Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "23" лютого 2017 р. Справа № 906/13/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - дов.№01/10/14 від 01.10.14;

від відповідача: не з'явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Штрубе Україна ГМБХ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біріт імені Шевченка"

про стягнення 883216,34 грн

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 883216,34грн, з яких: 435200,00грн основного боргу, 73809,92грн індексації вартості товару, 162299,79грн пені, 52659,20грн інфляційних та 159247,43грн відсотків за неправомірне користування чужими грошовими коштами у розмірі 36% річних від суми боргу.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимог ухвали суду від 04.01.2017 не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.21).

За наведених обставин, ухвалою суду від 14.02.2017 розгляд справи було відкладено на 23.02.2017, із зобов'язанням сторін надати суду за наявності додаткові докази по справі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Надав довідку про заборгованість відповідача, згідно якої сума боргу станом на 23.02.2017 не змінилась.

Представник відповідача в засідання суду не з'явився, про причину неявки суд не повідомив. При цьому, про слухання справи відповідач повідомлявся судом своєчасно та належним чином.

Так, відповідно до пп.3.9.1 та 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, оскільки про час та місце розгляду справи відповідач був належним чином повідомлений, проте, своїм правом на участь в судовому процесі не скористався, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній матеріалами на підставі ст.75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

09.06.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Штрубе Україна ГМБХ" (продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Біріт імені Шевченка" (покупець, відповідач) укладено договір поставки №К/2015/ЛГ/80 (далі - договір) (а.с.11-13), згідно умов якого постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлений строк покупцеві продукцію для сільгоспвиробництва (надалі - товар), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п.1.2. договору, загальна кількість та найменування товару, що підлягає поставці, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент), маркування, ціна, строк поставки та інші умови, визначаються специфікаціями (додатки до цього договору), які є невід'ємною частиною цього договору.

В пункті 4 специфікації визначено, що оплата здійснюється в національній валюті - гривні в наступному порядку: оплата в розмірі 100% вартості товару за даною специфікацією в строк до 31 листопада 2015 року. Строк поставки товару - до 30 червня 2015 року (п.5 специфікації).

Пунктом 4.1 договору визначено, що ціна та загальна вартість товару (партії товару) вказується у відповідних специфікаціях до договору. Враховуючи те, що ціна товару включає імпортну складову, сторони домовились встановлювати ціну та вартість товару (партії товару) в національній валюті України - гривні та визначати їх еквівалент в іноземній валюті, вказаній у специфікації, за середнім значенням курсу продажу відповідної іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України (надалі МВРУ) до української гривні на дату, що передує даті підписання відповідної специфікації до договору).

Сторони домовились, що середнє значення курсу продажу відповідної іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України визначається відповідно до даних, що публікуються на відповідному сайті за адресою: http://mezhbank.org.ua/.

На дату, що передує даті укладення цього договору середнє значення курсу продажу євро на МВРУ становить 23,6778грн за 1 євро.

У випадку, якщо середнє значення курсу продажу відповідної іноземної валюти на МВРУ на дату, що передує даті здійснення оплати за товар (партію товару), буде вищою від середнього значення курсу продажу відповідної іноземної валюти на МВРУ на дату, що передує даті укладення відповідної специфікації до договору (надалі- девальвація гривні), ціна товару (партії товару), вказана у специфікації до договору, може бути переглянута та змінена (проіндексована) сторонами.

Відповідно до змісту п.4.2. договору, сторони домовились, що, зокрема, у разі звернення постачальника до покупця з претензією або позовом до відповідного суду з метою примусового стягнення заборгованості за поставлений та неоплачений товар (партію товару), постачальник має право самостійно нарахувати індексацію на заборгованість покупця за товар (партію товару), поставлений відповідно до умов договору, та виставити покупцеві відповідний рахунок на суму індексації вартості товару (партії товару) або надати розрахунок вартості поставленого товару із урахуванням індексації у складі відповідної претензії або позову.

У вище зазначених випадках сума, належна до оплати покупцем з урахуванням індексації згідно з умовами договору, буде розраховуватись за такою формулою: А=В1/В2 х С, де:

А - сума заборгованості покупця (у гривнях), належна до оплати покупцем з урахуванням індексації згідно з умовами, викладеними вище;

В1 - середнє значення курсу продажу відповідної іноземної валюти на МВРУ на одну із дат, на вибір постачальника, а саме: а) на дату виставлення постачальником відповідного рахунку щодо індексації вартості товару (партії товару); б) на дату звернення постачальником до покупця з претензією або позовом до суду (у разі примусового стягнення заборгованості у судовому порядку);

В2 - середнє значення курсу продажу відповідної іноземної валюти на МВРУ на дату, що передує даті підписання відповідної специфікації;

С - сума заборгованості (у гривнях) за поставлений і неоплачений товар, належна до оплати покупцем без врахування індексації згідно з умовами, викладеними вище.

Згідно з п.2.1. договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і є укладеним на строк до 25.12.2015, а щодо невиконаних до цього дня зобов'язань та відповідальності - до повного їх виконання.

09.06.2015 сторонами також підписано додаток до договору поставки №К/2015/ЛГ/80 від 09.06.2015 - специфікацію №1 (а.с.14). У вказаному додатку до договору сторони визначили найменування товару, що поставляється - насіння кукурудзи урожаю 2013 року (протруєне), його кількість, ціну та загальну вартість товару - 435200,00грн, еквівалент 18379,04 євро без ПДВ (при середньому значенні курсу продажу євро на міжбанківському валютному ринку України (МВРУ) станом на дату, що передує даті укладення цієї специфікації 23,6778 грн за 1 євро.

Позивач свої зобов'язання згідно умов договору поставки №К/2015/ЛГ/80 від 09.06.2015 виконав належним чином, поставивши відповідачу товар на загальну суму 435200,00грн, що підтверджується видатковою накладною №152 від 26.06.2015 (а.с.15) та довіреністю на отримання товару №83 від 26.06.2015 (а.с.16).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч.1 ст.173 ГК України). Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше (ч.3 ст.173 ГК України).

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.175 ГК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору поставки №К/2015/ЛГ/80 від 09.06.2015.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 ЦК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Відповідно до п.5.1. договору, права та обов'язки сторін, окрім визначених у цьому договорі, визначаються законом, зокрема, параграфом 1 (Поставка) господарського кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу (ч.ч.1, 2 ст.692 ЦК України).

Абзацом 1 частини 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вище зазначено, відповідно до умов договору загальна вартість партії товару повинна бути сплачена покупцем у строк, встановлений у додатку до цього договору - специфікації, у національній валюті - гривні, з урахуванням індексації відповідно до еквіваленту визначеної іноземної валюти (євро) в порядку, визначеному п.п.4.1., 4.2. договору.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач взяті на себе за договором поставки зобов'язання щодо своєчасної оплати за поставлений позивачем товар не виконав. Станом на день звернення з позовною заявою до суду в Товариства з обмеженою відповідальністю "Біріт імені Шевченка" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Штрубе Україна ГМБХ" існувала заборгованість у сумі 435200,00 грн. Отже, з урахуванням встановлених обставин спору, позовна вимога про стягнення основного боргу в сумі 435200,00грн є доведеною та підлягає задоволенню.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача суму неоплаченої індексації вартості поставленого товару, яка за розрахунком позивача, склала 73809,92 грн.

Згідно з ч.1 ст.189 ГК України ціна в цьому Кодексі є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Якщо договором купівлі-продажу встановлено, що ціна товару підлягає зміні залежно від показників, що зумовлюють ціну товару (собівартість, затрати тощо), але при цьому не визначено способу її перегляду, ціна визначається виходячи із співвідношення цих показників на момент укладення договору і на момент передання товару.

Нормами ч.1 ст.627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Стаття 524 ЦК України визначає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно зі ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зазначена норма кореспондується із нормами ч.2 ст.198 ГК України.

Отже, норми чинного законодавства не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

За статтею 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках та на умовах, встановлених договором або законом.

Тобто, сторонам надано право визначати зокрема, у договорі, грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, що дає можливість учасникам цивільного обороту уникнути впливу інфляційних процесів на суму грошових зобов'язань.

Так, як вище зазначалось, у п.4.1. договору поставки №К/2015/ЛГ/80 від 09.06.2015 сторони передбачили, що оскільки ціна товару включає імпортну складову, сторони домовились встановлювати ціну та вартість товару (партії товару) в національній валюті України - гривні та визначати їх еквівалент в іноземній валюті, вказаній у специфікації, за середнім значенням курсу продажу відповідної іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України (МВРУ) до української гривні на дату, що передує даті підписання відповідної специфікації до договору.

Згідно з п.4 Наказу Міністерства фінансів України №193 від 10.08.2000 "Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 "Вплив змін валютних курсів" (зі змінами і доповненнями) курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах.

Так як сторонами у належній формі досягнуто згоди щодо можливості зміни обумовленої ціни у визначених ними випадках (п.4.1, 4.2. договору), і така домовленість відповідає вищенаведеним нормам чинного законодавства, з огляду на значне збільшення курсу продажу іноземних валют до гривні у період існування боргу, позовна вимога про відшкодування втрат, пов'язаних зі зміною курсу гривні до її грошового еквіваленту в іноземній валюті (євро) - індексації з урахуванням курсової різниці - є підставною.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок індексації вартості товару з урахуванням курсової різниці, здійснений відповідно до п.4.2. договору, в сумі 245747,50грн (розрахунок в тексті позовної заяви, а.с.4). господарський суд дійшов до висновку, що позовна вимога про стягнення даної суми індексації вартості поставленого товару в залежності від курсу євро є підставною, тому підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 52659,20 грн інфляційних, нарахованих на суму невиконаного в строк грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем разом з позовною заявою розрахунок суми інфляційних (а.с.10), суд визнає його правомірним, а тому задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 52659,20грн інфляційних за період з 01.12.2015 по 30.11.2016.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 162299,79грн пені та 159247,43грн відсотків за користування чужими грошовими коштами за період з 01.12.2015 по 12.12.2016.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (ч.2 ст.193, ч.1 ст.216 та ч.1 ст.218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч.2 ст.217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч.1 ст.230 ГК України).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня, її розмір та порядок нарахування встановлено ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, ч.6 ст.231 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

В пп.8.3.1 п.8.3 договору поставки передбачено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті ціни товару, покупець сплачує на користь постачальника пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу.

Відповідно до п.8.5 договору, пеня за цим договором нараховується на весь строк прострочення.

Також, за змістом п.8.6. договору, сторони дійшли взаємної згоди при нарахуванні штрафних санкцій відповідно до умов цього договору не застосовувати п.6 ст.232 ГК України, а здійснювати нарахування штрафних санкцій за весь період неналежного виконання взятих на себе зобов'язань за цим договором.

За таких обставин, перевіривши правильність здійснених позивачем нарахувань пені (а.с.10), господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення 162299,79 грн пені.

Згідно частини 3 статті 692 Цивільного кодексу встановлено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

У відповідності до статті 536 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до пп.8.3.2 п.8.3. договору сторони погодили, що за порушення грошових зобов'язань по оплаті ціни товару, покупець сплачує на користь постачальника відсотки за неправомірне користування чужими коштами у розмірі 36% річних від суми боргу.

Отже, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами у разі ненадходження повної оплати за товар у визначені строки, встановлений сторонами в договорі.

Згідно розрахунку позивача (а.с.10), правильність якого перевірена судом, нараховані відсотки за користування чужими грошовими коштами відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства становлять 159247,43 грн, позов в цій частині також підлягає задоволенню судом.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними та допустимими у справі доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.32 ГПК, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін.

Відповідач позов щодо підстав та предмету не спростував, своїм правом на участь в судовому процесі по справі не скористався.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 435200,00 грн заборгованості, 73809,92 грн індексації вартості товару, 52659,20 грн інфляційних, 162299,79 грн пені та 159247,43 грн відсотків за користування чужими коштами є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України покладаються на відповідача, оскільки він спонукав позивача звернутись з позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити у повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Біріт імені Шевченка" (12716, Житомирська обл., Баранівський р-н, с.Радулин, вул.Шевченка, 2, ідентифікаційний код 38107051) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Штрубе Україна ГМБХ" (02098, м.Київ, вул.Ю.Шумського,1, оф.115, ідентифікаційний код 36300896):

- 435200,00 грн заборгованості,

- 73809,92 грн індексації вартості товару,

- 162299,79 грн пені,

- 52659,20 грн інфляційних,

- 159247,43 грн відсотків за користування чужими коштами,

- 13248,25 грн витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 28.02.17

Суддя Шніт А.В.

віддрук.прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (реком.)