ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року Справа № 910/8198/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П. - головуючого, Гольцової Л.А., Іванової Л.Б.,

за участю представника відповідача Пиріг О. В. дов. від 16.01.2017 року № 91,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу ТОВ "Едірна" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 6 вересня 2016 року у справі Господарського суду міста Києва за позовом ТОВ "Едірна" до ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" про зобов'язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ТОВ "Едірна" (далі - позивач) звернулось до ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" (далі - відповідач) з позовом про зобов'язання здійснити платіжну операцію із зарахування грошових коштів відповідно до платіжних доручень № 17 від 14 квітня 2016 року (на плату ЄСВ на суму 1977 гривень 36 коп.), № 18 від 14 квітня 2016 року (на сплату військового збору на суму 50 гривень 97 коп.), № 19 від 14 квітня 2016 року (на сплату податку на доходи фізичних осіб на суму 252 гривні 72 коп.), № 20 від 14 квітня 2016 року (на сплату до електронного рахунку з ПДВ на суму 112690 гривень 00 коп.).

Позовні вимоги обгрунтовані невиконанням відповідачем вказаних платіжних доручень.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31 травня 2016 року в позові відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 6 вересня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ "Едірна" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 31 травня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ "Едірна" просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31 травня 2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 6 вересня 2016 року, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Зазначає, що є не "вкладником", а власником грошових коштів на рахунку, а право власності на ці кошти, в силу ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, є непорушним.

Також вказує, що клієнт неплатоспроможного банку не є його "кредитором" у розумінні Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", тому обмеження, встановлені ч. 5 ст. 36 вказаного Закону, не повинні розповсюджуватись на заявника.

Представник позивача у судове засідання не з'явився.

Враховуючи, що про час та місце розгляду касаційної скарги позивач повідомлений належним чином, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 23 листопада 2012 року між ТОВ "Едірна" (клієнт) та ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" (банк) укладено договір банківського рахунку юридичної особи № 181, відповідно до п. 1.1 якого банк відкриває клієнту поточний(і) рахунок(ки) відповідно до Інструкції "Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах", затвердженої постановою Правління Національного банку України № 492 від 12 листопада 2003 року та здійснює його розрахунково-касове обслуговування, згідно з нормативно-правовими актами НБУ, чинним законодавством України, внутрішніми правилами та процедурами банку.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Положеннями ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до п. 7.1.2 ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з п. п. 2.1.4, 2.1.6 договору банк зобов'язався своєчасно здійснювати розрахункові операції клієнта відповідно до чинного законодавства України, нормативно-правових актів НБУ; обслуговувати клієнта в межах режиму роботи для розрахунково-касового обслуговування клієнтів, визначеного банком.

Судами встановлено, що згідно довідки № 47/222-70-21/487 від 15 квітня 2016 року залишок коштів на рахунках клієнта станом на 15 квітня 2016 року становить 114003 гривень 20 коп. та 1000 гривень 00 коп., разом 115003 гривень 20 коп.

Згідно з ч. 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

За положенням п. 30.1 ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Судами встановлено, що 15 квітня 2016 року ТОВ "Едірна" звернулось до банку із заявою № 3-8/04-16 про виконання платіжних доручень № № 17, 18, 19, 20 від 14 квітня 2016 року, які залишені банком без виконання.

Разом з тим, встановлено, що 5 квітня 2016 року на підставі постанови Правління Національного банку України № 234 від 5 квітня 2016 року "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 463 від 5 квітня 2016 року "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "Хрещатик" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулювання відносин між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлено Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", метою якого є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Пунктом 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Відповідно п. п. 3, 4 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено поняття "кредитор банку" - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

У відповідності до ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Таким чином, враховуючи наведені положення закону, між сторонами у справі склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського рахунку, які носять майново-грошовий характер, за яким ТОВ "Едірна" є кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами, а банк є боржником у спірних правовідносинах, на які поширюються обмеження, встановлені положеннями п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 2 ст. 1066 Цивільного кодексу України банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

У відповідності до ч. 1 ст. 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Разом з тим, Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальним законом, який має пріоритет перед іншими нормативно-правовими актами під час здійснення тимчасової адміністрації в банку, а згідно його перехідних положень законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Враховуючи наведені приписи закону, з моменту введення у банку тимчасової адміністрації задоволення вимог кредиторів можливе виключно у відповідності та порядку, встановлених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Враховуючи наведене, у відповідача було законодавчо визначене обмеження щодо виконання наданих позивачем платіжних доручень, у зв'язку з чим дії банку були правомірними.

При цьому посилання заявника касаційної скарги на те, що він не є вкладником банку не мають правового значення для кваліфікації спірних правовідносин та не впливають на юридичну оцінку обставин справи, дану судами попередніх інстанцій.

З огляду на викладене, враховуючи, що на час звернення позивача з даним позовом у ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" діє тимчасова адміністрація, на час прийняття рішення місцевим господарським судом останній перебуває в процедурі ліквідації, відкликано банківську ліцензію, вимоги ТОВ "Едірна" не можуть бути задоволені з урахуванням приписів ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

За таких обставин постанова апеляційного господарського суду законна та обгрунтована, прийнята за наслідками повного встановлення усіх істотних обставин справи, надання їм належної правової оцінки та вірного застосування норм ст. 2, ч. ч. 5, 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ст. ст. 1066, 1068 Цивільного кодексу України, ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ст. ст. 1, 8, 17 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", що регулюють спірні правовідносини, а тому зміні чи скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 111-5, 111-7 - 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 6 вересня 2016 року - без зміни.

Головуючий Т. Козир

Судді Л. Гольцова

Л. Іванова