення 1 700 988,88 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову Державної екологічної інспекції у Житомирській області, господарський суд Житомирської області керувався приписами ст. ст. 17,33 Закону України "Про відходи", ст.35 Закону України "Про охорону земель", ст.ст. 46, 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" та прийшов до висновку, що позов є підставним.

При цьому відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності, який відповідно до ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки

Акт обстеження орендованих відповідачем забруднених земельних ділянок, на підставі якого був здійснений розрахунок розміру шкоди, зумовленої засміченням відповідачем двох земельних ділянок,складений 04.09.13р. З дня складання Акту позивач мав право звернутися з даним позовом до суду.

Момент виявлення порушення є початком перебігу строку позовної давності у таких спорах, що кореспондується з положеннями ч.1 ст.261 ЦК України. 3-х річний строк позовної давності щодо вимоги позивача про стягнення 1 700 988,88 грн. за Актом обстеження від 04.09.2013 р. сплинув 04.09.2016 р.

Позивач звернувся з даним позовом до суду 15.11.2016 р., за межами трирічного строку позовної давності звернення до суду для захисту своїх порушених прав, тобто з пропуском строку позовної давності, що згідно заяви відповідача є підставою для відмови в позові.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ОСОБА_1 екологічна інспекція у Житомирській області звернулася до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій повідомляє, що рішення в частині застосування строку позовної давності прийнято із порушенням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначає, що ТОВ Корал Довбиський фарфоровий завод здійснює виробничу діяльність відповідно до: Код КВЕД 08.12 Добування піску, гравію, глин і каоліну; Код КВЕД 08.99 Добування інших корисних копалин та розроблення карєрів, н.в. і. у. (основний); Код КВЕД 23.41 Виробництво господарських і декоративних керамічних виробів; Код КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; Код КВЕД 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах.

На земельній ділянці для розробки Грузливецького родовища пегматитів, яка знаходиться на території Стрибізької сільської ради за межами села Грузливець, Червоноармійського району, Житомирської області загальною площею 2,0 га., в тому числі: карєр 1,4 га. та відвали 0,6 га., користувачем якої є ТОВ Корал Довбиський фарфоровий завод, виявлено факт розміщення відходів у вигляді глини зіпсованої, забрудненої із вмістом бою плиток керамічних глазурованих та відходів у вигляді поліетиленової плівки та пластмасової тари площами 2825, 1 кв. м. та 992, 2 кв. м., що підтверджує той факт, що засмічення здійснювалося саме відповідачем.

Крім того, скаржник повідомляє, що по теперішній час в судовому порядку дії Державної екологічної інспекції у Житомирській області в адміністративному суді не оскаржувалися.

Постанова про накладення адміністративного стягнення № 04137 від 23.10.2013 р. щодо притягнення відповідальної особи була сплачена відповідачем добровільно та в повному обсязі, що підтверджує його вину.

На думку апелянта, бездіяльність ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Корал Довбиського фарфорового заводу призвела до засмічення ділянки загальною площею 992,2 кв. м., обємом 2825,1 куб. м., що є грубим порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища та поводження з відходами, а загальна сума завданих державі збитків склала 1 700 988,88 грн.

Скаржник повідомляє, що відповідно до Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища № 149 від 04.04.2007р. та 13.11.2013 року розрахований загальний розмір шкоди, заподіяної державі внаслідок засмічення земельної ділянки становить 1 700 988,88 грн.

Апелянт зазначив, що ТОВ Корал Довбиський фарфоровий завод 13.01.2014 р. за № 1-1/3 була направлена претензія з вимогою про її добровільне виконання на протязі місяця з моменту отримання.

Відповідач отримав претензію 18.01.2014 р., тобто термін початку перебігу позовної давності, на думку апелянта , починається з 19.01.2014 р., а ОСОБА_1 екологічною інспекцією у Житомирській області позовна заява була подана 15.11.2016 р., тоб-то за два місяці до закінчення строку позовної давності.

Просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 12.01.2017 р. в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Державної екологічної інспекції у Житомирській області.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач покликається на норми ст.ст. 22, 257, ч.2 ст. 258, ч.4 ст. 267 ч.3, ч.4 ст.267, ст.ст.1166, 614 Цивільного кодексу України, ст. 218 Господарського кодексу України та серед іншого вказує, що позивачем не доведена наявність протиправної поведінки , яка є підставою для відшкодування шкоди та також те, що останнім порушений трирічний строк позовної давності для звернення до суду, у зв"язку з чим місцевий господарський суд правомірно відмовив у позові.

Просить рішення господарського суду від 12.01.2017р. у справі № 906/1113/16 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні, яке відбулось у режимі відео конференції , представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених у ній. Просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 12.01.2017 р. у справі № 906/1113/16, а апеляційну скаргу задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та заздалегідь, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення ( а.с.87).

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить слухати справу у відсутність його представника.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язані добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

За змістом правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної в п.3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. При цьому неявка у судове засідання однієї з сторін, належним чином повідомленої про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК України (п.3.12 постанови).

Оскільки у матеріалах справи достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, а також враховуючи клопотання відповідача про розгляд справи у відсутність його представника, справа розглядається відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України без явки відповідача за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Заслухавши пояснення представника апелянта, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Державної екологічної інспекції у Житомирській області не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.09.2013 року ОСОБА_1 екологічною інспекцією у Житомирській області спільно з співробітниками УБОЗ УМВС України в Житомирської області проведено обстеження двох земельних ділянок площею 2825.1 м2 та 992,2 м2., які розташовані на території Стрибіжської сільської ради біля відпрацьованого кар'єру Грузливецького родовища пегматитів.

За результатами обстеження складено Акт обстеження, в якому зафіксовано, що на двох земельних ділянках виявлено факт розміщення відходів у вигляді глини зіпсованої, забрудненої із вмістом бою плиток керамічних глазурованих та відходів у вигляді поліетиленової плівки та пластмасової тари. Перша земельна ділянка площею 2825,1 м2 розташована між північним краєм відпрацьованого Грузливецького родовища пегматитів та дорогою на село Грузливець і відвалом розкритих порід та на висоті 600 метрів від с. Грузливець. Частина із зазначених відходів знаходиться безпосередньо у відпрацьованому родовищі. Друга земельна ділянка площею 992.2 м2 розташована на відстані 10 метрів від північного краю відпрацьованого Грузливецького родовища пегматитів безпосередньо біля польової дороги на село Грузливець (а.с.21).

Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 06.05.2005 року, орендарем земельної ділянки для розробки Грузливецького родовища пегматитів, яка знаходиться на території Стрибізької сільської ради за межами села Грузливець Червоноармійського району. Житомирської області загальною площею 2.0 га., в тому числі: кар'єр - 1.4 га. та відвали - 0.6 га. є ТОВ "Корал"Довбишський фарфоровий завод" , з терміном дії договору 49 років (а.с.16).

Пунктом 14 цього договору зобов"язано, що ТОВ "Корал" Довбишський фарфоровий завод'" використовувати земельну ділянку виключно за цільовим призначенням (виробничі потреби) з додержанням вимог природоохоронного законодавства України.

ТОВ "Корал"Довбишський фарфоровий завод" здійснює виробничу діяльність відповідно до Код КВЕД 08.12 Добування піску, гравію, глин і каоліну; Код КВЕД 08.99 Добування інших корисних копалин та розроблення кар'єрів, н. в. і. у. (основний); Код КВЕД 23.41 Виробництво господарських і декоративних керамічних виробів; Код КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; Код КВЕД 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах.

Тобто на земельної ділянки для розробки Грузливецького родовища пегматитів, яка знаходиться на території Стрибізької сільської ради за межами села Грузливець Червоноармійського району Житомирської області загальною площею 2,0 га., в тому числі: кар'єр - 1.4 га. та відвали - 0.6 га. користувачем якої є ТОВ "Корал" Довбишський фарфоровий завод" виявлено факт розміщення відходів у вигляді глини зіпсованої, забрудненої із вмістом бою плиток керамічних глазурованих та відходів у вигляді поліетиленової плівки та пластмасової тари площами 2825.1 м2 та 992.2 м2, що є підтвердженням того, що засмічення здійснювалось саме відповідачем.

Постановою Державної екологічної інспекції у Житомирській області від 23.10.2013 року було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст. 17,42 Закону України « Про відходи» гр.ОСОБА_4, начальника кар»єру ТОВ "Корал" Довбишський фарфоровий завод" у вигляді штрафу в розмірі 900 грн. (а.с.13)

Відповідно до платіжного доручення № 4374 від 29.10.2013р. даний штраф сплачено(а.с. 14) .

Крім того, за результатами обстеження спеціалістами Державної екологічної інспекції у Житомирській області проведено розрахунок розміру завданих державі збитків, зумовлених забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, що складає 1700988,88грн

13 січня 2014р. позивач направив ТОВ Корал Довбиський фарфоровий завод претензію за № 1-1/3 з вимогою про добровільне відшкодування збитків на протязі місяця з моменту її отримання. (а.с.11) Відповідач отримав претензію 18.01.2014 р.,але залишив її без реагування.

У зв"язку з тим, що шкода на даний час є невідшкодованою, ОСОБА_1 екологічна інспекція у Житомирській області звернулась з позовом до суду про стягнення збитків в розмірі 1700988,88 грн.

Аналізуючи зазначені обставини, колегія суддів вважає за необхідне відзначити таке.

В силу ст.ст.13,14 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно ст.16 Конституції України, забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов'язком держави.

Органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних питаннях, що виникають в галузі охорони навколишнього природного середовища та використання природних ресурсів є Міністерство екології та природних ресурсів України та його органи на місцях, а саме ОСОБА_1 екологічна інспекція у Житомирській області, яка в межах своїх повноважень забезпечує реалізацію державної політики в галузі охорони навколишнього природного середовища на території області.

Частиною 1 ст.5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлено, що державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

У відповідності до ст.2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

Відповідно до ч.4 ст.68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Також, нормативними документами, які визначають процедуру проведення перевірок з питань здійснення державного контролю у сфері охорони навколишнього природного середовища та оформлення їх результатів, є, зокрема, Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007р. №877 і Порядок організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затверджений наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.09.2008р. №464, зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 15.01.2009р. №18/16034.

Статтею 1 Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, органів місцевого самоврядування, інших органів в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Статтею 17 Закону України "Про відходи" встановлено обов'язки суб'єктів господарської діяльності у сфері поводження з відходами, відповідно до яких вони зобов'язані не допускати зберігання та видалення відходів у несанкціонованих місцях чи об'єктах; здійснювати контроль за станом місць чи об'єктів розміщення власних відходів; відшкодовувати шкоду, заподіяну навколишньому природному середовищу, здоров'ю та майну громадян, підприємствам, установам та організаціям внаслідок порушення встановлених правил поводження з відходами, відповідно до законодавства України.

Згідно ч.2 ст.33 Закону України "Про відходи", на кожне місце чи об'єкт зберігання або видалення відходів складається спеціальний паспорт, в якому зазначаються найменування та код відходів (згідно з державним класифікатором відходів), їх кількісний та якісний склад, походження, а також технічні характеристики місць чи об'єктів зберігання чи видалення і відомості про методи контролю та безпечної експлуатації цих місць чи об'єктів.

У відповідності до ст.96 Земельного кодексу України, землекористувачі при використанні земельних ділянок зобов'язані додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля.

За приписами ч.1 ст.35 Закону України "Про охорону земель", власники і землекористувачі, в тому числі орендарі земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов'язані дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України, а також забезпечувати захист земель від ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур'янами, чагарниками і дрібноліссям.

Згідно ст.ст.46, 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, стягуються до місцевих бюджетів, при яких створено фонди охорони довкілля, і спрямовуються на виконання робіт по відтворенню, підтриманню цих ресурсів у належному стані.

Відповідно до ч.3 ст.56 Закону України "Про охорону земель", шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

За приписами ч.1 ст.69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Стосовно деліктних зобов'язань законодавство передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди покладено на відповідача.

Як свідчать матеріали справи, проведеною ОСОБА_1 екологічною інспекцією у Житомирській області перевіркою відповідно до ст.ст.6, 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" встановлено та в Акті перевірки зафіксовано, що відповідач здійснював розміщення відходів, що призвели до засмічення земельних ділянок площею 992,2 м2. та 2825.1 м2, що є грубим порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища та поводження з відходами. Загальна сума завданих державі збитків склала 1700988, 88 грн.

Зокрема, за результатами аналізу ґрунтів, спеціалістами Державної екологічної інспекції у Житомирській області проведено розрахунок розміру завданої державі шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення ТОВ "Корал"Довбишський фарфоровий завод" природоохоронного законодавства, що складає 1700988,88 грн.

Водночас, станом на день прийняття рішення вказана шкода відповідачем не відшкодована, докази на підтвердження сплати якої також у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи вище викладене, встановлені обставини порушення вимог природоохоронного законодавства підтверджуються складеним за фактом забруднення земельної ділянки актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами від 04.09.2013р.( а.с. 21 ), постановою про накладення адміністративного стягнення від № 04137 від 23.10.2013р. ( а.с. 13 ) та розрахунками розміру шкоди, зумовленої внаслідок забруднення земельних ресурсів - земельних ділянок в сумі 1700988,88 грн. (а.с. 12 ).

При цьому, покликання відповідача на відсутність вини посадових осіб ТОВ "Корал"Довбишський фарфоровий завод" спростовуються складеним за фактом забруднення земельної ділянки актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами від 04.09.2013р. (а.с.21 ), постановою про накладення адміністративного стягнення від 23.10.2013р. № 04137(а.с.33).

Водночас, зазначені дії позивача та прийняті ним документи (акти, постанови тощо) відповідач не оскаржував, зокрема докази такого оскарження матеріали справи не містять, а тому вони є чинними та обов'язковими для виконання.

Крім того,відповідач не довів, що шкода, завдана навколишньому природному середовищу не з його вини.

Отже, з врахуванням викладеного вище господарський суд Житомирської області дійшов обґрунтованого висновку, що позов є підставним.

Разом з тим, місцевий господарський суд за клопотанням відповідача до спірних правовідносин застосував позовну давність.

Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановлених статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Частиною 3 ст.267 ЦК України, передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Враховуючи рекомендації, викладені в п.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного.

Пункт 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Таким чином перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Положеннями п.4.4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" передбачено, що з урахуванням положення частини четвертої статті 51 Господарського процесуального кодексу України днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду).

Таким чином відповідно до норм чинного законодавства України порушене право позивача підлягає захисту судом у разі звернення позивача за захистом протягом встановленого законом загального 3-річного строку позовної давності з моменту, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як свідчать матеріали справи, Акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами складений 04.09.2013р. В подальшому, на підставі вказаного Акта був здійснений розрахунок загального розміру шкоди, зумовленої внаслідок забруднення земельних ділянок в сумі 1700988,88 грн.

Таким чином, з дня складання Акту позивач мав право звернутися з даним позовом до суду.

Водночас, судом враховується, що момент виявлення порушення є початком перебігу строку позовної давності у таких спорах, що кореспондується з положеннями ч.1 ст.261 ЦК України. Такої ж правової позиції дотримується Верховний суд України, яка викладена у Постанові від 18.11.2015р. у справі №3-1033гс15 (№917/2579/14) про стягнення збитків за порушення природоохоронного законодавства.

Нормами ст.257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Отже, 3-х річний строк позовної давності щодо вимоги позивача про стягнення 1700988,88 грн. за Актом перевірки від 04.09.2013р., сплинув 04.09.2016р..

При цьому, позивач звернувся з даним позовом до суду 15.11.2016р., про що свідчить відбиток штампа канцелярії суду на позовній заяві, і що не заперечив представник позивача в судовому засіданні апеляційного господарського суду, тобто за межами трирічного строку позовної давності звернення до суду для захисту своїх порушених прав, тобто з пропуском строку позовної давності, що згідно заяви відповідача є підставою для відмови у позові

Також, судом апеляційної інстанції не встановлено поважних причин пропуску позовної давності та відповідних доказів на підтвердження зворотнього до матеріалів справи не додано.

Отже доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі спростовуються наведеним вище у даній постанові.

Згідно з ч.1 ст.32, ч.1 ст.33 та ч.2 ст.34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга Державної екологічної інспекції у Житомирській області не підлягає до задоволення.

Враховуючи , що при подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 екологічною інспекцією у Житомирській області судовий збір не був сплачений , і ухвалою суду від 08 лютого 2017 року відстрочений до прийняття рішення у справі, суд вважає на необхідне на підставі ст. 49,105 ГПК України , пунктів 3.2 та 3.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21 лютого 2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" (із змінами і доповненнями), стягнути з апелянта в дохід Державного бюджету 28 066 грн. 32 коп. судового збору

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Житомирської області від 12.01.2017р. у справі № 906/1113/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Житомирській області без задоволення.

2. Стягнути з Державної екологічної інспекції у Житомирській області ( 10002, м. Житомир, майдан Путятинській, 3/65 , Код ) в доход Державного бюджету України (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код за ; банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві; код банку отримувача: 820019; рахунок отримувача: 0001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) 28 066 (двадцять вісім тисяч шістдесят шість) грн., 32 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

3.Видачу наказу доручити господарському суду Житомирської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Філіпова Т.Л.