ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2017 р. Справа № 909/1127/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Грици Ю.І.,

секретар судового засідання Максимів Н. Б.,

від позивача: ОСОБА_1. - представник, (довіреність №101 від 01.03.2017),

від відповідача: ОСОБА_2 - начальник юридичної служби, (довіреність №01-17/ЮС від 30.12.2016),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальності "СПЕЦСТАЛЬ-ГРУП" (вул. Аерофлотська, буд. 28, м. Кропивницький, 25014)

до відповідача: приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський локомотиворемонтний завод" (вул. Залізнична, 22, м. Івано-Франківськ, 76018)

про стягнення коштів в сумі 111895,60 грн.

ВСТАНОВИВ:

07.07.2015 між ПрАТ "Івано-Франківський локомотиворемонтний завод" (замовник, відповідач) та ТОВ "СПЕЦСТАЛЬ-ГРУП" (постачальник, позивач) укладено договір №45/15 (далі договір), в зв'язку з порушенням умов якого ТОВ "СПЕЦСТАЛЬ-ГРУП" звернулося до господарського суду з позовною заявою до ПрАТ "Івано-Франківський локомотиворемонтний завод" про стягнення коштів в сумі 111895,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору в частині здійснення оплати за отриманий товар виникла заборгованість в сумі 111895,60 грн., з яких: сума основного боргу 100000,00 грн., інфляційні втрати 4232,11 грн., три проценти річних - 1272,74 грн., пеня 6390,75 грн.

Ухвалою суду від 15.12.2016 порушено провадження та призначено розгляд справи на 17.01.2017, за результатами якого, у звязку із неявкою представників сторін, ухвалою суд від 17.01.2017 відкладено розгляд справи в судовому засіданні на 07.02.2017. Цією ж ухвалою задоволено клопотання ТОВ "СПЕЦСТАЛЬ-ГРУП" про участь представника позивача у судових засіданнях по даній справі в режимі відеоконференції, проведення якої доручено господарському суду Кіровоградської області.

Ухвалою суду від 07.02.2017 в зв'язку з клопотанням відповідача продовжено строк розгляду спору до 08.03.2017, а розгляд справи відкладено на 02.03.2017.

20.02.2017 від ПрАТ "Івано-Франківський локомотиворемонтний завод" надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що порушення договірних зобов'язань відбулось зі сторони відповідача позивача не відповідає дійсності, оскільки оплата за договором проводиться на протязі 5-ти банківських днів з моменту проходження продукції вхідного контролю відповідно з рахунком-фактурою, проте в матеріалах справи відсутні докази, що продукція пройшла вхідний контроль. Крім того, в матеріалах справи не містяться докази надсилання рахунків-фактур на адресу відповідача, що дають підстави вимагати оплату. Посилаючись на те, що на даний час ще не настав момент оплати за отриманий товар, в звязку з чим позов є необґрунтованим, безпідставним та передчасним, просив у позові відмовити.

Судові засідання 21.02.2017 та 02.03.2017 проводилися з використанням системи відеоконференцзв'язку.

Представник позивача в судовому засіданні 02.03.2017 позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне:

відповідно до п.1.1 договору постачальник зобов'язався поставити та передати у власність, а замовник прийняти й оплатити продукцію (чавун переробний) в асортименті та кількості відповідно до специфікації, що є невід'ємною частиною даного договору.

В силу ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами у справі виникли зобов'язальні відносини.

Статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

У відповідності до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно додаткової угоди №4 до даного договору сторони погодили, що термін дії даного договору встановлюється з моменту його підписання і діє до 31.12.2016.

Додатковою угодою №5 до вказаного договору сторонами досягнуто згоди про те, що сума договору складає 419550,00 грн.

Відповідно до п. п. 4.1, 4.2 договору поставка продукції здійснюється автомобільним транспортом на умовах EXW-франкозавод (склад постачальника), відповідно до умов «ІНКОТЕРМС» (редакція 2010р.). Датою поставки вважається дата отримання продукції замовником. Про постачанні продукції автотранспортом, на отриману продукцію, замовник повинен видати постачальнику доручення на отримання.

Протягом 2016 року на виконання вимог договору позивачем поставлено на користь відповідача товару на загальну суму 288000,00 грн., що підтверджується видатковими накладними № 276 від 02.07.2016 та № 301 від 19.07.2016, належним чином завірені копії яких містять в матеріалах справи. Дані накладні підписано та скріплено печатками сторін.

Із вказаних накладних вбачається, що товар отримано уповноваженими представниками відповідача, повноваження яких підтверджуються довіреностями № 121 від 01.07.2016 та № 144 від 18.07.2016. Копії вказаних довіреностей також містять в матеріалах справи.

Згідно п. 5.1 договору оплата за продукцію по даному договору проводиться замовником на протязі 5-ти банківських днів з моменту проходження продукції вхідного контролю, у відповідності з рахунком-фактурою.

Як вбачається з матеріалів справи протягом 2016 року відповідачем було проведено часткову оплату заборгованості.

Слід зазначити, що згідно акту звірки взаємних розрахунків сторони погодили, що станом на 31.08.2016 борг відповідача перед позивачем становив суму в розмірі 110000,00 грн. Даний акт підписано представниками сторін та скріплено їхніми печатками. Копія зазначеного акту міститься в матеріалах справи.

Проте, всупереч умов договору відповідачем кошти сплачувались неналежним чином, в звязку з чим станом на 05.12.2016 утворилася заборгованість за отриманий товар 100000,00 грн.

Згідно ч.ч.1,7 ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Представником позивача в судовому засіданні зазначено, що на час розгляду справи свої зобов'язання щодо оплати поставленого позивачем товару відповідачем не виконано належним чином і зазначену вище заборгованість не погашено.

Як передбачено пунктом 4.1. договору поставка продукції здійснюється відповідно до умов «ІНКОТЕРМС» (редакція 2010р.).

Слід зазначити, що Інкотермс 2010 (Incoterms 2010) це міжнародні правила, визнані урядовими органами, юридичними компаніями і комерсантами по всьому світу як тлумачення найбільш застосовних в міжнародній торгівлі термінів. EXW термін «Франко завод» означає, що продавець вважається таким, що виконав свої обовязки з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (наприклад: на заводі, фабриці, складі тощо). Продавець не відповідає за завантаження товару на транспортний засіб, а також на митне очищення товару для експорту.

Крім того, необхідно звернути увагу на те, що п. 4.2 договору визначено, що датою поставки вважається дата отримання продукції замовником.

Слід зазначити, що матеріалами справи підтверджується факт отримання відповідачем товару на підставі видаткових накладних.

З пояснень представника ПрАТ "Івано-Франківський локомотиворемонтний завод" випливає, що факт укладення договору між сторонами відповідач не заперечує, проте, зазначає, що всупереч умов договору продукція не пройшла вхідний контроль, рахунків-фактур на адресу відповідача позивачем не надсилалось, а тому у позивача відсутні підстави вимагати оплату від відповідача, оскільки на даний час ще не настав момент оплати за отриманий товар.

Згідно ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Слід зазначити, що факт отримання відповідачем обумовленого договором товару судом вже встановлено.

Частиною першою статті 212 Цивільного кодексу України передбачено, що особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Стосовно передбаченої договором умови п. 5.1 про те, що оплата за продукцію по даному договору проводиться замовником на протязі 5-ти банківських днів з моменту проходження продукції вхідного контролю, у відповідності з рахунком-фактурою, то суд зазначає, що хоча умови чинного цивільного законодавства передбачають право сторін, не відходячи від обов'язкових вимог актів цивільного законодавства, в іншій частині погодити умови договору на власний розсуд, однак встановлена договором залежність від проходження вхідного контролю продукції не вказує на подію, яка має неминуче настати, а отже даний пункт договору не передбачає відкладальної обставини для оплати в розумінні того, що є відкладальною обставиною за ст. 212 ЦК України, а тому не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання обов'язку з оплати отриманого товару.

В зв'язку з вищенаведеним не заслуговують на увагу посилання відповідача з приводу того, що продукція не пройшла вхідний контроль та на даний час ще не настав момент оплати за отриманий товар. Що стосується отримання відповідачем рахунків-фактур слід зазначити, що відповідач довільно трактує умову договору 5.1 ставити в залежність оплату від отримання рахунків -фактур. Насправді, п.5.1 договору не встановлює такої залежності, а тільки вказує, що оплата проводиться у відповідності до рахунку-фактури. Сам рахунок-фактура не є обов'язковим товаророзпорядчим документом та первинним бухгалтерськими документом. За звичаями ділового обороту рахунки-фактури, як правило, надаються разом з видатковими накладними при отриманні товару покупцем. Таким чином, суд вважає, що відповідач зобов'язаний оплатити товар протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання товару та товаророзпорядчих документів на нього, як це передбачено договором у відповідності до ст. 692 ЦК України.

Враховуючи те, що при укладенні договору сторони добровільно погодили поставку товару відповідно до приписів міжнародних правил Інкотермс 2010 і приписів чинного законодавства України та беручи до уваги те, що п. 5.1. договору не є відкладальною обставиною в розумінні статті 212 ЦК України, суд приходить до висновку, що позивач є таким, що виконав свої обовязки з постачання товару належним чином, оскільки відповідачем товар отримано, а тому термін оплати за передану продукцію давно настав.

Отже, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт неналежного виконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписами статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Передбачене частиною шостою статті 231 ГК України формування відповідальності за порушення грошових зобов'язань застосовується, якщо інше не узгоджено сторонами в договорі або не передбачено законом.

З тексту позовної заяви та поданого до неї розрахунку вбачається, що до стягнення заявлено кошти в сумі 111895,60 грн., з яких: сума основного боргу 100000,00 грн., інфляційні втрати 4232,11 грн., три проценти річних - 1272,74 грн., пеня 6390,75 грн. за неналежне виконання зобовязань щодо поставки товару за видатковими накладними №276 від 02.07.2016 на суму 137000,00 грн. та №301 від 19.07.2016 на суму 151000,00 грн.

Беручи до уваги вимоги п. 5.1 договору та те, що факт отримання продукції вже судом встановлено, то термін оплати за видатковою накладною №276 від 02.07.2016 настав 09.07.2016, а за видатковою накладною №301 від 19.07.2016 - 27.07.2016, а тому розрахунок слід було проводити з врахуванням вказаних дат. Однак, з поданого позивачем розрахунку випливає, що останнім допущено помилку та здійснено розрахунок виходячи з інших дат. Тому при перерахунку судом правильності арифметичних нарахувань за допомогою програми ІПС "Законодавство" у відповідності до ст. 55 ГПК України, встановлено, що в частині стягнення три проценти річних позов підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 1236,89 грн., а в сумі 35,85 грн. трьох процентів річних слід відмовити.

Проте, при здійсненні перерахунку інфляційних втрат та пені судом встановлено, що позивачу слід було заявити до стягнення інші суми, зокрема, інфляційні втрати в розмірі - 6570,44 грн. та пеню 12379,79 грн.

Враховуючи те, що суд розглядає спір в межах заявлених позовних вимог, беручи до уваги наведені вище норми, надані письмові докази, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими, проте, підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 49, 55, 75, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов задоволити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський локомотиворемонтний завод" (вул. Залізнична, 22, м. Івано-Франківськ, 76018, код 13655435) на користь товариства з обмеженою відповідальності "СПЕЦСТАЛЬ-ГРУП" (вул. Аерофлотська, буд. 28, м. Кропивницький, 25014, код 38693422) кошти в сумі 111859,75 грн. (сто одинадцять тисяч вісімсот п'ятдесят дев'ять гривень сімдесят п'ять копійок), з яких: сума основного боргу 100000,00 грн. (сто тисяч гривень нуль копійок), інфляційні втрати 4232,11 грн. (чотири тисячі двісті тридцять дві гривні одинадцять копійок), три проценти річних 1236,89 грн. (одна тисяча двісті тридцять шість гривень вісімдесят дев'ять копійок), пеня 6390,75 грн. (шість тисяч триста дев'яносто гривень сімдесят п'ять копійок) та судовий збір в розмірі 1677,89 грн. (одна тисяча шістсот сімдесят сім гривень вісімдесят дев'ять копійок).

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Грица Ю.І.

Повне рішення складено 17.03.2017.