РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2017Справа №910/1744/17
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Приватного акціонерного товариства "РОСАВА" до Національного банку України, третя особа: Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" про визнання відсутності права на стягнення на предмет застави, припинення обтяження, за участю представників позивача - Поліщука А.А., довіреність №05-80 від 27.12.2016 року, Бондаренко Л.М., довіреність №05-79 від 27.12.2016 року, відповідача - Колосюка С.Л., довіреність №18-0009/46940 від 02.06.2016 року, від третьої особи - Клочка О.В., довіреність №3-243110/994 від 16.02.2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання відсутнім у відповідача права на стягнення на предмет застави за договором застави від 10.07.2009 року та припинення обтяження за договором застави від 10.07.2009 року.

Позов мотивований тим, що в додатку № 1 до договору застави і визначено лише перелік предметів застави. При цьому, не вказано інші індивідуалізуючи ознаки того, яке саме майно передається в заставу (тип, модель, рік виготовлення, колір, повна маса, серійний номер, тощо) тобто сторони укладаючи оспорюваний договір застави не досягли згоди щодо предмету договору, що є його істотною умовою, і тому цей договір є неукладеним (таким, що не відбувся). Тому позивач просив визнати відсутнім у відповідача права на стягнення на предмет застави за оспорюваним договором застави, а запис про предмет застави - недійсним, і вилучити запис (виключити) його з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.02.2017 року порушено провадження та призначено до розгляду на 27.02.2017 року.

27.02.2017 року відповідачем через канцелярію суду надано клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення справи №911/3986/16 за позовом Національного банку України до Приватного акціонерного товариства "РОСАВА" звернення стягнення.

Згідно з ч. 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі у разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, про що виносить ухвалу.

У п. 3.16 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини 3 і 4 ст. 35 ГПК України). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Враховуючи викладене, вирішення господарським судом Київської області справи №911/3986/16 за позовом Національного банку України до Приватного акціонерного товариства "РОСАВА" не є перешкодою для встановлення всіх істотних обставин у даній справі у відповідності з вимогами ст. 43 ГПК України. В той же час необґрунтоване зупинення провадження у справі порушує право сторін на розгляд справи упродовж розумного строку. За таких обставин, в задоволенні вищевказаного клопотання відповідача про зупинення провадження у справі судом відмовлено за безпідставністю.

27.02.2017 року в судовому засіданні оголошено перерву на 13.03.2017 року.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.07.2009 року між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений кредитний договір № 13/28 (далі - Кредитний договір).

10.07.2009 року між Національним банком України (далі - заставодержатель) та Приватним акціонерним товариством «Росава» (далі - заставодавець) було укладено договір застави (далі - договір застави) згідно умов якого (п. 1. договору застави) цей договір забезпечуй вимоги заставодержателя, що випливають з кредитного договору від 10.07.2009 року №13/28 далі - кредитний договір), укладеного між заставодержателем та позичальником, з: повернення кредиту, наданого у сумі 432 400 000.00 грн. (чотириста тридцять два мільйони чотириста тисяч три гривні 00 копійок) строком повернення не пізніше 23 (двадцять третього) грудня 2009 (дві тисячі дев'ятого) року; сплати процентів за користування кредитом у розмірі 16.5 (шістнадцять цілих п'ять десятих) процентів річних щомісячно в передостаннім робочий день місяця до 13 години за період з першого по останнє число поточного місяця; сплати штрафних санкцій у розмірі передбаченому кредитним договором.

28.01.2010 року між Національним банком України та Приватним акціонерним товариством «Росава» було укладено договір про внесення змін до договору застави від 10.07.2009 року, в якому сторони погодились внести зміни в п. 1. договору застави та викласти його в наступній редакції: «цей договір забезпечує вимоги заставодержателя, що випливають з кредитного договору від 10.07.2009 року №13/28 далі - кредитний договір), укладеного між заставодержателем та позичальником, з: повернення кредиту, наданого у сумі 1 082 400 000.00 грн. (один мільярд вісімдесят два мільйони чотириста тисяч гривень 00 копійок) строком повернення не пізніше 20 (двадцятого) грудня 2015 (дві тисячі п'ятнадцятого) року; сплати процентів за користування кредитом у розмірі облікової ставки Національного банку України плюс 0,5 % (нуль цілих п'ять десятих) процентного пункту щомісячно в передостаннім робочий день місяця до 13 години за період з першого по останнє число поточного місяця; сплати штрафних санкцій у розмірі передбаченому кредитним договором.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи додатку №1 до договору застави у заставу передано майно в кількості 13 147 одиниць найменування та вартість якого вказано в додатку №1.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст. 203 ЦК України, яка передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Як випливає зі змісту ч. 1. ст. 638 ЦК України а також ч. 2. ст. 180 Господарського кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Беручи до уваги вищезазначене, та враховуючи, що у додатку №1 до договору застави від 10.07.2009 року, міститься перелік з найменуванням та інвентаризаційним номером майна, яке передається в заставу, що дозволяє ідентифікувати дане майно, позивачем не доведено тих обставин, які є підставою позовних вимог.

У відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В розумінні зазначених правових норм позивачем не доведено суду обґрунтованості позовних вимог та не надано належних доказів, що підтверджують невідповідність спірного договору умовам чинного законодавства.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про визнання відсутнім у відповідача права на стягнення на предмет застави за договором застави від 10.07.2009 року та припинення обтяження за договором застави від 10.07.2009 року є необгрунтованими та у позові слід відмовити.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 17.03.2017р.

Суддя С.О. Чебикіна