УХВАЛА

22.02.2017Справа № 37/64

За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр інфотехнологій»

до Державного підприємства "Укржитлосервіс"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Київська міська державна адміністрація

про стягнення 219 906,32 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Гогітідзе В.Ф. - за довіреністю №ЦИТ-12/132 від 19.12.2016 року;

від відповідача: Хіміч Б.С. - за довіреністю від 03.01.2017 року;

від третьої особи: Крук Р.Р. - за довіреністю №001-157 від 25.01.2017 року.

Обставини справи :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Закритого акціонерного товариства "Енергогенеруюча компанія Укр-Кан Пауер" до Державного підприємства "Укржитлосервіс" про стягнення 219906,32 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2008 року порушено провадження у справі № 37/64, розгляд справи було призначено на 04.03.2008 року о 14-30.

В судовому засіданні 04.03.2008 року представник позивача надав суду належним чином завірену копію свідоцтва про державну реєстрацію та статуту позивача, відповідно до якого Закрите акціонерне товариство "Енергогенеруюча компанія "Укр-Кан Пауер" змінило найменування на Закрите акціонерне товариство "Енергогенеруюча компанія "ДАРтеплоцентраль ". В зв'язку з тим, що в даному випадку реорганізації не відбулась, а отже відсутні правові підстави для здійснення процесуального правонаступництва у відповідності до статті 25 ГПК України, проте зміну найменування зареєстровано у встановленому порядку, а тому вірним найменуванням позивача слід вважати : Закрите акціонерне товариство "Енергогенеруюча компанія "ДАРтеплоцентраль".

Крім того, в судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про зупинення провадження у справі на підставі статті 79 ГПК України до вирішення справи №8/131, яка розглядалась Окружним адміністративним судом міста Києва.

Представник відповідача через канцелярію Господарського суду міста Києва надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач не погоджується з тарифами, які застосовував позивач.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2008 року залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Київську міську державну адміністрацію на підставі статті 27 Господарського процесуального кодексу, а також було зобов'язано Київську міську державну адміністрацію надати суду пояснення, в яких зазначити розпорядження, якими встановлюються тарифи для Закритого акціонерного товариства "Енергогенеруюча компанія "ДАРтеплоцентраль" щодо послуг з постачання теплової енергії у гарячій воді, які були надані позивачем в листопаді 2007 року, зазначивши чи оскаржуються зазначені розпорядження в судовому порядку.

Представник відповідача та третьої особи в судове засідання 18.03.2008 року не з'явились, проте через канцелярію Господарського суду міста Києва подали клопотання про відкладення розгляду справи. Судом подані клопотання задовольняються.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2008 року розгляд справи було відкладено на підставі статті 77 ГПК України

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.04.2008 року зупинено провадження у справі №37/64 до вирішення іншої пов'язаної з нею справи №8/131.

29.01.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр Інфотехнологій" надійшло клопотання про заміну сторони (позивача) у справі на його правонаступника.

19.12.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр Інфотехнологій" надійшло клопотання про поновлення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2016 року поновлено провадження у справі та призначено її розгляд на 08.02.2017 року.

08.02.2017 року через канцелярію суду представник відповідача подав клопотання про припинення провадження у справі.

Судом встановлено, що правонаступником Публічного акціонерного товариства «Екостандарт» (попередня назва Закрите акціонерне товариство "Енергогенеруюча компанія "ДАРтеплоцентраль", в подальшому перейменовано на Закрите акціонерне товариство «Екостандарт») за правами та зобов'язаннями за договором на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води від 01.01.1998 року №460106 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр інфотехнологій» (01054, м. Київ, ВУЛИЦЯ ТУРГЕНЄВСЬКА, будинок 22, ) на підставі ) договору факторингу №04/10/12 від 04.10.2012 року, а тому ТОВ «Центр інфотехнологій» є позивачем у даній справі.

В судовому засіданні 08.02.2017 року оголошено перерву до 22.02.2017 року.

В судовому засіданні 22.02.2017 року представник відповідача підтримав заяву про припинення провадження у справі, представник позивача заперечував проти задоволення заяви, представник третьої особи не заперечував проти задоволення клопотання.

Як вбачається з позовної заяви Позивач обґрунтовує суму належну до стягнення з Відповідача розпорядженням КМДА від 12.02.2007 року № 142.

Зазначене розпорядження, як і ряд інших визнано судами нечинними з моменту прийняття оскільки вони не пройшли державної реєстрації, Факт не чинності розпоряджень КМДА підтверджено Постановою Верховного Суду України від 28.11.11 року № 21-246а11.

Згідно зі статтею 7 ГК України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 4 ГПК України передбачено, що господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

Відповідно до ч.1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

За змістом підпункту 2 пункту «а» частини першої статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення в порядку та межах, визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади; погодження в установленому порядку цих питань з підприємствами, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності.

Наведене кореспондується із положеннями підпункту 4 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», частиною третьою статті 20 Закону України «Про теплопостачання» щодо засад формування органами місцевого самоврядування цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

За змістом статей 14,16 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» однією з особливостей здійснення виконавчої влади і місцевого самоврядування в м. Києві є зосередження у Київської міської державної адміністрації функцій у сферах виконавчої влади і місцевого самоврядування.

Конституційний Суд України у своєму рішенні № 21-рп/2003 від 25.12.2003 у справі №1-45/2003 (справа про особливості здійснення виконавчої влади та місцевого самоврядування у місті Києві) вказав, що Київська міська державна адміністрація (далі по тексту - КМДА) є єдиним в організаційному відношенні органом, який виконує функції виконавчого органу Київської міської ради та паралельно функції місцевого органу виконавчої влади.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, які є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Відповідно до ст. 1 Указу Президента України № 493/92 від 03.10.1992р. «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» нормативно-правові акти, які видаються органами виконавчої влади, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації. Такі нормативно-правові акти набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності.

Згідно з пунктом 1 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992р. №731, державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

Згідно з абзацом другим пункту 15 Положення нормативно-правові акти, які не пройшли державну реєстрацію, вважаються такими, що не набрали чинності, і не можуть бути застосовані.

Системний аналіз наведених норм права в контексті конкретних обставин справи дає підстави дійти наступного висновку. Якщо голова КМДА, посада якого поєднує в одній особі повноваження керівника органу державної влади і керівника виконавчого органу міської ради, видає нормативно-правовий акт з питань, які організаційно віднесені до відання органів місцевого самоврядування, як-от щодо питань встановлення та/чи затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, і виражає його у формі розпорядження як одного з виду актів органу державної влади, то такі розпорядження підлягають обов'язковій державній реєстрації.

Враховуючи наведене, розпорядження Київської міської державної адміністрації підлягають обов'язковій державній реєстрації (аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 28.11.2011 у справі № 21-246а11, від 02.12.2014 у справі № 21-470а14, від 24.11.2015 у справі №2а-7498/12/2670 яка є обов'язковою, в силу ст.11128ГПК України).

В той же час, після розпорядження № 1245 від 20.06.2002 року Київською міською державною адміністрацією було прийнято наступні розпорядження № 1575 від 30.10.2006 p., № 142 від 12.02.2007 р. № 643 від 30.05.2007 року, які визнані судами нечинними з моменту прийняття оскільки вони не пройшли державної реєстрації, Факт не чинності розпоряджень КМДА підтверджено Постановою Верховного Сулу України від 28.11.11 р. № 21-246а11.

Так, Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.09.2014 р. (справа №761/8760/14-а, провадження № 2-а/761/220/2014) встановлено, що розпорядження КМДА №643 від 30.05.2007р. «Про затвердження тарифів на теплову енергію» не пройшло необхідну реєстрацію в органах Міністерства юстиції України:, а тому суд прийняв рішення про визнання незаконним і нечинним з моменту прийняття розпорядження Київської міської державної адміністрації №643 від 30.05.2007р. «Про затвердження тарифів на теплову енергію».

Розпорядження №1575 від 30.10.2006 року та №142 від 12.02.2007 року не пройшли державної реєстрації в органах юстиції, згідно з Указом Президента України №493/92 від 03.10.1992 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» та Постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 №7-31, які встановлюють обов'язкову державну реєстрацію нормативно-правових актів державних органів, якщо ці акти зачіпають права та інтереси громадян України.

Тарифи на теплову енергію, встановлені незареєстрованими у встановленому порядку розпорядженнями КМДА та такими, що у судовому порядку визнано незаконними та нечинними з моменту їх прийняття, не можуть бути застосовані у визначенні вартості поставленої теплової енергії.

Крім того слід зазначити, що відповідно до п.5 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 р. у разі зміни вартості житлово-комунальних послуг виконавець/виробник не пізніше ніж за 30 днів повідомляє про це споживача з визначенням причин зміни вартості та наданням відповідних обґрунтувань з посиланням на погодження відповідних органів; а на підставі ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, окрім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Враховуючи викладене, тільки тарифи, встановлені розпорядженням №1245 від 20.06.2002р., яке діяло до дати його скасування розпорядженням КМДА №587 від 18.04.2008 мають застосовуватись у даній справі при розрахунку вартості теплової енергії.

За тарифами визначеними розпорядженнями КМДА №1245 від 20.06.2002р. зареєстрованому в Київському міському управлінні юстиції 27.06.2002р. за №46/429 та №2249 від 10.12.2004р. зареєстрованому в Київському міському управлінні юстиції 28.12.2004 р за №63641 якими встановлювався тариф 54,42 грн. за 1 Гкал. без ПДВ.

Крім того, ДП «УКРЖИТЛОСЕРВІС» сплачено за спірний період 150 000,00 грн.

Отже, заборгованість ДП «УКРЖИТЛОСЕРВІС» перед ТОВ «ЦЕНТР ІНФОТЕХНОЛОГІЙ» відсутня, натомість наявна переплата в розмірі 24 420,58 грн.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Як визначено у п.4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Предмет спору - це об'єкт спірного правовідношення, те благо (річ, право, інше майно), з приводу якого виник спір.

В даному випадку предметом спору є вимога Позивача до Відповідача про стягнення заборгованості в сумі 219 906,32 грн.

Однак, враховуючи виконані Позивачем оплати (150 000,00 грн.) та тарифи (54,42 грн. за 1 Гкал. без ПДВ) за якими мала бути розрахована заборгованість Відповідача, на даний час предмет спору між сторонами відсутній.

На підставі викладеного та керуючись ст. п.1-1 ч.1 ст. 80, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі №37/64 (за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр інфотехнологій» до Державного підприємства "Укржитлосервіс" третя особа Київська міська державна адміністрація про стягнення 219 906,32 грн.) - припинити.

Суддя М.М. Якименко