ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2017 р. Справа № 911/215/17

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС»

До відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП»

відповідача-2 Уладово-Люлинецької дослідно-селекційної станції інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України,

Про стягнення 1 566,46 грн.

Суддя А.Кошик

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_1

від відповідача-1 - не з'явився;

від відповідача-2 - не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» (далі - відповідач 1) та Уладово-Люлинецької дослідно-селекційної станції інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України (далі - відповідач 2) про стягнення 1 566,46 грн.

Провадження у справі №911/215/17 порушено відповідно до ухвали суду від 23.01.2017 року та призначено справу до розгляду на 09.02.2017 року.

09.02.2017 року в судове засідання представник відповідача-1 та відповідача-2 не з'явилися, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою суду від 09.02.2017 року розгляд справи №911/215/17 було відкладено на 28 лютого 2017 року на 11:30 год.

13.02.2017 року до господарського суду від позивача у справі надійшла заява про збільшення позовних вимог у справі №911/215/17, в якій позивач збільшив позовні вимоги і просить стягнути 169708,26 грн. заборгованості з дооцінки вартості товару.

28.02.2017 року в судове засідання представник відповідача1 та відповідача2 не з'явилися, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно до п.п. 3.9.1, 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відповідачі вважаються належним чином повідомленими про час та місце судового засідання.

Враховуючи, що сторони були належним чином повідомленими про судове засідання та те, що норми статті 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, пункт 4 частини третьої 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

В судовому засіданні 28.02.2017 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Статтею 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

У звязку з неявкою відповідача, який був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, суд розглядає справу у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, господарський суд встановив:

31 березня 2010 року між ТОВ «КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ» та відповідачем-2 був укладений договір поставки на умовах товарного кредиту №ТК310310/3, згідно пункту 1.1. розділу 1 якого у строки, зумовлені договором «Постачальник» зобов'язується поставити та передати у власність «Покупця» насіннєвий матеріал та хімічні засоби рослин, а «Покупець» зобов'язується прийняти товар, сплатити проценти за користуванням товарним кредитом та ціну товару відповідно до умов договору (додаткових угод та Специфікацій до нього).

У звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням відповідачем-2 взятого на себе грошового зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК310310/3 від 31 березня 2010 року, ТОВ «КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ» звернулося до Господарського суду Вінницької області із позовною заявою про стягнення із відповідача-2 заборгованості у сумі 742 014,00 грн. та штрафних санкцій (пені, штрафу) за період із 01.11.2010 року по 18.05.2011 року згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК310310/3 від 31 березня 2010 року.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 16 червня 2011 року у справі №7/87/2011/5003, позов ТОВ «КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ» задоволено.

Відповідно до Постанови ВДВС Калинівського РУЮ Вінницької області від 15.11.2011 року відкрито виконавче провадження згідно наказу Господарського суду Вінницької області від 04 липня 2011 року у справі №7/87/2011/5003.

У звязку із подальшим неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням відповідачем-2 взятого на себе грошового зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК310310/3 від 31 березня 2010 року, до Господарського суду Вінницької області було подано позовну заяву про стягнення з відповідача-2 суми пені та відсотків за користування чужими грошовими коштами згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК310310/3 від 31 березня 2010 року.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 12 червня 2014 року у справі №902/505/14 позовні вимоги задоволено.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 12 червня 2014 року у справі №902/505/14 встановлено та підтверджено, що частково заборгованість згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК310310/3 від 31 березня 2010 року була погашена наступним чином: платіжним дорученням ПП-345 від 28.07.2011р. в розмірі 37735,63 грн.; платіжним дорученням ПП -348 від 29.07.2011р. в розмірі 200 000,00 грн.; платіжним дорученням ПП-356 від 01.08.2011р. в розмірі 50 000,00 грн.; платіжним дорученням ПП-428 від 14.09.2011р. в розмірі 30 000,00 грн.; платіжним дорученням ПП-463 від 28.09.2011р. в розмірі 50 000,00 грн.; платіжним дорученням ПП-528 від 11.11.2011р. в розмірі 80 000,00 грн.; платіжним дорученням ПП-591 від 16.12.2011р. в розмірі 30 000,00 грн.

Судом встановлено, що залишок заборгованості згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК310310/3 від 31 березня 2010 року на момент подачі позову становить 264 278,37 грн., котрий підтверджений також й змістом ухвали Господарського суду Вінницької області від 28 квітня 2016 року у справі №902/505/14.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобовязання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Абзац 1 ч.1 ст.193 ГК України встановлює, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 694 ЦК України встановлює особливості продажу товару в кредит. Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу.

Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що згідно з п. 6.5 договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК310310/3 від 31 березня 2010 року, у зв'язку з тим, що товар буде оплачуватися покупцем не в момент укладення договору, то всі платежі, що передбачені договором, підлягають індексації, а покупець зобов'язується сплатити постачальнику проіндексовані суми відповідних платежів у строки, встановлені договором. Проіндексована сума платежу визначається таким чином: ПСП = (К1/К2) х СП, де ПСП - проіндексована сума платежу, СП - сума платежу за договором, К2 - курс гривні до долару США, встановлений НБУ на дату здійснення такого платежу за договором, К1 - курс гривні до долару США, встановлений НБУ на дату укладення договору.

При зверненні Постачальника до суду із позовною заявою про стягнення з Покупця заборгованості за цим Договором, сума заборгованості Покупця перед Постачальником, визначається таким чином: СЗ = (К2/К1) х СПП, де СЗ - сума заборгованості (основного боргу) Покупця перед Постачальником, СПП - сума всіх прострочених Покупцем платежів, К2 - курс гривні до долару США, встановлений НБУ на дату складання позовної заяви Постачальником про стягнення із Покупця заборгованості за цим Договором, К1 - курс гривні до долару США, встановлений НБУ на дату укладення Договору. Якщо на якусь дату Національним банком України не встановлений офіційний курс гривні до долару США, то сторони беруть офіційний курс гривні до долару США встановлений НБУ у найближчий до такої дати попередній день.

Частина 2 ст. 524 ЦК України передбачає, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

У розумінні ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Верховний Суд України у постановах від 04.07.2011р. у справі №3-62гс11 та від 26.12.2011р. у справі №3-141гс11, які були прийняті з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих положень законодавства, прийшов до висновку, що положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Судом встановлено, що у договорі поставки на умовах товарного кредиту №ТК310310/3 від 31 березня 2010 року сторони дійшли згоди про те, що зобов'язання за даним договором має бути виконане у гривні з урахуванням курсу долара США на час укладення договору та на день фактичної оплати товару/звернення із відповідним позовом до суду, що відповідає вимогам Цивільного кодексу України, а його умови визначені на розсуд сторін і погодженні ними, що вказує на принцип свободи договору.

Фактично за такою умовою договору сторони визначили особливості формування ціни договору. Так, покупець взяв на себе обов'язок здійснювати оплату вартості товару виходячи з вартості товару на момент підписання договору з урахуванням курсу долару США із врахуванням пункту 6.5 договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК310310/3 від 31 березня 2010 року.

Відповідно до змісту ст.115 Господарсько-процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Згідно із ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Судом встановлено, що зобовязання належним чином та у повному обсязі відповідачем-2 згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК310310/3 від 31 березня 2010 року щодо оплати вартості отриманого товару було виконано частково та із порушенням строків, передбачених договором.

Судом встановлено, що заборгованість у вигляді індексації ціни товару (дооцінки вартості товару, курсової різниці) відповідача-2 із врахуванням пункту 6.5 договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК310310/3 від 31 березня 2010 року станом на 03 листопада 2014 року становить 169 708 (сто шістдесят девять тисяч сімсот вісім) гривень 26 копійок.

Стаття 610 ЦК України зазначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.202 ГК України, ст.599 ЦК України зобовязання, зокрема, припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що у ТОВ «КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ» виникло право вимоги щодо нарахування заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), 3%-річних, інфляційних витрат та штрафу згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК310310/3 від 31 березня 2010 року за період існування боргу.

У відповідності до ч. 1 статті 510 Цивільного кодексу України визначено, що сторонами у зобовязанні є боржник і кредитор.

Пунктом 1 ч. 1 статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобовязується або не зобовязується їх оплатити.

Згідно ч. 1 статті 513 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Приписами статті 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням. (стаття 515 Цивільного кодексу України).

15 листопада 2012 року між ТОВ «КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ» та ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» було укладено Угоду №15-11/12-101 про заміну кредитора у зобовязані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України). Розділом 1 даної Угоди, встановлено, що Первісний кредитор (ТОВ «КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ») відступає Новому кредитору (ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС») право вимоги виконання Уладово-Люлинецькою дослідно-селекційною станцією інституту цукрових буряків УААН зобовязання щодо сплати розміру заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), штрафу, 3%-річних та інфляційних витрат, набутих ТОВ «КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ» на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК310310/3 від 31 березня 2010 року, у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Відповідачем-2 грошового зобовязання згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК310310/3 від 31 березня 2010 року.

Відповідно до додаткової угоди №1 до Угоди №15-11/12-101 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 15 листопада 2012 року, Новий кредитор одержує право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), штрафу, 3%-річних та інфляційних витрат, за період існування прострочення виконання Боржником грошового зобовязання згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК310310/3 від 31 березня 2010 року.

На виконання умов даної Угоди (п. 4.1.) ТОВ «КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ» було передано позивачу перелік документів, що підтверджують права вимоги виконання Відповідачем-2 обумовленого зобов'язання.

У відповідності до пункту 4.3. Угоди ТОВ «КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ» повідомленням від про зміну кредитора у зобовязані, належним чином повідомило Відповідача-2 про зазначені вище обставини.

Також судом встановлено, що з моменту укладення даної Угоди, Новий кредитор наділяється всіма правами Первісного кредитора, що випливають із умов договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК310310/3 від 31 березня 2010 року, по відношенню до Боржника щодо нарахування заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), 3% річних, та інфляційних витрат, у звязку із подальшим неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Боржником грошового зобовязання згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК310310/3 від 31 березня 2010 року пункт 2.3. Угоди.

Судом враховано положення чинного законодавства України, судову практику вищих судових інстанцій, котра визначає те, що грошові зобовязання є подільними - основний борг, а також нараховані на основний борг пеня, відсотки, штраф, 3% річних та інфляційні втрати, є подільними одна від одної вимогами. Зокрема, постанову Вищого господарського суду України у справі №8/079-11/14 від 14.08.2012 року, постанову Вищого господарського суду України у справі №4/030-09 від 09.12.2009 року, постанову Вищого господарського суду України у справі №5/097-12 від 06.08.2013 року.

Судом встановлено, що питання щодо нарахування заборгованості у вигляді індексації ціни товару (дооцінки вартості товару, курсової різниці) у судовій справі №7/87/2011/5003 та у судовій справі №902/505/14, провадження по котрим відбувалось у звязку із порушенням відповідачем2 зобовязання щодо належного, повного та своєчасного проведення розрахунків згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК310310/3 від 31 березня 2010 року, не розглядалось та не вирішувалось.

За розрахунком позивача нарахування заборгованості у вигляді індексації ціни товару (дооцінки вартості товару, курсової різниці) становить 169 708 (сто шістдесят девять тисяч сімсот вісім) гривень 26 копійок.

Розрахунок відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому зазначені вимоги підлягають задоволенню повністю.

Судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за Угодою №15-11/12-134 про заміну кредитора у зобовязані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 15 листопада 2012 року, 21 листопада 2013 року між ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» (Кредитор) та ТОВ «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» (Поручитель) було укладено Договір поруки №21-11-2013-1, за умовами якого Поручитель поручається перед Кредитором за виконання обов'язку Уладово-люлинецькою дослідно-селекційною станцією інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків національної академії аграрних наук України щодо виконання грошового зобовязання щодо сплати розміру заборгованості у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Боржником грошового зобовязання згідно договору поставки та Угоди, передбаченою ст. 2 цього Договору (надалі іменується «основний договір»). пункт 1.1. Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору поруки під основним договором в цьому Договорі розуміють Угоду №15-11/12-101 про заміну кредитора у зобовязані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 15 листопада 2012 року, укладену на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК310310/3 від 31 березня 2010 року.

У розділах 3 та 4 Договору поруки поручителем та кредитором погоджено обсяг відповідальності поручителя та розмір поруки:

Пункт 3.1. - відповідальність поручителя перед Кредитором обмежується сплатою розміру заборгованості у сумі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок.

У разі порушення боржником обов'язку за основною угодою, кредитор вправі звернутися з вимогою про виконання як до боржника, так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед кредитором (п. 4.1. договору поруки).

За змістом п. 6.1. договору поруки цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін і діє до моменту припинення поруки.

Статтею 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно з статтею 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

В силу приписів статті 555 Цивільного кодексу України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі.

Положеннями статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у справі №911/215/17 за позовом ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» до ТОВ «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» та Уладово-люлинецької дослідно-селекційної станції інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків національної академії аграрних наук України про стягнення 169 708,26 грн. заборгованості у вигляді індексації ціни товару (дооцінки вартості товару, курсової різниці) є законними та обґрунтованими, підлягають задоволенню шляхом солідарного стягнення з відповідачів наведеної заборгованості в сум 30000 грн., решта заборгованості в сумі 139708,26 грн. підлягає стягненню з відповідача2.

Як передбачено п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», у разі коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів або якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Витрати за розгляд справи відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, що складаються з 2546 грн. судового збору, покладаються на відповідачів порівну в частині солідарної вимоги (30000 грн.), що складає 450 грн. (по 225 грн.), решта судових витрат в сумі 2096 грн. покладається на відповідача2.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Солідарно стягнути із Уладово-люлинецької дослідно-селекційної станції інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків національної академії аграрних наук України (22422, Вінницька обл., Калинівський р-н, с. Уладівське, вул. Радянська, код 00497638) та Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» (08633, Київська обл., Васильківський р-н, с.Мархалівка, вул. Комсомольська, 22, код 38267861) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, оф. 23, код 38039872) заборгованість в сумі 30 000 грн.

3. Стягнути із Уладово-люлинецької дослідно-селекційної станції інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків національної академії аграрних наук України (22422, Вінницька обл., Калинівський р-н, с. Уладівське, вул. Радянська, код 00497638) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, оф. 23, код 38039872) заборгованість у сумі 139 708,26 грн. та 2321 грн. витрат по сплаті судового збору.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» (08633, Київська обл., Васильківський р-н, с.Мархалівка, вул. Комсомольська, 22, код 38267861) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, оф. 23, код 38039872) 225 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 13.03.2017 року