ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2017 р.Справа № 915/1126/16
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Гладишевої Т.Я., Разюк Г.П.,

при секретарі судового засідання Федорончука Д.О.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 (за довіреністю),

від відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно Українська АЕС»

на рішення господарського суду Миколаївської області від 20.12.2016

по справі № 915/1126/16

за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно Українська АЕС»

до відповідача ОСОБА_2 підприємства «Теплопостачання та водо каналізаційне господарство»

про стягнення 2 412 131,15 грн.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 15.03.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2016 року Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС (далі - ДП «НАЕК «Енергоатом», позивач, виробник) звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_2 підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» (далі - КП», відповідач, споживач) про стягнення 2 412 131, 15 грн., з яких 2 088 447, 10 грн. - основний борг, 15 581, 84 грн. - 3 % річних, 146 191, 30 грн. - штраф в розмірі 7 %, 161 910, 90 грн. пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням КП «Теплопостачання та водо каналізаційне господарство» зобовязань за договором на видаляння та оброблення стічних вод від 31.12.2015р. за №145.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 20.12.2016 (суддя Олейняш Е.М.) позовні вимоги ДП «НАЕК «Енергоатом» задоволені частково, стягнуто з КП 2 088 447, 10 грн. - основного боргу, 80 955, 45 грн. пені, 73 095, 65 грн. 7 % штрафу, 15 524, 16 грн. 3 % річних.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд врахував фінансовий стан відповідача та зазначив, що він є несприятливим (збитковим), а кредиторська заборгованість перевищує дебіторську, тому в розумінні ст. 223 Господарського кодексу України, ці обставини надають підстави для зменшення розміру пені та штрафу на 50 %, що є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для обох сторін.

Не погоджуючись із рішенням в частині зменшення пені та штрафу, ДП «НАЕК Енергоатом» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в цій частині скасувати та позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, у звязку з чим дійшов помилкового висновку щодо зменшення розміру пені та штрафу. Сторона вказує, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 83 ГПК України, суд може зменшувати розмір пені та штрафу лише у виняткових випадках, а важкий матеріальний фінансовий стан відповідача, на думку апелянта, не дає підстав для такого зменшення.

16.02.2017 апеляційна скарга ухвалю Одеського апеляційного господарського суду прийнята до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Головей В.М., судді Савицький Я.Ф., Ліпчанська Н.В.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 14.03.2017 апеляційна скарга прийнята до провадження колегією суддів у складі головуючого судді Головея В.М., суддів Гладишевої Т.Я., Разюк Г.П. у звязку з відрядженням суддів Ліпчанської Н.В. та Савицького Я.Ф.

Відзив на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного господарського суду не надходив.

Представник відповідача в судове засідання 15.03.2017 не зявився, та не скористався своїм правом на участь в розгляді справи апеляційним судом, хоча повідомлявся належним чином про день, час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 17.02.2017, про поважні причини неявки суд не повідомив та правами, наданими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

Проте, така неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду скарги, оскільки, ухвалою Одеського апеляційного господарського суду про прийняття апеляційної скарги до провадження у даній справі, явка представників сторін не визнавалась обов'язковою, а матеріали справи дають можливість розглянути скаргу по суті.

Представник позивача в судовому засідання 15.03.2017 надав пояснення, якими підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив задовольнити останню.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 31.12.2015 року між ДП «НАЕК Енергоатом» та КП було укладено договір № 145 (далі- Договір) на видаляння та оброблення стічних вод, згідно якого виробник зобовязався приймати від споживача на очистку господарсько-побутові стічні води (водовідведення), а споживач зобовязався сплачувати за очистку господарсько-побутових стічних вод (далі-стічні води) на умовах вказаного Договору (п. 1.1 Договору).

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що обсяг водовідведення за звітний період встановлений з 1 по 31 (30) число поточного місяця.

У відповідності до п. 3.2 Договору, сторони визначили, що розрахунки за водовідведення здійснюється по діючим тарифам.

Згідно з п. 3.3 Договору остаточна ціна договору визначається виходячи з фактичного обсягу прийнятих на очистку стічних вод у порядку, визначеному умовами договору, але відповідно до вимог Закону України «Про здійснення державних закупівель» від 10.04.2014 № 1197 VII ціна цього договору може бути змінюватися при зміні регульованих цін (тарифів).

Відповідно до п. 4.1. Договору (з урахуванням Протоколу розбіжностей від 16.02.2016 року (арк. 21-22)), оплату за фактичний обсяг водовідведення споживач проводить щомісячно на підставі виставленого виробником рахунку на оплату протягом 30-календарних днів з моменту отримання рахунку.

Договором передбачено, що виробник зобовязаний щомісячно, в перший робочий день місяця, наступного за розрахунковим, разом з споживачем складати акт про фактичний обсяг водовідведення за звітний період ( п. 6.1.5 Договору)

Згідно з пунктами 6.2.3 та 6.2.4 Договору (з урахуванням Протоколу розбіжностей) споживач зобовязаний щомісячно, разом з виробником в перший робочий день місяця, наступного за розрахунковим складати акт про обсяги водовідведення за звітний період. Оформлений таким чином акт являється обов'язковим для виконання в зазначений у ньому термін, а також являється основою для розрахунків за водовідведення.

Сторонами погоджено, що договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, і діє з 01.01.2016 по 31.12.2016 року в частині водовідведення, а в частині розрахунків-до повного розрахунку. (п.10 Договору).

На виконання умов договору позивач відпустив відповідачу питну воду, про що між сторонами складно Акти "Про обсяги питної води КП "ТВКХ" та скидання стоків" за період з березня 2016 року по червень 2016 року (арк. 29-32), а саме акт № АК.0.3104ц.0580 від 31.03.2016 року, акт № АК.0.31040599 від 29.04.2016 року, акт № АК.0.3104ц0603 від 30.05.2016 року, акт № АК.0.3104ц.0610 від 30.06.2016 року, підписані представниками сторін.

На підставі вищевказаних Актів позивачем виставлено відповідачу рахунки на оплату за водовідведення на загальну суму 2 770784, 94 грн., які направлено на адресу відповідача супровідними листами з описом вкладення у цінний лист та отримано останнім, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, а саме рахунок № РС, 16-3937 від 31.03.2016 року на суму 709865, 10 грн. отримано відповідачем 14.04.2016 року (арк. 33, 37-39), рахунок № РС, 16-4069 від 30.04.2016 року на суму 687849, 42 грн. отримано відповідачем 16.05.2016 року (арк. 34, 40-42), рахунок № РС,16-4285 від 31.05.2016 року на суму 703752, 00 грн. отримано відповідачем 10.06.2016 року (арк. 35, 43-45), рахунок № РС, 16-4469 від 30.06.2016 року на суму 669318, 42 грн. отримано відповідачем 11.07.2016 року (арк. 36, 46-48).

Пунктом 6.2.6 Договору зазначено, що споживач зобовязаний проводити оплату за прийняті виробником на очистку господарсько-побутові стічні води в строки і порядки, передбачені цим Договором.

За приписами ч. 1 ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов'язань містяться і у частинах 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України (ч. 1 ст. 525 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що на даний час відповідачем оплачено суму наданих послуг в розмірі 682337,84 грн., проте така оплата здійснювалася з порушенням узгоджених сторонами строків що підтверджується виписками по рахунках №РС 16-3937 від 24.04.2016 та 27.04.2016 року ( а.с. 49-50).

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, яким визначено, що сума основного боргу складає 2 088 447, 10 грн.(2770784,94-682337,84)

Пунктом 7.3 Договору передбачено що у разі порушення строків оплати водовідведення по договору споживач сплачує виробнику пеню у розмірі 0,1 % від вартості водовідведення за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, а за прострочення більше, ніж 30 днів додатково штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

Приписами ч. 1 ст. 230 та ч. 6 ст. 231 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивачем здійснено нарахування пені за прострочення оплати за період 17.05.2016 по 10.10.2016 року в розмірі 161910.91 грн.

Перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем, апеляційний господарський суд погоджується з судом першої інстанції, що вказана позовна вимога є законною і обґрунтованою, але містить арифметичну помилку та невірно визначений період прострочення по рахунку № РС,16-4285 від 31.05.2016 року, а саме період з 12.07.2016 року по 10.10.2016 року становить не 92 дні, а 91 день.

Враховуючи положення норм чинного законодавства України та умови договору, колегія суддів перевірила правильність розрахунку пені за допомогою методики визначеної у програмно-технічному комплексі Законодавство та дійшла до висновку, що судом першої інстанції вірно зроблено розрахунок, який складає 161921,44 грн. та підлягає стягненню.

Стосовно стягнення суми 3% річних судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до частині 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просив стягнути з відповідача 3% річних за період з 17.05.2016р. по 10.10.2016р. у загальній сумі 15 581, 84 грн.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що при розрахунку 3 % річних позивачем допущено арифметичну помилку, неправильно визначено період прострочення по рахунку № РС,16-4285 від 31.05.2016р., а саме період з 12.07.2016р. по 10.10.2016р. становить не 92 дні, а 91 день.

Перевіривши розрахунок розміру штрафу, апеляційний суд зазначає, що Господарським судом вірно встановлено, що розрахунок штрафу здійснено позивачем арифметично правильно відповідно до умов договору та вимог законодавства.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що стягненню підлягають 3% річних у загальній сумі 15524,16 грн. і штрафу в сумі 146191,84 грн. адже судова колегія перевірила даний розрахунок і суми співпали.

При розгляді справи в суді першої інстанції відповідач звернувся до суду з клопотанням про зменшення розміру штрафних санкцій на 95%. В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач посилається на те, що він є підприємством комунальної форми власності, основним видом його діяльності є задоволення потреб населення, підприємств, установ, організацій в наданні теплопостачання, водопостачання, водовідведення. Тобто є обєктом стратегічного значення, діяльність якого заснована на самофінансуванні. Сума штрафу і пені, нарахована позивачем, є надмірно великою, не є співрозмірною з можливими негативними наслідками для підприємства.

Оцінивши доводи відповідача та надані ним суду першої інстанції докази колегія суддів апеляційної інстанції незважаючи на незгоду позивача та викладені ним у скарзі доводи щодо необґрунтованості зменшення розміру неустойки, погоджується з висновком місцевого суду щодо зменшення розміру пені, з огляду на наступне.

Підпунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції розяснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В чинному законодавстві України відсутній перелік таких виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку.

Судом при цьому враховуються фактичні обставини справи та надається оцінка доказам, якими заявник обґрунтовує клопотання про зменшення неустойки.

Колегією суддів при розгляді клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій враховується, що:

- заборгованість виникла не з вини відповідача, а є наслідком зокрема невідповідності тарифів для населення та інших споживачів, затверджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг;

- КП Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство є підприємством комунальної форми власності, основним видом його діяльності згідно Статуту є задоволення потреб населення, підприємств, установ, організацій в наданні послуг теплопостачання, водопостачання та водовідведення, тобто, є обєктом стратегічного значення, діяльність якого заснована на самофінансуванні;

- КП Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство є підприємством, що на даний час та в особливий період виконує мобілізаційні завдання щодо постачання населенню м. Южноукраїнськ питної води та тепла;

- у разі виділення державою субвенції на покриття різниці в тарифах, за рахунок такої субвенції покривається лише сума самої різниці, тобто сума основного боргу. Покриття за рахунок субвенцій суми штрафних санкцій законодавством заборонено і тягне за собою відповідальність за нецільове використання державних коштів;

- зі звіту про фінансові результати за 9 місяців 2016 року КП Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство в розділі фінансових результатів від операційної діяльності, вбачається, що за звітний період 2016 року збиток відповідача становив 18 713 тис. грн., а за аналогічний період попереднього року збиток відповідача становив 15415 тис. грн. (арк. 78), що свідчить про те, що фінансовий стан відповідача є несприятливим (збитковим), а кредиторська заборгованість перевищує дебіторську заборгованість.

Враховуючи вказане, апеляційний суд вважає доцільним зменшення розміру заявлених штрафних санкцій, які підлягають до стягнення з відповідача на 50% від заявлених позивачем сум штрафних санкцій, а тому погоджується з судом першої інстанції щодо часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованої пені та вважає, що господарський суд правомірно зменшив розмір суму пені до 80955,46 грн. і штрафу до 73095,65 грн.

Отже, наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Перевіряючи згідно приписів ст.101 ГПК України законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в повному обсягу, тобто не тільки на підставах викладених у апеляційних скаргах, судова колегія не встановила будь-яких порушень норм матеріального і процесуального права з боку місцевого суду і вважає, що зроблені судом висновки відповідають фактичним обставинам справи, наявним в ній доказам та приписам чинного законодавства.

З огляду на викладене судова колегія не вбачає будь-яких передбачених ст.104 ГПК України правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Керуючись cт. cт. 99, 101- 105 ГПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 20.12.2016 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Головей В. М.

Судді: Гладишева Т.Я.

ОСОБА_3