ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"09" березня 2017 р. Справа №11/2605

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого-судді Довганя К.І., з секретарем судового засідання Петрик І.В. за участю представників сторін: від стягувача (позивача) - не з'явився, від боржника (відповідача): не з'явився, від відділу ДВС: Топор А.І. за довіреністю, розглянувши скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на дії відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Черкаській області у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Черкаси до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Черкаси, ІІІ особа на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Теплострой", про стягнення 22066 грн. 15 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Черкаської області від 21.01.2010 у даній справі, що набрало законної сили . позов було задоволено повністю.

16.02.2010 на виконання рішення суду виданий наказ, який направлено позивачу.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Черкаської області зі скаргою на дії відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Черкаській області, у якій просить:

- відновити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 строк для подання скарги на постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Черкаській області Вакуленко С.М. про повернення документів стягувачу від 19.12.2016 по виконавчому провадженню №24540380;

- визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Черкаській області Вакуленко С.М. про повернення документів стягувачу від 19.12.2006 по виконавчому провадженню №24540380;

- зобов'язати відділ примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Черкаській області відновити виконавче провадження по примусовому виконанню наказу від 16.02.2010 виданого господарським судом Черкаської області у даній справі.

Скаргу вмотивовано тим, що, на думку скаржника, орган ДВС , повертаючи наказ від 16.02.2010, діяв всупереч приписам Закону України "Про виконавче провадження" .

В судове засідання представник скаржника та боржника не з'явилися про причини неявки суд не повідомили.

Відділ ДВС у відзиві на скаргу та його представник у судовому засіданні доводи скаржника не визнав, просив відмовити у скарзі повністю посилаючись на те, що виконавець діяв у межах чинного законодавства, а стягувач не позбавлений права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання.

Відповідно до ст. 121-2 ГПК України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Отже, суд вважає за можливе розглянути скаргу на дії органу ДВС без участі представників стягувача та боржника.

В обґрунтування скарги скаржник посилається на наступні обставини:

19 грудня 2016 року головний державний виконавець відділу ДВС по виконавчому провадженні №24540380 прийняв постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві з тих підстав, що cтягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій, а саме не здійснив авансування витрат виконавчого провадження.

Із вищевказаною постановою стягувач не погодився і в порядку ст. 2, 41, 74 Закону України "Про виконавче провадження" 29 грудня 2016 року подав скаргу до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Постановою від 18.01.2017 начальник відділу примусового виконання рішень ДВС ГТУЮ у Черкаській області Гайдар А.В. відмовила у задоволенні вказаної скарги.

Постанову начальника відділу примусового виконання рішень ДВС ГТУЮ у Черкаській області від 18.01.2017, згідно якої ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні скарги, як представник стягувача, отримав 04.02.2017.

Відповідно до штампу на конверті відділу примусового виконання рішень ДВС ГТУЮ у Черкаській області відправлена вищевказана постанова була 31.01.2017, тому скаржник просив суд визнати поважними причини пропуску подачі скарги та відновити строк для подання скарги на постанову про повернення документів стягувачу від 19.12.2016.

Суд, заслухавши представника відділу ДВС, дослідивши матеріали скарги та матеріали виконавчого провадження, приходить до наступних висновків.

16 лютого 2010 року на виконання рішення господарського суду Черкаської області від 26 січня 2010 року, яке набрало законної сили, Господарським судом Черкаської області видано наказ.

На підставі вказаного наказу відділом примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області було відкрите виконавче провадження №24540380. Виконавче провадження входило до складу зведеного виконавчого провадження №21757154.

Суд з'ясував, що на час звернення стягувача за примусовим виконанням рішення діяв Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (із послідуючими змінами) (далі - Закон № 606).

Із 05.10.2016 почав діяти нова редакція Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404).

Статтею 42 Закону №1404 визначено, що кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

За приписами ст. 43 Закону №1404 у разі якщо витрати на залучення до проведення виконавчих дій суб'єктів господарювання на платній основі, виготовлення технічної документації на майно, здійснення витрат на валютообмінні фінансові операції та інших витрат, пов'язаних із перерахуванням коштів, перевищують суму сплаченого авансового внеску, стягувач зобов'язаний додатково здійснити авансування таких витрат.

З метою забезпечення провадження виконавчих дій виконавець може здійснювати інші витрати виконавчого провадження, крім встановлених Міністерством юстиції України, за умови їх обов'язкового авансування стягувачем.

Після закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу авансовий внесок повертається стягувачу, якщо інше не передбачено цим Законом.

П.4. ч.1 ст. 37 Закону №1404 визначено, що виконавчий документ повертається стягувану, якщо стягував перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження.

В ході проведення виконавчих дій, державним виконавцем отримано інформацію про те, що вартість плати за зберігання належного боржнику транспортного засобу ГАЗ 3302, ДНЗ НОМЕР_1 становить 20120,00 грн. Крім того, вартість послуг за транспортування майна складала 7500,00 грн.

15.11.2016 Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на адресу стягувачів направлено лист з пропозицією авансування витрат на проведення виконавчих дій в сумі 27620,00 грн. Одночасно стягувачів було попереджено про можливість повернення виконавчих документів у зв'язку із неавансуванням витрат держвиконавця.

Стягувач ОСОБА_2 авансування витрат не здійснив а направив лист на адресу відділу ДВС з проханням надати "чіткий розрахунок" авансових платежів.

Суд вважає обґрунтованими доводи представника відділу ДВС про те, що стягувач ОСОБА_2 мав можливість ознайомитись із виконавчим провадженням та отримати відповідний розрахунок авансових витрат безпосередню у державного виконавця.

Відповідно до ч. 5 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, стягувач не позбавлений права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання, а тому, права стягувача оскаржуваною постановою не є порушеними.

Доводи скаржника суд оцінює критично, виходячи із приписів, викладених у п.9.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" про те, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження та не отримав у визначений законом строк задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він з матеріалами виконавчого провадження.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що доводи скаржника є неправомірними і безпідставними, а постанова державного виконавця від 19.12.2016 про повернення виконавчого документа стягувачеві ґрунтується на чинному законодавстві.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на дії Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Черкаській області відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного господарського суду протягом 5 днів з дня винесення ухвали.

СУДДЯ К.І. Довгань