РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2017Справа №910/24379/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра - Україна"

до Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий союз"

про стягнення 49 000,00 грн.

Суддя А.М. Селівон

Представники сторін:

Від позивача: Зубілевич Т.В. - представник, довіреність № 1 від 11.01.2016;

Від відповідача : не з'явились.

В судовому засіданні на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Саламандра - Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий союз" про стягнення коштів у розмірі 49 000,00 грн., а також стягнення судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 378,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що виплативши відповідно до умов Договору добровільного комбінованого страхування наземного транспорту ОСАГО+ № 04-1.0010189.0001 від 22.01.2016 та страхового акту № 0012377.06.16/1 від 21.07.2016 страхувальнику страхове відшкодування в сумі 50 000,00 грн., він набув згідно ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" право регресної вимоги про стягнення виплаченого страхового відшкодування до відповідача у справі як особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.01.2017 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 910/24379/16 та призначено до розгляду на 02.02.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2017 розгляд справи відкладено на 23.02.2017.

У судові засідання 02.02.2017 та 23.02.2017 з'явився уповноважений представник позивача.

Уповноважений представник відповідача у судові засідання 02.02.2017 та 23.02.2017 не з'явився.

Про дату, час і місце розгляду даної справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень: № 950, № 794.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 02.02.2017 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшов супровідний лист № 1733 від 26.01.2017 з додатками, який судом долучений до матеріалів справи.

До початку судового засідання 02.02.2017 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від МТСБУ надійшов лист № 7.2-20/1557 від 23.01.2017 з інформацією з бази МТСБУ щодо полісу НОМЕР_3. Лист разом з доданою до нього інформацією судом долучені до матеріалів справи.

Також судом повідомлено, що до початку судового засідання 23.02.2017 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшов супровідний лист № 1834 від 21.02.2017, який разом з доданими до нього документами судом долучені до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог, окрім наявних у матеріалах справи, на час проведення судового засідання 23.02.2017 позивачем суду не надано.

Від відповідача заяв та клопотань процесуального характеру на час проведення судових засідань до суду не надходило.

Документи, в т.ч. відзив на позовну заяву, витребувані ухвалами суду від 03.01.2017 та 02.02.2017, відповідачем суду не надані.

Про поважні причини неявки уповноваженого представника відповідача в судові засідання суд не повідомлено.

Відповідно до п. 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови №18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представника відповідача в судові засідання обов'язковою не визнавалась, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, відповідачем не надано суду відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, беручи до уваги те, що представник позивача проти розгляду справи за відсутності представника відповідача не заперечував, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, виключно за наявними у справі матеріалами.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи обмежені процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Суд зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду його позову, не є в подальшому підставою для скасування судового рішення, прийнятого за відсутності представника сторони спору.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотання представника позивача щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судового засідання.

Перед початком розгляду справи представника відповідача ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст. ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача у судових засіданнях повідомив суд, що права та обов'язки йому зрозумілі.

Відводу судді стороною не заявлено.

В судовому засіданні 23.02.2017 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши надані позивачем докази та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно визначення ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу п. 6 ч. 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 22.01.2016 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Саламандра Україна» (страховик за договором, позивач у справі) та громадянином ОСОБА_2 (страхувальник за договором), укладено Договір добровільного комбінованого страхування наземного транспорту ОСАГО+ № 04-1.0010189.0001 (далі - Договір страхування), предметом якого, зокрема, є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням забезпеченим транспортним засобом, а також відшкодуванням шкоди, заподіяної майну потерпілих внаслідок експлуатування забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до умов Договору страхування забезпечений транспортний засіб автомобіль марки Volkswagen Touareg, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2013 року випуску (п.3 Договору страхування).

Строк дії Договору страхування визначений з 29.05.2016 по 28.05.2017 включно (п.5 Договору страхування).

Відповідно до п.4.6 Договору страхування франшиза (безумовна) за ризиком «ДТП без вини водія» складає 0,00% від страхової суми.

Страхова сума: 50000,00 грн. (п.4.5 Договору страхування).

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України «Про страхування».

Відповідно до ст. 355 Господарського кодексу України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Відповідно до визначення частини 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття «договір страхування» містяться в ст. 354 Господарського кодексу України та ст. 979 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень ст. 981 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 18 Закону України «Про страхування» договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

За визначенням ст. 8 Закону України "Про страхування" страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Як вбачається зі змісту п. 4.3 Договору страхування дана дорожньо-транспортна пригода визначена сторонами як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування.

Згідно розгорнутої довідки №95119428 про дорожньо-транспортну пригоду, сформованої відділом 2 Ротою батальйону УПП НП у м. Харкові, копія якої наявна в матеріалах справи, 24.06.2016 у м. Харкові по вул. Білгородське шосе, 7 відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), за участю транспортного засобу марки Volkswagen Touareg, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням власника ОСОБА_2, та транспортного засобу марки Volkswagen Passat, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, в результаті чого автомобілі отримали механічні ушкодження.

Так, в результаті ДТП було пошкоджено застрахований у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Саламандра - Україна» автомобіль марки Volkswagen Touareg, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Як вбачається з умов Договору страхування дана дорожньо-транспортна пригода визначена сторонами як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування.

Відповідно до пункту 3 частини 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом пункту 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» до обов'язків страховика належить, зокрема, при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке ч. 16 ст. 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно частини 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Згідно п.п. 8.3.5 п. 8 Договору страхування страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у спосіб та строк, передбачений даним Договором.

Так, у відповідності до умов Договору страхування 29.06.2016 страхувальник - гр. ОСОБА_2 звернувся до страховика - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра - Україна» із заявою б/н від 29.06.2016 про страховий випадок та в подальшому, із заявою б/н від 20.07.2016 про виплату страхового відшкодування на власний рахунок за вказаними в заяві реквізитами.

За умовами Договору страхування визначення розмір страхового відшкодування проводиться страховиком на дату настання страхового випадку виходячи з фактичного розміру прямого збитку, але в межах страхових сум, передбачених Договором та з урахуванням умов Договору (п.11.1 Договору страхування).

Розмір прямого збитку та суми страхового відшкодування встановлюється в розмірі витрат на відновлювальний ремонт (відновлення, ремонт, заміна деталей, вузлів, агрегатів тощо) пошкодженого транспортного засобу для страхових випадків згідно з основним покриттям Договору. При відшкодуванні збитків, завданих транспортному засобу, сума страхового відшкодування не може перевищувати розміру фактичного прямого збитку в межах страхових сум, встановлених в п.4.5 даного Договору (50000,00 грн.)(п. 11.4 Договору страхування).

При пошкодженні транспортного засобу розмір прямого збитку визначається розмірі витрат на відновлювальний ремонт (відновлення, ремонт, заміну деталей, вузлів, агрегатів тощо) пошкодженого транспортного засобу (п.11.6 Договору страхування)

В разі якщо страховик та страхувальник не дійшли згоди про розмір заподіяного збитку, страховик та/або страхувальник мають право за власною ініціативою замовити незалежне експертне дослідження з метою встановлення розміру збитку. В такому випадку розмір страхового відшкодування виплачується в розмірі відновлювального ремонту транспортного засобу встановленого експертом в межах відповідних страхових сум, визначених цим Договором, а виплата страхового відшкодування може здійснюватись на банківський рахунок страхувальника/вигодо набувача (п.11.2.4 Договору страхування).

Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen Touareg, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, у результаті його пошкодження у ДТП, Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Саламандра - Україна» було замовлено автотоварознавче дослідження зазначеного транспортного засобу, проведення якого доручено суб'єкту оціночної діяльності фізичній особі - підприємцю ОСОБА_4, належна кваліфікація якого підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтва про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 940 від 30.12.2003, свідоцтва Фонду держмайна України № 614 від 01.11.2003, свідоцтвом про підвищення кваліфікації НОМЕР_4 від 24.10.2014 тощо.

Згідно складеного ФОП ОСОБА_4 звіту № 284/2016 дослідження спеціаліста - авто товарознавця від 15.07.2016, копія якого наявна в матеріалах справи, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Volkswagen Touareg, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу) складає 62045,29 грн. в т.ч. ПДВ.

Також, у матеріалах справи міститься ремонтна калькуляція №284/2016 від 15.07.2016 складена на основі комп'ютерної програми Аudatex, яка рекомендована п. 59 додатку 8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003, згідно якої вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Volkswagen Touareg, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, та використаних при цьому деталей, запасних частин та матеріалів становить 62045,29 грн. з ПДВ.

Як свідчать матеріали справи, страховиком - Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Саламандра - Україна» складено страховий акт № 0012377.06.16/1 від 21.07.2016, відповідно до якого вищевказана ДТП згідно Договору страхування кваліфікована як страховий випадок та прийнято рішення про виплату страхувальнику за Договором страхування - ОСОБА_2 страхового відшкодування у розмірі 50000,00 грн., виходячи з визначеної суб'єктом оціночної діяльності вартістю відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Touareg, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в сумі 62045,29 грн., обмеженої розміром страхової суми за Договором страхування.

Пунктом 12.3 Договору страхування визначено, що виплата страхового відшкодування здійснюється не пізніше 5 робочих днів від дати складання страхового акту.

У відповідності до умов Договору страхування сума страхового відшкодування у розмірі 50000,00 грн. була перерахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Саламандра - Україна» на розрахунковий рахунок страхувальника - ОСОБА_2, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення № 59 від 21.07.2016 на відповідну суму.

Будь-яких заперечень щодо розміру та факту здійсненої позивачем виплати страхового відшкодування за Договором страхування, а також перебування отриманих автомобілем Volkswagen Touareg, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 пошкоджень у причинно - наслідковому зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 24.06.2016, відповідачем суду не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується виконання Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Саламандра - Україна» умов Договору страхування, а саме виплати страхового відшкодування у сумі 50000,00 грн. у зв'язку із настанням страхового випадку страхувальнику - гр. ОСОБА_2, шляхом перерахування вартості запчастин та відновлювального ремонту автомобіля на розрахунковий рахунок страхувальника, визначений останнім в поданій страховику заяві.

Суд звертає увагу, що згідно з пунктом 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003р., відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника (-ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу, відповідно до п. 2.3. Методики, - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Крім того, листом від 19.07.2011 Верховним Судом України роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, наявність Звіту № 284/2016 дослідження спеціаліста - автотоварознавця від 15.07.2016, складеного та платіжного доручення № 59 від 21.07.2016 є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Пунктом 3 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Цивільним кодексом України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 частини 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Постановою Київського районного суду міста Харкова від 28.07.2016 у справі №640/10893/16-п встановлено, що 24.06.2016 ОСОБА_5, керуючи автомобілем Volkswagen Passat, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, у місті Харкові по вул. Білгородське шосе, 7, не врахував швидкості руху, дорожню обстановку та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення автомобілем Volkswagen Touareg, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.п. 13.1, 12.1 Правил дорожнього руху України. Зазначеною постановою громадянина ОСОБА_3 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв'язку з чим до останньої застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Підставою виплати страхового відшкодування є страховий випадок, тобто дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулось пошкодження майна, із володінням та користуванням якого пов'язані майнові інтереси страхувальника, що є об'єктом майнового страхування за укладеним з страховиком договором.

Згідно з частиною 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За приписами частини 1 ст. 228 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

За таких обставин, в момент виплати страхового відшкодування у позивача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра - Україна» виникло право зворотної вимоги (регресу) до власника джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу Volkswagen Passat, державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про страхування» страхування може бути добровільним або обов'язковим. Одним із видів обов'язкового страхування, згідно п. 9 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону, є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Судом встановлено за матеріалами справи, що станом на дату вчинення ДТП 24.06.2016 цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки Volkswagen Passat, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу застрахована страхувальником - ОСОБА_6 у Приватному акціонерному товаристві «Європейський страховий союз» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії НОМЕР_3 (далі - Поліс), з наступними умовами: ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, становить 100 000,00 грн.; ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50000,00 грн.; франшиза - 1 000,00 грн.; забезпечений транспортний засіб марки Volkswagen Passat, державний реєстраційний номер НОМЕР_2. Трок дії Полісу з 28.10.2015 до 27.10.2016, тобто станом на момент скоєння ДТП (24.06.2016) зазначений Поліс був чинним.

З огляду на вищевикладене, у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра - Україна», як у страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором страхування, в межах виплаченої суми виникло право зворотної вимоги до відповідача - Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз», як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, в межах ліміту відповідальності, визначеного Полісом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №15-рп/2002 від 9 липня 2002 р. кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене, позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «саламандра - Україна» може реалізувати своє право шляхом подачі відповідного позову до суду. Таку ж позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного Суду України від 28.08.2012 у справі №23/279).

Реалізуючи вказане право з метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача - Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» із вимогою № 1181 від 20.10.2016, копія якої наявна в матеріалах справи, в якій вимагав від останнього відшкодувати матеріальну шкоду у розмірі 49000,00 грн. у порядку суброгації, та яку було отримано відповідачем 27.10.2016, що підтверджується залученою до матеріалів справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 160.

Проте, зазначена вимога позивача залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Суд зазначає, що правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

В силу ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Отже, оскільки згідно із даними Полісу та Договору страхування франшиза становить 1000,00 грн. та 0,00 грн. відповідно, отже розмір страхового відшкодування, яке просить стягнути позивач, враховуючи розмір завданого застрахованому позивачем транспортному засобу Volkswagen Touareg, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, матеріального збитку та розмір права зворотної вимоги, яке перейшло до позивача в межах ліміту відповідальності відповідача за даним Полісом за спірним страховим випадком, правомірно зменшено на розмір франшизи за Полісом, і становить 49000,00 грн.

Таким чином, як вбачається із матеріалів справи та не заперечувалось представником відповідача у судовому засіданні, свої зобов'язання щодо відшкодування Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Саламандра - Україна» в порядку регресу суми у розмірі 49000,00 грн. всупереч вимогам чинного законодавства відповідач не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість перед позивачем у зазначеному вище розмірі, яку останній просить стягнути у позовній заяві.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

Доказів визнання недійсними чи розірвання Договору добровільного комбінованого страхування наземного транспорту ОСАГО+ № 04-1.0010189.0001 від 22.01.2016 та/або Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ/5735099 або їх окремих положень суду не надано.

Окрім того суд зазначає, що Правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Згідно пункту 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Суд звертає увагу на те, що позивачем виплачено страхове відшкодування у спірній сумі без урахування коефіцієнта фізичного зносу згідно умов п. 11.8 Договору страхування, за яким страхове відшкодування розраховується без урахування зносу, в зв'язку з чим зазначає, що здійснення позивачем виплати страхового відшкодування в спірній сумі (без врахування зносу) на користь страхувальника на підставі звіту № 284/2016 дослідження спеціаліста - автотоварознавця від 15.07.2016 не суперечить приписам ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки вказаний закон не поширюється на правовідносини, що виникли за Договором страхування, а Закон України "Про страхування" відповідних застережень не містить.

Крім того, виходячи з положень п. п. 7.38., 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.03р., значення коефіцієнту фізичного зносу (ЕЗ) застрахованого позивачем автомобіль марки Volkswagen Touareg, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2013 року випуску, приймається таким, що дорівнює нулю, оскільки на момент настання дорожньо-транспортної пригоди 24.06.2016 строк експлуатації вказаного транспортного засобу не перевищував визначених п. 7.38 Методики строків (5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки).

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до рекомендацій Вищого господарського суду України, викладених у п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене та виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Оскільки спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 124, 129 Конституції України та ст. ст. 4-2, 4-3, 32, 33, 34, 49, 75, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий союз" (вул. Коцюбинського, 6, м. Київ, 01030, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра - Україна» (вул. Пушкіна, 47, м. Полтава, ) 49000,00 грн. (сорок дев'ять тисяч нуль копійок) страхового відшкодування та 1 378,00 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень нуль копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 07 березня 2017 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М. Селівон