РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2017Справа №910/1770/17

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю промислове підприємство «ЗІП»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Укрспецторг»
простягнення 830 174,15 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Соломяна Н.О.
від відповідача:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю промислове підприємство «ЗІП» (надалі - «Підприємство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Укрспецторг» (надалі - «Товариство») про стягнення 830 174,15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору купівлі-продажу №0574/01BD2010 від 11.02.2010 р. позивач поставив товар, а відповідач зобов'язання з оплати поставленого товару не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 819 573,44 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 3 224,55 грн. та інфляційних у розмірі 7 376,16 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.02.2017 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 27.02.2017 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.02.2017 р. розгляд справи відкладено на 20.03.2017 р. у зв'язку із неявкою представника відповідача та неподанням витребуваних доказів.

Представник позивача в судове засідання з'явилася, надала пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримала повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується відмітками на звороті ухвали суду.

Місцезнаходження відповідача за адресою: 02094, м. Київ, просп. Юрія Гагаріна, 14, оф. 32, на яку було відправлено ухвалу суду, підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, який міститься на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України, матеріалами справи та вказано в позові.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11.02.2010 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Практікер Україна» (Практікер) та Підприємством (постачальник) був укладений договір купівлі-продажу (національний) №0574/01BD2010 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого умови цього договору та всіх додатків до нього регулюють ділові відносини між Практікер та/або підприємствами для яких компанія Практікер виконує закупівельні обов'язки, з одного боку, та постачальником, з іншого боку. Постачальник визначає юридичну чинність цих умов шляхом підписання цього договору. Додатково для регулювання відносин за цим договором застосовується положення законодавства.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що строк оплати визначається згідно зі ст. 4 договору про умови і залежно від того, яка з цих подій сталася пізніше, враховується або з дня передачі товарів за даною угодою, або з дня отримання усіх необхідних документів щодо поставленого товару головним офісом Практікер.

Згідно з п. 5.5 Договору постачальник погоджується, що Практікер здійснює оплату відповідних рахунків шляхом банківського переказу в день настання строку платежу.

За змістом п. 4 договору про умови до Договору строк платежу - 50 днів з дня надходження товарів.

01.03.2015 р. між ТОВ «Практікер Україна» (Практікер), Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Практікер Україна» (новий покупець) та Підприємством (постачальник) була укладена додаткова угода №2 до Договору, згідно з п. 1 якої Практікер зі згоди постачальника передає, а новий покупець з 01.03.2015 р. приймає на себе всі права, зобов'язання та відповідальність Практікер згідно Договору, укладеного між Практікер і постачальником. Практікер вибуває як сторона по договору, а новий покупець стає повноправною стороною у договорі. Реквізити, відомості нового покупця зазначені у даній додатковій угоді.

Пунктом 4 вказаної додаткової угоди передбачено, що на дату підписання даної додаткової угоди у Практікер є заборгованість перед постачальником за поставлений товар у розмірі 1 509 438,12 грн., що виникла за договором.

Відповідно до п. 5 додаткової угоди №2 до Договору Практікер переводить на нового покупця грошове зобов'язання у розмірі 1 509 438,12 грн., що виникло за договором, а новий покупець зобов'язується виконати зазначене грошове зобов'язання в строк до 31.12.2015 р. і несе відповідальність перед постачальником за його невиконання (не своєчасне виконання), передбачену договором і чинним законодавством України.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які містяться на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України, юридична особа ТОВ «Торговий дім «Практікер Україна» (ідентифікаційний код 39320208) змінила найменування на Товариство.

На виконання умов Договору у період з 01.07.2015 р. по 18.08.2016 р. позивачем поставлявся, а відповідачем приймався та частково оплачувався товар, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними та актами звіряння взаєморозрахунків станом на липень 2016 року.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті поставленого згідно Договору товару, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі суму 819 573,44 грн.

Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи (видаткові накладні, підписані сторонами у період з 01.07.2015 р. по 18.08.2016 р.) підтверджується факт виконання позивачем зобов'язання з поставки товару за Договором на суму 845 225,08 грн.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 4 договору про умови до Договору, відповідач був зобов'язаний розрахуватися за отриманий товар протягом 50 днів з дня надходження товарів.

Відповідачем частково було оплачено поставлений товар, а частково - повернуто продавцю нереалізовану продукцію на суму 25 651,64 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача та накладними на повернення №08-0004541 від 24.07.2015 р. та №250 від 28.04.2016 р.

З огляду на викладене, заборгованість відповідача за поставлений товар становить 819 573,44 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача на підставі Договору за переданий товар. Відповідачем вказана заборгованість визнана повністю.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги Підприємства про стягнення з Товариства заборгованості у розмірі 819 573,44 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 3 224,55 грн. та інфляційних у розмірі 7 376,16 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання у період з 09.12.2016 р. по 25.01.2017 р.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає за можливе задовольнити вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 3 224,55 грн. та інфляційних у розмірі 7 376,16 грн.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог та стягнення з Товариства на користь Підприємства заборгованості у розмірі 819 573,44 грн., 3% річних у розмірі 3 224,55 грн. та інфляційних у розмірі 7 376,16 грн.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю промислове підприємство «ЗІП» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Укрспецторг» (02094, м. Київ, просп. Юрія Гагаріна, 14, оф. 32; ідентифікаційний код 39320208) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю промислове підприємство «ЗІП» (51901, Дніпропетровська обл., м. Кам'янське, вул. Широка, 107-А; ідентифікаційний код 21875464) заборгованість у розмірі 819 573 (вісімсот дев'ятнадцять тисяч п'ятсот сімдесят три) грн. 44 коп., 3% річних у розмірі 3 224 (три тисячі двісті двадцять чотири) грн. 55 коп., інфляційні у розмірі 7 376 (сім тисяч триста сімдесят шість) грн. 16 коп. та судовий збір у розмірі 12 452 (дванадцять тисяч чотириста п'ятдесят дві) грн. 61 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.03.2017 р.

Суддя В.П. Босий