КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2017 р. Справа№ 910/4730/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Гаврилюка О.М.

за участю представників сторін:

від позивача : Деруга Н.О. - представник за дов. № 09-02/17 від 28.12.2016 року;

від відповідача : Бітюкова І.В. - представник за дов. №822 від 30.12.2016 року,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2016 року

у справі №910/4730/16 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд"

до Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

про стягнення 337 080,16 грн.

та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

до Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд"

про стягнення 81 877,01 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Аграрний фонд" (далі - позивач за первісним позовом) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (далі - позивач відповідач за зустрічним позовом) про стягнення збитків, завданих неналежним виконанням договору зберігання в розмірі вартості втраченого предмету зберігання - пшениці на суму 318665,52 грн, а також нарахованими на вказану суму 3% річних в розмірі 4950,23 грн та 13464,41 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що позивач, у відповідності до умов укладеного між сторонами договору складського зберігання №56-05/13 передав на зберігання відповідачу (зерновий склад) зерно пшениці 2, 3 класів 2012, 2014 років врожаю. Філія ПАТ "ДПЗКУ" "Кальчицький елеватор" здійснила списання зерна переданої на зберігання пшениці у загальній кількості 104,511 тон, про що позивачу було надано відповідні акти-розрахунки від 12.03.2015 року №33, від 22.04.2015 року №34 та від 28.04.2015 року №35. У розпорядженнях на очистку, сушку зерна від 01.04.2014 року №31, від 15.01.2015 року №37, від 01.02.2015 року №38 та від 01.03.2015 року №39, які додаються до актів-розрахунків вказано, що сушку зерна проведено з метою зниження температури, знезараження, активного вентилювання, тощо. Проте відповідачем, при проведенні вказаних операцій доробки, всупереч умов п. 4.1.11 договору складського зберігання не направлялось повідомлення позивачу з обґрунтуванням необхідності проведення таких операцій, відповідно позивачем не надавалось згоди на проведення вказаних операцій. Крім того вказав, що згідно актів-розрахунків, зерно пшениці мало показники по вологості та смітній домішці в межах норм, визначених ДСТУ, а отже зерно не потребувало проведення додаткових операцій щодо поліпшення його якісних показників. Також, на філії щомісячно здійснювався контроль за станом зберігання товарно-матеріальних цінностей та за його результатами складалися акти, які підписані, в тому числі, і представниками філії, згідно яких відсутні будь-які зауваження щодо стану зберігання зерна та рекомендації щодо необхідності проведення робіт.

Враховуючи викладене, позивач вважає, вказане списання зерна неправомірним, здійсненим з порушенням умов договору та норм чинного законодавства.

Крім того, Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернулось із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" про стягнення заборгованості з вартості наданих послуг зі зберігання зерна в розмірі 52351,34 грн та нарахованих на вказану заборгованість штрафних санкцій: пені в розмірі 19160,59 грн, штрафу - 3664,60 грн, 3% річних - 1574,84 грн та інфляційних втрат у розмірі 5125,64 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються неналежним виконанням ПАТ "Аграрний фонд" своїх зобов'язань в частині оплати вартості зберігання зерна за договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.09.2016 року у справі № 910/4730/16 позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на користь Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" заборгованість в розмірі 241228,62 грн, 3% річних в сумі 3747,30 грн, інфляційні втрати в сумі 10192,51 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 3827,43 грн. В іншій частині позову відмовлено. Відмовлено Публічному акціонерному товариству "Державна продовольчо-зернова корпорація України" в задоволенні зустрічного позову.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у даній справі та прийняти нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити повністю а зустрічний позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права.

Так, скаржник вказав, що судом першої інстанції не взято до уваги, що Публічне акціонерне товариство "Аграрний фонд", підписавши договір, визнав можливі втрати його зерна за рахунок поліпшення якісних показників - не більше 0,5 %, по смішній домішці - не більше 0,2 %, а також природні втрати.

Крім того, скаржник зазначив, що суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку, що між сторонами існує спір щодо кількості списаного зерна, а отже на підставі п. 6.5 договору підстава для оплати послуг зупинена.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.10.2016 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" прийнято до провадження.

Розгляд справи здійснювався різними колегіями суддів.

26.01.2017 року в судовому засіданні Київського апеляційного господарського суду було оголошено перерву на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 14.03.2017 року представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати.

Представник відповідача за первісним позовом у відзиві та судовому засіданні 14.03.2017 року заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін. Зазначивши, що суд першої інстанції прийняв правомірне та обґрунтоване рішення.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2016 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до п. 10 ст. 1 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» зберігання зерна - комплекс заходів, які включають приймання, доробку, зберігання та відвантаження зерна.

Статтею 957 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором складського зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності.

За змістом норм статей 941, 942 Цивільного кодексу України за згодою поклажодавця зберігач має право змішати речі одного роду та однієї якості, які передані на зберігання. Зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Зберігач не має права без згоди поклажодавця користуватися річчю, переданою йому на зберігання, а також передавати її у користування іншій особі (ст. 944 Цивільного кодексу України).

01.11.2013 року між ПАТ "ДПЗК" в особі філії ПАТ "Кальчицький елеватор" (зерновий склад) та ПАТ "Аграрний фонд" (поклажодавець) було укладено договір складського зберігання № 56-05/13 (далі - договір) відповідно до умов якого поклажодавець зобов'язується передати, а зерновий склад прийняти на зберігання зернові , зернобобові, круп'яні , олійні культури (зерно) в кількості, яка визначається по фактичній кількості зерна , щ надійшло на карточку поклажодавця і засвідчується складськими квитанціями та в установлений строк повернути їх поклажодавцю або особі, визначеній ним, як одержувач, відповідно до якісних показників, передбачених діючими ДСТУ. Зерновий склад забезпечує знеособлене зберігання зерна за культурами, класами і роками врожаю. Зерно, що передається на зберігання зерновому складу згідно з цим договором є власністю поклажодавця. Зерновий склад не має права продавати або будь-яким чином розпоряджатися зерном поклажодавця, яке знаходиться в нього на зберіганні. (п.п. 1.3, 1.4 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору приймання зерна здійснюється згідно з вимогами Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій з зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах, затвердженої наказом Міністерства аграрної політики України від 13.10.2008 року №661 (Інструкція) та діючими державними стандартами для кожного виду зерна.

Вказаний договір є чинним, та виконується сторонами.

Як вбачається з пояснень представників обох сторін на філії ПАТ "ДПЗКУ" "Кальчицький елеватор", відповідно до умов укладеного договору зберігалося належне позивачу зерно пшениці 2, 3 класів 2012, 2014 років врожаю.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції у березні-квітні 2015 року філія ПАТ "ДПЗКУ" Кальчицький елеватор" здійснила списання зерна пшениці позивача у кількості 104,511 тон, про що було складено та надано позивачу відповідні акти-розрахунки №33 від 12.03.2015 року, № 34 від 22.04.2015 року та №35 від 28.04.2015 року. Відповідно до доданих до вказаних актів розпоряджень на очистку, сушку зерна №31 від 01.04.2014 року, №37 від 15.01.2015 року, №38 від 01.02.2015 року та №39 від 01.03.2015 року відповідачем проведено сушку зерна з метою зниження температури, знезараження, активного вентилювання.

Зазначеними актами розрахунками відповідачем списано: за Актом №33 від 12.03.2015 року - 17988 кг пшениці 2 класу врожаю 2012 року у вигляді убутку в масі від зниження смітної домішки з 1,50% до 1,30% та природні втрати від зберігання зерна - 0,064% - 5741 кг; за Актом №34 від 22.04.2015 року - 57610 кг пшениці 3 класу врожаю 2014 року у вигляді убутку в масі від зниження смітної домішки з 1,46% до 1,26% та природні втрати від зберігання зерна - 0,064% - 18387 кг; за Актом №35 від 28.04.2015 року - 3521 кг пшениці 2 класу врожаю 2014 року у вигляді убутку в масі від зниження смітної домішки з 1,37% до 1,17% та природні втрати від зберігання зерна - 0,072% - 1264 кг. При цьому згідно наданих розпоряджень на очистку, сушку зерна та відповідних актів (форма 34) вказане зерно передавалось на сушку з метою зниження температури, знезараження, активної вентиляції, відвантаження аспіраційними механізмами, транспортування та механічного відвантаження та зазначено списані кількості зерна як механічні втрати.

Згідно п.п. 3.4, 3.5 договору, поклажодавець визнає втрати у вазі за рахунок поліпшення якісних показників по вологості - не більше 0,5%, по смітній домішці - не більше 0,2% за весь період зберігання, за умови зберігання зерна понад 3 місяці та за умови проведення операцій доробки зерна поклажодавця, які призвели до зменшення ваги та підтверджені відповідними документами. У випадках, встановлених законодавством, природні втрати списуються за рахунок поклажодавця.

Для підтвердження втрат зерна зерновий склад надає поклажодавцю акт-розрахунок, в якому проводиться розрахунок втрат, пов'язаних з природними втратами та втратами при доробці зерна, а також акт форми №34, що підтверджує проведення операцій з доробки зерна.

Відповідно до п. 4.1.11 договору у разі, якщо операції з доробки тягнуть за собою зміну кількості та/або якості зерна , зерновий склад письмово (листом) повідомляє поклажодавця про проведення таких операцій з обґрунтуванням їх необхідності. Поклажодавець після отримання повідомлення, протягом 3 діб надає письмовий дозвіл, або у разі незгоди, направляє представника для перевірки необхідності проведення операцій з доробки.

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, умовами укладеного між сторонами договору складського зберігання передбачено можливі втрати зерна за рахунок природних втрат, що розраховуються відповідно до норм чинного законодавства, а також втрати внаслідок поліпшення якості зерна за рахунок зменшення вологості (не більше 0,5%) та смітної домішки (не більше 0,2%). При цьому необхідною умовою списання вказаних втрат зерна є проведення операцій з доробки зерна, а у випадку, якщо такі операції тягнуть за собою зміну кількісних/якісних показників зерна, - виключно за погодженням з поклажодавцем та обґрунтуванням необхідності проведення операцій з доробки та наданням акта форми 34, який підтверджує проведення операцій з доробки зерна. Жодних інших втрат, зокрема за рахунок механічних втрат, ні умовами укладеного між сторонами договору ні нормами чинного законодавства не передбачено.

Таким чином, сторонами був погоджений розмір можливих втрат зерна в процесі зберігання. При цьому, обов'язковою умовою для такого списання було повідомлення про проведення операцій, що тягнуть за собою зміну кількості та (або) якості зерна з обґрунтуванням їх проведення ПАТ «Аграрний фонд».

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, у грудні 2014 року направляв на адресу позивача лист №0220 від 29.12.2014 року, в якому зазначив, що позивач є єдиним поклажодавцем зерна, що зберігається на філії відповідача ПАТ "Кальчицький елеватор" і вказане зерно потребує фумігації через те, що є ознаки зараженості довгоносиком першого ступеню.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що всупереч умовам договору відповідач не повідомляв позивача про жодну з проведених операцій з зерном, окрім, як фумігації.

Разом з тим, згідно пояснень представників сторін, процес фумігації передбачає здійснення знезараження пшениці від шкідників і не тягне за собою зменшення кількісних показників зерна.

Жодних доказів направлення інших повідомлень та листів на адресу позивача із зазначенням необхідності проведення операцій з доробки, передбачених умовами договору (зменшення вологості та смітної домішки) відповідачем суду не надано.

На підставі викладеного, зокрема за відсутності листа-попередження про необхідність проведення операцій з доробки, обґрунтування необхідності проведення таких операцій, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про безпідставне списання відповідачем належної позивачу пшениці: за Актом №33 від 12.03.2015 року - 17988 кг пшениці 2 класу врожаю 2012 року у вигляді убутку в масі від зниження смітної домішки з 1,50% до 1,30%; за Актом №34 від 22.04.2015 року - 57610 кг пшениці 3 класу врожаю 2014 року у вигляді убутку в масі від зниження смітної домішки з 1,46% до 1,26%; за Актом №35 від 28.04.2015 року - 3521 кг пшениці 2 класу врожаю 2014 року у вигляді убутку в масі від зниження смітної домішки з 1,37% до 1,17%.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що втрати зерна є механічними втратами, які стались внаслідок процесу осушки зерна, в ході якого зерно транспортувалось під витяжними пристроями, внаслідок чого було видалено пил та інше сміття, з огляду на наступне.

Як зазначалось вище, нормами чинного законодавства та укладеного сторонами договору не передбачено убуток зерна від механічних втрат, які зазначено відповідачем у наданих актах доробки форми 34.

При цьому не підтверджуються матеріалами справи пояснення відповідача щодо необхідності проведення сушки, про що також зазначалось у листі відповідача №0057 від 20.04.2016 року, та знезараження зерна у зв'язку з тим, що температура у момент прийому пшениці становила від 45 до 50 градусів за Цельсієм і при переведенні на зимовий режим зберігання необхідно було зменшити температуру пшениці, оскільки, як вбачається з наявних актів наявності зерна за період з лютого 2014 року по квітень 2015 року температура зерна не перевищувала 20 градусів за Цельсієм, що знаходиться в межах норми зберігання зерна і не потребувала зниження, крім того ознак зараженості зерна шкідниками виявлено не було. Також вказаними актами не підтверджується переміщення спірного зерна взагалі із одного силосного корпусу до іншого (зерно зберігалось у силосі 2-4-6).

Крім того, згідно в наявних в матеріалах справи документах, якість зерна позивача, що зберігалась на зерновому складі відповідала діючим нормам ДСТУ, відповідно відсутні були підстави проводити операції з доробки з метою доведення вказаного зерна до "кондиції", чим були обґрунтовані операції з доробки у спірних актах форми 34.

Щодо посилань скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення на довідку комісійної перевірки кількості та якості залишків ТМЦ ПАТ "Аграрний фонд", що знаходяться на зерновому складі "Кальчицький елеватор" за 2014 рік та завершений період 2015 року, складена Марїнською ОДПІ від 19.06.2015 року, суд відзначає, що вказана довідка підтверджує лише те, що списання відбулись в межах визначених договором величин, проте не спростовує правомірності такого списання без згоди позивача.

Також суд приймає до уваги надані позивачем таблиці з інформацією про перевірку руху зерна ПАТ "Аграрний фонд" на філії "ДПЗКУ" "Кальчицький елеватор", підписані представниками відповідача, зокрема за червень-липень 2014 року, згідно яких актів доробки у вказаний період взагалі не складалось, що унеможливлює існування акта форми 34 від 03.06.2014 року, наданого відповідачем позивачу на підтвердження списання зерна.

Відповідно до норм ст..ст.950, 951 Цивільного кодексу України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем, зокрема, у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

Враховуючи безпідставне списання відповідачем пшениці за Актом №33 від 12.03.2015 - 17988 кг пшениці 2 класу врожаю 2012 року; за Актом №34 від 22.04.2015 - 57610 кг пшениці 3 класу врожаю 2014 року; за Актом №35 від 28.04.2015 - 3521 кг пшениці 2 класу врожаю 2014 року, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення збитків завданих втратою речі, переданої на зберігання у розмірі її вартості.

Згідно довідки про ринкові ціни на зернові культури, наданої відповідачем вартість пшениці 2 класу становить 3180 грн/тона, 3 класу - 3000 грн/тона.

За таких обставин на користь позивача з відповідача підлягає стягненню вартість пшениці 2 класу у кількості 21,509 тон у розмірі 68398,62 грн. та вартості пшениці 3 класу у кількості 57,610 тон у розмірі 172830 грн, всього у розмірі 241228,62 грн.

Разом з тим, як вбачається з листа позивача на адресу відповідача від 04.06.2015 року №05/1202 позивач не заперечував проти обрахованих відповідачем природних втрат, крім того вказані втрати передбачені умовами укладеного між сторонами договору, у зв'язку з чим підстави для задоволення позову в частині стягнення убутку внаслідок природних втрат з відповідача відсутні.

Крім того вказаним листом позивач просив повернути списане зерно та виписати на нього складські квитанції, але у зв'язку з відмовою відповідача повернути вказане зерно, звернувся до нього з вимогою від 17.08.2015 №02/1995 про перерахування вартості списаного зерна, у зв'язку з чим суд прийшов до висновку що направленням вимоги про стягнення грошових коштів, зобов'язання відповідача повернути річ зі збереження змінилось грошовим зобов'язанням сплатити вартість втраченого зерна. Строк сплати вказаної суми, з урахуванням семиденного терміну на сплату, настав 03.09.2015 року.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог в сумі 3747,30 грн 3% річних та 10192,51 грн інфляційних втрат за період з 04.09.2015 року по 10.03.2016 року.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволення зустрічного позову про стягнення заборгованості за надані послуги зберігання зерна за договором з ПАТ "Аграрний фонд", з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6.5 договору у разі невідповідності фактичної кількості зерна поклажодавця на зерновому складі кількості, що обліковується за даними поклажодавця, чи погіршення його якісних показників, оплата послуг за зберігання не здійснюється до приведення кількості та якості зерна у відповідність до кількості та якості, зазначених у складських квитанціях.

З огляду на існування спору між сторонами щодо кількості зерна поклажодавця, у зв'язку з чим ПАТ "Аграрний фонд" і звернулось до суду за захистом своїх прав, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що після набрання рішенням суду законної сили, яким вирішено спір між сторонами щодо кількості зерна, переданого на зберігання, позивач за зустрічним позовом вправі звернутись до відповідача з вимогою щодо оплати послуг складського зберігання.

Враховуючи викладене відсутні підстави для стягнення як заборгованості за договором так і нарахованих штрафних санкцій, оскільки прострочення не відбулося в силу того, що строк оплати не настав.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що на підставі п. 6.5 договору підстава для оплати послуг зупинена, оскільки між сторонами існує спір щодо кількості списаного зерна.

Таким чином, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення первісних позовних вимог та відмову в зустрічному позові.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2016 року у справі №910/4730/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2016 року у справі №910/4730/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/4730/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

О.М. Гаврилюк