номер провадження справи 18/11/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2017 справа № 908/181/17

за позовом приватного акціонерного товариства АЛЬБА Україна (08300, Київська область, м. Бориспіль, вул. Шевченка, 100)

до відповідача приватного підприємства виробничо-комерційної фірми Аква Вита (69000, АДРЕСА_1)

про стягнення 46777,25 грн. основного боргу за договором № 17 від 04.01.2010 р., 3777,88 грн. 3% річних, 48430,95 грн. інфляційних втрат

Суддя Носівець В.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 2 від 11.01.2017 р.;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 10/17 від 10.02.2017 р.;

До господарського суду Запорізької області 30.01.2017 р. звернулося приватне акціонерне товариство "ОСОБА_3 Україна" з позовною заявою до приватного підприємства виробничо-комерційної фірми "Аква Вита" про стягнення 46770,25 грн. основного боргу за договором № 17 від 04.01.2010 р., 3777,88 3% річних, 48430,95 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 31.01.2017 року порушено провадження у справі № 908/181/17, присвоєно справі номер провадження 18/11/17, судове засідання призначене на 02 березня 2017 року. Справу розглянуто 02.03.2017 р., оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, які мотивовано наступним. На виконання укладеного договору купівлі-продажу відповідачу передано товар згідно з видатковими накладними, в яких встановлений строк оплати 30 календарних днів з моменту отримання товару. Відповідач по теперішній час оплату за отриманий товар не здійснив, внаслідок чого заборгованість склала 46770,25 грн. За несвоєчасне виконання грошових зобовязань на суму заборгованості також нараховано 3777,88 грн. 3% річних та 48430,95 грн. інфляційних витрат. На підставі умов договору купівлі-продажу № 17 від 04.01.2010 р., ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 625, ч. 1 ст. 693 ЦК України, ч. 1 ст.193 ГК України просить позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечив, позовні вимоги не визнав у повному обсязі, посилаючись на те, що в договорі купівлі-продажу відсутній підпис уповноваженої особи покупця, на додатковій угоді від 11.04.2011 р. до договору міститься підпис, який не належить генеральному директору ОСОБА_3 На видаткових накладних, які на думку позивача є підтвердженням поставки і існування боргу, наявні підписи осіб, що не належать до переліку матеріально-відповідальних осіб, уповноважених на отримання товару, які визначені у додатковій угоді від 04.01.2010 р. до договору. Відбиток штампу в накладних також не відповідає зразку штампу, що міститься у вказаній додаткові угоді. Позивач не надав жодної довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, за якими згідно з Інструкцією про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженою наказом Міністерством фінансів України від 16.05.1996 р. № 99, що діяла у період нібито здійсненних поставок, здійснюється відпуск покупцям. Таким чином, відсутні належні і допустимі докази того, що сторонами укладений договір купівлі-продажу та позивачем здійснювалися поставки товару відповідачу. Просив у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Відповідно до договору купівлі-продажу № 17 від 04.01.2010 р., укладеного приватним акціонерним товариством «ОСОБА_3 Україна» (продавець, позивач) та приватним підприємством виробничо-комерційна фірма «Аква Віта» (покупець, відповідач) та додаткових угод, які є невідємними частинами договору, продавець, зобовязався передавати (поставляти) лікарські засоби, вироби медичного призначення та інші супутні товари у власність покупця, а покупець примати товар та сплачувати за нього грошові кошти відповідно до умов договору (п. 1.1). Товар передається по найменуваннях та в кількості, з зазначенням ціни митної та ціни відпускної, що будуть описані в кожному окремому випадку у видаткових накладних (п. 1.2).

В додатковій угоді від 04.01.2010 р. визначено, що поставка здійснюється централізовано-кільцевими перевезеннями товару транспортом постачальника. Також відповідно до угоди покупець повідомив адреси доставки та перелік матеріально відповідальних осіб, що приймають товар, за відповідними адресами поставки та зразки печаток (штампів), якими ці особи завіряють свій підпис на супровідних документів на товар (накладні, тощо).

Згідно з п.п. 5.1, 5.2 договору покупець проводить оплату товару у формі безготівкового розрахунку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця. Оплата кожної товарної партії проводиться в повному обсязі на умовах, що вказуються в видатковій накладній на поставку товарної партії.

В пункті 10.1 встановлено, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2010 року. У випадку, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити договір за 1 місяць до його закінчення, даний договір вважається пролонгованим на наступний і кожний послідуючий календарний рік.

Доказів припинення договру у встановленому порядку суду не надано, отже договір пролонгований.

Факт виконання позивачем зобовязань за договором щодо поставки товару підтверджується видатковими накладними за період з 27 березня по 16 квітня 2014 року (арк. справи 22-144), відповідно до яких постачальник ПрАТ «ОСОБА_3 Україна» поставляв медикаменти та товари медичного призначення ПП ВКФ «Аква Віта» згідно договору № 17 від 04.01.2010 р. В кожній окремій накладній встановлений граничний строк сплати. Загальна вартість поставленого за цими накладними товару склала 46770,25 грн.

Відповідачу двічі, а саме 29.09.2015 р. та 19.04.2016 р., направлялися вимоги про сплату зазначеної суми заборгованості, які одержані уповноваженим представником, однак останній перерахування грошових коштів на рахунок продавця не здійснив.

Згідно з приписами ст.ст. 11, 509 ЦК України підставами виникнення зобов`язання (правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку), зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 Господаського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договру, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідач позов не визнає, мотивуючи тим, що у договорі купівлі-продажу відсутній підпис з боку покупця, а саме генерального директора ОСОБА_3; у додатковій угоді від 11.04.2011 р. міститься підпис, який не належить ОСОБА_3 На видаткових накладних містяться підписи осіб, що не належать до переліку матеріально-відповідальних осіб, уповноважених на отримання товару.

Згідно з п.п. 2, 3, 4 частини 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.ст. 42, 43 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Згідно з ст.ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивачем надано в матеріали справи фотокопію договору купівлі-продажу, на якому вищевказаний підпис дійсно майже непомітний, можливо розгледіти лише невелику риску, яка є частиною підпису. Разом з тим, в ході розгляду справи суд оглянув оригінал договору купівлі-продажу та встановив, що в ньому наявний підпис з боку покупця в особі генеральногор директора ОСОБА_3, що вчинений кульковою ручкою, в графі "реквізити сторін" зазначені реквізити покупця та міститься відбиток "мокрої" печатки ПП ВКФ «Аква Віта». Суд прийшов до висновку, що недостатньо чітке відображення підпису на фотокопії повязано з тим, що при його фізичному вчиненні відбувалась погана подача чорнила в кільковій ручці, тому часткові фрагменти підпису виглядають блідими, лінії уривані, однак підпис присутній. Зважаючи на це, твердження відповідача щодо відсутності доказів укладення сторонами договору купівлі-продажу є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності.

Крім того, до договору купівлі-продажу № 17 від 04.01.2010 р. в подальшому укладалися додаткові угоди, що є невідємною частиною цього договору, які є в матеріалах справи, та підписання яких уповноваженою особою з боку відповідача не заперечено. Так, зокрема, на 17 - 21 аркушах справи містяться додаткові угоди, укладені 04.01.2010 р., 04.01.2011 р., 03.01.2012 р., які підписані з боку покупця ген.директором ОСОБА_3 та скріплені печаткою. Суд також вважає хибними посилання відповідача на те, що в одній із додаткових угод міститься підпис іншої особи, оскільки це не спростовує наявності між сторонами договірних відносин, відповідно до приписів ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.

Стаття 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачає, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 9 цього Закону первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити.

Із наданих позивачем видаткових накладних, копії яких знаходяться в матеріалах справи, слідує, що поставка товару здійснювалася ПрАТ «ОСОБА_3 Україна» отримувачу ПП ВКФ «Аква Віта» згідно договору № 17 від 04.01.2010 р., передача товару відбувалася за декількома адресами у місті Запоріжжя, зокрема: вулиця Руставі 1-А; Кузнєцова, 30 прим. 1; вулиця Жуковського, 32; прим. 3; вулиця Товариська, 58; вулиця Патріотична, 70; пр-т. Леніна, 59/вул. Червоногвардійська; вул. ОСОБА_4/вул. Грязнова; вулиця Гудименка, 34, прим. 75, 76. На усіх накладних міститься підпис про одержання та відбиток штемпеля з найменуванням ПП ВКФ «Аква Віта» та кодом , що належить відповідачу. Позивач пояснив, що поставка товару здійснювалася ним за декількома адресами, за місцем розташування мережі аптечних пунктів продажу покупця за договором, одержання товару здійснював працівник, присутній в пункті на час приймання.

Отже, видаткові накладні мають найменування юридичних осіб, підписи осіб, які передають та отримують товар, перелік товару, його вартість, посилання на договір та інші необхідні реквізити, отже відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та є первинними документами, що фіксують факт здійснення господарської операції.

Таким чином, суд вважає неспроможними та безпідставними заперечення відповідача щодо відсутності належних доказів здійснення йому поставок товару в межах укладеного договору купівлі-продажу.

В силу частини 8 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" відповідальність за достовірність даних, відображених в первинних документах несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Разом з тим, норми Цивільного кодексу України не містять застережень, які б звільнили покупця від обов'язку оплатити отриманий товар у зв'язку з неналежним оформленням господарських операцій первинними документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено: якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач наявність заборгованості за поставлений позивачем товар у розмірі 46770,25 грн. не спростував, доказів перерахування коштів у строки, встановлені у видаткових накладних, не надав.

Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми 46770,25 грн. заборгованості, що виникла за видатковими накладними в межах договору купівлі-продажу № 17 від 04.01.2010 р., є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами та підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вказаної норми позивач також просить стягнути з відповідача суму 3777,88 грн. 3% річних, нарахованих окремо за кожною з накладних з наступного дня з дати оплати, встановленої в цих накладних і по 13.01.2017 р. та суму 48430,95 грн. втрат від інфляції за період прострочення по кожній накладній, починаючи з травня 2014 р. по грудень 2016 р.

Відповідно до п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи встановлений факт несвоєчасного виконання грошових зобовязань, вимоги про стягнення 3% та втрат від інфляції за вказані у розрахунку періоди є обґрунтованими. Однак, перевіривши розрахунок позивача в частині нарахування 3% річних судом встановлено, що у ньому допущено арифметичну помилку в частині визначення кількості днів прострочки в заявлених періодах, не враховано, що 2016 р. є високосним, а також двічі здійснено нарахування по накладній за № 40956475 від 28.03.2014 р., тому фактично до стягнення підлягає сума 3769,03 грн.

Детально перевіривши розрахунок втрат від інфляції суд встановив, що при його здійсненні позивачем допущено ряд помилок, внаслідок яких грошові кошти, що підлягають до стягнення по деяким накладним як занижено, так і завищено. Зокрема: за накладними з датою від 27.03.2014 р., 28.03.2014 р., 31.03.2014 р., 03.04.2014 р., 04.04.2014 р. невірно визначено сукупний індекс інфляції за періоди прострочення, так з травня 2014 р. по грудень 2016 р. він склав 1,889, замість вказаного у розрахунку 1,873, з червня 2014 р. по грудень 2016 р. цей показник був 1,820, замість 1,804; двічі здійснено нарахування по накладній № 40956475 від 28.03.2014 р. на суму 105,60 грн., при цьому один раз нараховано 92,15 грн. втрат від інфляції, в іншому рядку 581,35 грн.; допущено арифметичні помилки при нарахуванні за накладною № 41111981 від 15.04.2014 р. фактично підлягає нарахуванню 1432,77 грн. замість 143,02 грн., за накладною № 41112227 від 15.04.2014 р. на суму 1022,11 грн. фактично належить до стягнення 909,15 грн., в той час як позивачем нараховано 9009,15 грн.

Враховуючи приписи ст.ст. 22, 83 ГПК України суд не виходить за межі позовних вимог частині втрат від інфляції нарахованих згідно накладних, за якими заявлено менші суми. В частині, де суми заявлено необґрунтовано більші, а саме: щодо нарахування втрат від інфляції за накладною № 40956475 від 28.03.2014 р. в сумі 581,35 грн., а також в частині стягнення 8100 грн. різниці між вказаною у розрахунку сумою 9009,15 грн., замість належної до стягнення 909,15 грн. за накладною № 41112227 від 15.04.2014 р., у задоволенні позовних вимог відмовляється. Таким чином, до стягнення підлягає сума 39749,60 грн. втрат від інфляції.

На підставі викладеного, позов в цілому задовольняється частково.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторін спору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного підприємства виробничо-комерційної фірми Аква Вита (69000, АДРЕСА_2, ідентифікаційний код 31075647) на користь приватного акціонерного товариства АЛЬБА Україна (08300, Київська область, місто Бориспіль, вул. Шевченка, 100, ідентифікаційний код 22946976) 46770,25 грн. (сорок шість тисяч сімсот сімдесят грн. 25 коп.) основного боргу, 3769,03 грн. (три тисячі сімсот шістдесят девять грн. 03 коп.) 3% річних, 39749,60 грн. (тридцять девять тисяч сімсот сорок девять грн. 60 коп.) втрат від інфляції, 1459,52 грн. (одну тисячу чотириста пятдесят девять грн. 52 коп.) судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 14 березня 2017 р.

Суддя В.В.Носівець