ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року Справа № 910/2825/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Бакуліної С.В. (доповідач),
суддів :Корсака В.А., Поляк О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скаргиНаціонального медичного університету імені О.О. Богомольця
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 13.12.2016
у справі№ 910/2825/16
Господарського суду міста Києва
за позовомФізичної особи - підприємця ОСОБА_5
доНаціонального медичного університету імені О.О. Богомольця
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачаРегіональне відділення Фонду державного майна України у місті Києві
проусунення перешкод у користуванні майном та стягнення 68073,77грн

в судовому засіданні взяли участь представники :
від позивача: від відповідача: від третьої особи:не з'явились ОСОБА_6 (довіреність від 04.01.2017) не з'явились
В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду міста Києва (суддя Сівакова В.В.) від 07.04.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду (головуючий суддя - Дикунська., судді: Ткаченко Б.О., Сітайло Л.Г.) від 13.12.2016 у справі №910/2825/16 позов задоволено частково; зобов'язано Національний медичний університет імені О.О.Богомольця усунути перешкоди в користуванні частиною нежитлового приміщення, площею 4,0кв.м, яке розмішене за адресою: АДРЕСА_1 фармацевтичного корпусу будівлі; стягнуто з Національного медичного університету імені О.О.Богомольця на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 1378, 00грн витрат по сплаті судового збору; в іншій частині в позові відмовлено повністю.

В касаційній скарзі Національний медичний університет імені О.О. Богомольця просить повністю скасувати ухвалені по справі судові акти в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в позові, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст.216, 236 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст.35 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України).

Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.

Заслухавши пояснення по касаційній скарзі представника відповідача, який підтримав викладені в ній доводи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в рішенні суду першої інстанції та в постанові апеляційного господарського суду, Вищий господарський суд України дійшов до висновку, що касаційну скаргу належить задовольнити частково з огляду на таке.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_5 звернулась до господарського суду з позовом про: 1) зобов'язання Національного медичного університету імені О.О.Богомольця усунути та не чинити перешкоди в користуванні частиною нежитлового приміщення, площею 4,0 кв. м., яке розмішене за адресою: АДРЕСА_1 фармацевтичного корпусу будівлі; 2) стягнення з Національного медичного університету імені О.О.Богомольця збитків в розмірі 53936,77грн та моральної шкоди в розмірі 30000,00грн (з урахуванням останньої заяви про збільшення розміру позовних вимог).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що починаючи з 16.11.2015 відповідач чинить всілякі перешкоди в користування орендованим майном, зокрема, в приміщенні, де знаходиться орендоване майно, балансоутримувачем якого є відповідач, невідомими особами вимкнено електропостачання до копіювальної техніки, чим унеможливлено здійснення позивачем своєї господарської діяльності й отримання доходу. На думку позивача, внаслідок перешкоджання в користуванні майном, відповідач завдав та продовжує завдавати позивачу збитки та моральну шкоду, які позивач просить стягнути в судовому порядку.

Судами встановлено таке.

13.11.2009 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (орендодавцем, третьою особою) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7, яка змінила прізвище на ОСОБА_5 (орендарем, повивачем), було укладено договір оренди нерухомого майна,яке належить до державної власності НОМЕР_1 (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - частину нежитлового приміщення (далі - майно) площею 4,00кв.м за адресою: АДРЕСА_1 фармацевтичного корпусу будівлі, яке перебуває на балансі Національного медичного університету імені О.О.Богомольця (балансоутримувача) й вартість якого визначено згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 30.04.2009 в розмірі 37000,00 грн.

За умовами п.1.2. Договору майно передається в оренду з метою розміщення ксерокопіювальної техніки для надання копіювальних послуг.

Сторони погодили (п.2.1. Договору), що орендар вступає у строкове платне користування майном у зазначений Договором термін, але не раніше дати підписання сторонами Договору та акта прийому-передачі згаданого майна.

Відповідно до п.7.1. Договору орендодавець зобов'язаний передати орендарю в оренду майно згідно Договору за актом приймання-передачі, який підписується одночасно з Договором.

Пунктом 10.1. Договору сторони встановили, що Договір укладено строком на 2 (два) роки, він діє з 13.11.2009 до 13.11.2011 включно.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору (п.10.4. Договору).

Згідно акта прийому-передачі нерухомого майна від 13.11.2009 орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування майно площею 4,00кв.м за адресою: АДРЕСА_1. Крім цього, Договір було пролонговано до 13.11.2015 згідно з наявними в матеріалах справи листами третьої особи №30-06/2412 від 15.03.2012, №30-06/14009 від 11.12.2013, Договором НОМЕР_1/02 від 11.12.2013 про внесення змін до Договору.

В подальшому було погоджено продовження терміну дії Договору строком на 2 роки - до 13.11.2017, про що було поінформовано позивача листом №30-06/12682 від 14.12.2015, а також 14.12.2015 було укладено Договір НОМЕР_1/03 про внесення змін до Договору, за умовами п.1 якого сторони погодили, що Договір продовжено строком на 2 роки - до 13.11.2017.

19.01.2016 між третьою особою та позивачем було укладено Договір НОМЕР_1/04 про внесення змін до Договору.

Відповідно до п.5.11. Договору орендар зобов'язаний здійснювати витрати, пов'язані з утриманням орендованого майна, протягом 15 робочих днів після підсипання Договору укласти з балансоутримувачем договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.

13.11.2009 між позивачем та відповідачем було укладено договір №25-11/2009 про відшкодування балансоутримувачу витрат на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю (далі - Договір №25-11/2009), за умовами п.1.1. якого відповідач зобов'язався забезпечувати обслуговування орендованого приміщення загальною площею 4,00кв.м за адресою: АДРЕСА_1.

За умовами п.5.4. Договору №25-11/2009 він припиняє дію одночасно з закінченням терміну дії Договору, який укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву та позивачем.

Судами встановлено факт відключення електроенергії для забезпечення потреб електроустановок - ксерокопіювальної техніки позивача, що підтверджується актом СВП "Київські електричні мережі" ПАТ "Київенерго" №1150/1 від 18.11.2015, актом про технічну перевірку приладів обліку в електроустановках у ФОП ОСОБА_5 від 18.11.2015, висновком дільничного інспектора 4-го відділу поліції управління поліції в Шевченківському районі ГУНП в м. Києві лейтенанта поліції Савченко А.М. від 23.12.2015.

Рекомендованим листом з повідомленням про вручення 12.11.2015 позивач звертався до відповідача з вимогою №11/11/15-3 від 11.11.2015 про припинення чинити перешкоди у користуванні орендованим майном, на що листом №120/2-1964 від 20.11.2015 відповідач повідомив про припинення Договору в зв'язку із закінченням строку та обов'язок позивача повернути орендоване майно орендодавцеві.

Вирішуючи спір у справі, попередні судові інстанції виходили із того, що оскільки станом на день вирішення спору в суді першої інстанції перешкоди в користуванні майном, зокрема, відключення електроенергії, відповідачем не усунені, позовні вимоги про усунення перешкод у користування майном позивачем доведені належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому є такими, що підлягають задоволенню.

Разом з цим, апеляційний суд погодився із висновками місцевого суду про відмову в позові в частині зобов'язання відповідача не чинити перешкод в користуванні орендованим майном, оскільки наявними в матеріалах справи доказами не підтверджено факт вчинення таких перешкод саме відповідачем.

Також, суди зазначили про необґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 53936,77грн збитків (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог), з підстав недоведеності таких вимог належними та допустимими доказами. З цих же підстав, попередні судові інстанції відмовили в задоволенні позову в частині стягнення відшкодування моральної шкоди в розмірі 30000,00грн.

Суд касаційної інстанції вважає, що судові акти у справі прийняті з порушенням норм процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Згідно з ст. 16 цього Кодексу особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Зокрема, за змістом ст.ст. 391, 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов).

Умови подання негаторного позову (ст.391 ЦК України) такі:

1) майно знаходиться у власника або титульного володільця;

2) інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном;

3) для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою, тощо);

4) у позові має чітко та конкретно визначитися дії, які повинен здійснити відповідач щодо усунення порушень права власника (володільця).

Отже, зміст негаторного позову становлять вимоги позивача (власника або іншої особи, уповноваженої законом чи договором) про усунення порушень, не пов'язаних з позбавленням права володіння.

Захист прав і охоронюваних законом інтересів підприємств і організацій за негаторним позовом здійснюється судом у формі припинення дій, що порушують право, або відновлення становища, яке існувало до порушення права. Якщо негаторний позов визнано обґрунтованим, у резолютивній частині рішення необхідно чітко визначити дії, які повинен вчинити відповідач щодо усунення порушень права власника, і строк виконання цих дій.

В позовній заяві позивачем заявлено вимогу про зобов'язання відповідача усунути та не чинити перешкоди в користуванні частиною нежитлового приміщення, площею 4,0 кв. м., яке розмішене за адресою: АДРЕСА_1 фармацевтичного корпусу будівлі.

Вирішуючи спір, суди зазначили про обґрунтованість позовних вимог щодо усунення перешкод у користування майном, не встановивши при цьому конкретних порушень, які вчиняються відповідачем, а також дій, які мають бути ним виконані по відношенню до позивача щодо усунення порушень прав орендаря нерухомого майна, та не зазначивши такі дії в резолютивній частині судових рішень.

За практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду (рішення у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004).

В рішенні Європейського суду з прав людини від 15.01.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" зазначається, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, було ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій із сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті Першого протоколу до Конвенції.

Втім, викладення резолютивної частини судового рішення у цій справі, викликає обґрунтовані сумніви, щодо реальності його виконання.

Крім того, одночасно із вказаними висновками про обґрунтованість позовних вимог щодо усунення перешкод у користування майном, попередні судові інстанції зазначили про безпідставність вимог щодо зобов'язання відповідача не чинити перешкод в користуванні орендованим майном, однак не звернули увагу на те, що з огляду на формулювання заявленої позивачем вимоги такі висновки є взаємовиключними.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; постановлене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким; резолютивна частина рішення повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні і такі, що випливають з встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки суди в порушення ст.43 ГПК України не з'ясували в чому полягають дійсні позовні вимоги заявника, не встановили конкретні обставини, які засвідчують порушення його прав саме відповідачем, а також яким чином ці права мають бути відновлені, і в якій частині пред'явлені позовні вимоги не є доведеними, прийняті судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1118, п.3 ч.1 ст.1119, ч.1 ст.11110, ст.11111 ГПК України, Вищий господарський суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Національного медичного університету імені О.О. Богомольця задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 та рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2016 у справі №910/2825/16 - скасувати.

Справу №910/2825/16 направити на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Головуючий-суддя С.Бакуліна

Судді В.Корсак

О.Поляк