Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

15 березня 2017 р. Справа № 927/732/16

За позовом: ОСОБА_1 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія

«Нафтогаз України», вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

До відповідача: ОСОБА_1 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації

«Чернігівгаз», вул.Любецька, 68, м. Чернігів, 14021

про стягнення 243 652 655грн. 18коп.

Суддя Книш Н.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем - ОСОБА_1 акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі ПАТ «НАК «Нафтогаз України») подано позов про стягнення з відповідача - ОСОБА_1 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» (далі ПАТ «Чернігівгаз») заборгованості в сумі 95 368 040,31грн. за поставлений природний газ згідно договору №13-241-ВТВ від 04.01.2013, 73 584 860,38грн. пені, 5 985 362,21грн. три проценти річних, 54 128 817,81грн. інфляційних втрат.

Відповідно до прийнятої судом заяви від 11.10.2016 про збільшення позовних вимог (ухвала від 17.10.2016) позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за поставлений природний газ в сумі 95368040грн.31 коп., пеню за прострочення виконання грошового зобовязання в сумі 81255410грн.67 коп., три проценти річних в сумі 7249090грн. 18 коп., інфляційні втрати в сумі 59780114грн. 02 коп., а всього 243652655грн. 18коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором №13-241-ВТВ від 04.01.2013 року купівлі-продажу природного газу в частині своєчасної та повної оплати за природний газ, поставлений протягом січня 2013 року по грудень 2015 року за актами приймання-передачі природного газу.

У судовому засіданні 15.09.2016 суд перейшов до розгляду справи по суті.

У письмових поясненнях від 12.09.2016 позивач зазначив, що укладений між сторонами договір не був змінений в частині порядку здійснення розрахунків та в частині відповідальності за не виконання умов договору, що додаткова угода №10 не має зворотної сили, що позивач заперечує щодо зменшення судом розміру пені. Також позивач навів пояснення стосовно нарахування втрат від інфляції та 3% річних.

У відзиві на позовну заяву №18/346 від 14.09.2016 відповідач заперечував проти позову в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідно до ст.11 договору (в редакції додаткової угоди №10 від 22.12.2014 до договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 №13-241-ВТВ) договір набув чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширив дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2013 року і діяв в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, та з урахуванням ст.11 договору покладав на нього обовязок щодо розрахунку з позивачем за поставлений природній газ у строк після настання 20.01.2016 року. Відповідач зазначає, що в нього відсутні повернуті від позивача акти приймання-передачі газу за зобовязаннями 2013-2015 років, що факт часткової оплати ПАТ «Чернігівгаз» за отриманий газ не свідчить про настання строку оплати, а підтверджує лише виконання відповідачем зобовязань щодо поточної оплати, як передбачено у п.6.1 договору. Відповідач вважає нарахування позивачем пені, інфляційних втрат та 3% річних за прострочення оплати за зобовязаннями 2013, 2014, 2015 років неправомірними, а також безпідставним вважає нарахуванням пені за період з січня 2013 по грудень 2013, в період розгляду справи про банкрутство ПАТ «Чернігівгаз», коли протягом дії мораторію не нараховується неустойка, не застосуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань. ПАТ «Чернігівгаз» стверджує, що виконання зобовязань стало неможливим саме внаслідок бездіяльності третіх осіб органів державної влади (Міненерговугілля України та НКРЕКП України). Внаслідок дій/бездіяльності третіх осіб тариф на розподіл природного газу, встановлений для заявника, не відповідає критерію економічної обґрунтованості, оскільки передбачає неповну компенсацію нормативно передбачених витрат газу (ВТВ та Втр) під час здійснення його господарської діяльності. Крім іншого, відповідач вказав, що відповідно до п.8.1 договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обовязків щодо договору, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин). Відповідач повідомляє, що на підтвердження настання форс-мажорних обставин ПАТ «Чернігівгаз» отримало Сертифікат №6075 Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 29.03.2016, що полягають у дії/бездіяльності третіх осіб, які призвели до унеможливлення виконання відповідачем зобовязання, визначеного п.6.1 договору №13-241-ВТВ по оплаті придбаного протягом 2014-2015 років природного газу в частині обсягів виробничо-технологічних втрат та нормованих витрат, які не були враховані при встановленні тарифів на розподіл природного газу, а саме в розмірі 22,2 млн. куб. м на суму 150703,1тис.грн. без ПДВ, які настали з 01.05.2014 та тривають досі. На виконання умов договору ПАТ «Чернігівгаз» листом від 31.03.2016 вих. №18/1391 повідомило позивача про наявність форс-мажорних обставин, які унеможливили виконання зобовязань за договором.

Ухвалою від 15.09.2016 за заявою позивача суд продовжив строк розгляду спору на 15 днів.

У письмовому запереченні від 29.09.2016 на відзив позивач виклав свою позицію щодо додаткової угоди №10 та строку її дії, щодо форс-мажору, щодо розрахунків неустойки, 3% річних та інфляції, щодо справи про банкрутство відповідача та мораторію, щодо отримання актів приймання-передачі газу. Окрім того, позивач зазначив, що на виконання договору продавець з січня 2013 по грудень 2015 передав, а покупець отримав природний газ на суму 508073820,74грн., відповідач перерахував на рахунок позивача грошові кошти в якості оплати поставленого природного газу в сумі 412705780,43грн., заборгованість складає 95368040,31грн., яка рахується за наступними актами: акт приймання-передачі природного газу від 30.09.2015 року - сума боргу 2100564,57грн. виникла 29.03.2016, акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2015 року сума боргу 44354441,24 грн. виникла 20.12.2015, акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 сума боргу 48913034,50грн. виникла 20.01.2016.

Представник відповідача в судовому засіданні 29.09.2016 надав заперечення по справі №18/364 від 29.09.2016, в якому виклав свою позицію стосовно наданого позивачем розрахунку і визначення строків оплати, зазначивши при цьому про недобросовісне виконання позивачем власних обовязків по договору, що суттєво впливає на визначення строків оплати для ПАТ «Чернігівгаз».

У письмовому поясненні від 11.10.2016 позивач зазначив, що несвоєчасне підписання та факт направлення контрагенту актів приймання-передачі жодним чином не змінює встановлений договором конкретний строк оплати поставленого газу та не є відкладальною умовою в розумінні ст.212 ЦК України чи простроченням кредитора в розумінні ст.613 ЦК України, тому сам факт та наявність або відсутність доказів направлення підписаних актів контрагенту компанією не звільняє відповідача від обовязку сплатити вартість фактично поставленого природного газу. Крім того, положення договору або закону не ставить зобовязання з оплати фактично поставленого природного газу в залежність від повернення підписаних актів приймання-передачі природного газу, в матеріалах справи наявні підписані сторонами акти приймання-передачі природного газу і момент їх повернення покупцю не має значення для справи.

У додаткових запереченнях №18/321 від 12.10.2016 відповідач зазначив, що акт приймання-передачі газу може розцінюватися і як термін, з яким повязане виникнення обовязку оплати за поставлений газ, так і як первинний бухгалтерський документ, на підставі якого ПАТ «Чернігівгаз» мало здійснювати оплату. Відповідач, посилаючись на п.6.1 договору (в редакції додаткової угоди №10 до договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 №13-241-ВТВ від 22.12.2014), зазначає, що між позивачем та відповідачем укладено 4 договори транспортування: договір на розподіл природного газу №14/971/13 від 21.01.2013, договір на розподіл природного газу №14-114-ТН від 30.01.2014, договір на розподіл природного газу №14-115-ТБ від 30.01.2014, договір на розподіл природного газу №14-32-ПР від 30.01.2014, згідно з якими позивачу відповідачем надавались послуги з транспортування в період з січня 2013 по грудень 2015. Відповідач стверджував, що дослідження розрахунку позивача з ПАТ «Чернігівгаз» за послуги транспортування потребує дослідження первинних бухгалтерських та платіжних документів в сукупності та спеціальних знань. Оскільки, від розрахунку протягом 2014-2015 років позивача перед ПАТ «Чернігівгаз» за послуги з транспортування залежить виникнення обовязку ПАТ «Чернігівгаз» стосовно остаточного розрахунку за використаний природний газ до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу по спірному договору, і від даного числа позивачем здійснювалось нарахування інфляційних втрат, пені, 3% річних. Відповідач повідомляє, що частково оплата за поставлений газ по договору №13-241-ВТВ здійснювалась на підставі спільних протокольних рішень, згідно платіжних доручень, копії яких додані до матеріалів справи. Відповідно до позиції ВГСУ, викладених у постановах від 26.07.2016 по справі №924/13/16 та від 03.08.2016 по справі №906/210/16, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобовязання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, сторони тим самим (підписанням спільних протокольних рішень і виконанням положень останніх) змінили порядок і строк проведення розрахунків за послуги. Вказані обставини виключають застосування штрафних санкцій у вигляді пені, нарахування 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання і нарахування інфляційних втрат. Аналогічної позиції щодо зміни строків проведення розрахунків дотримується ВСУ (постанова від 11.11.2015 у справі №927/1733/14, постанова від 25.03.2015 у справі №3-23гс15). Відповідач зазначив, що підписання спільних протокольних рішень є довготриваючим процесом при імперативному регулюючому впливу держави, на швидкість проходження якого не може вплинути ПАТ «Чернігівгаз», а тому нарахування штрафних санкцій, інфляції та 3% річних за прострочення оплати даних сум є неправомірним.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.10.2016 надав заяву №18/322 від 12.10.2016 щодо застосування строків позовної давності, в якій зазначив, що позивач здійснив нарахування 3% річних, пені та інфляційних втрат за період з лютого 2013 по серпень 2013 з пропущенням строку позовної давності, а саме: прострочка виконання зобовязань за січень 2013, як стверджує позивач, виникла з 20.02.2013, тож строк позовної давності за зобовязаннями січня 2013 сплинув 20.02.2016; прострочка виконання зобовязань за лютий 2013, як стверджує позивач, виникла з 20.03.2013, тож строк позовної давності за зобовязаннями лютого 2013 сплинув 20.03.2016; прострочка виконання зобовязань за березень 2013, як стверджує позивач, виникла з 20.04.2013, тож строк позовної давності за зобовязаннями березня 2013 сплинув 20.04.2016; прострочка виконання зобовязань за квітень 2013, як стверджує позивач, виникла з 20.05.2013, тож строк позовної давності за зобовязаннями квітня 2013 сплинув 20.05.2016; прострочка виконання зобовязань за травень 2013, як стверджує позивач, виникла з 20.06.2013, тож строк позовної давності за зобовязаннями травня 2013 сплинув 20.06.2016; прострочка виконання зобовязань за червень 2013, як стверджує позивач, виникла з 20.07.2013, тож строк позовної давності за зобовязаннями червня 2013 сплинув 20.07.2016. У поданій заяві відповідач просив суд застосувати строк позовної давності до вимог ПАТ «НАК «Нафтогаз України» про стягнення з ПАТ «Чернігівгаз» інфляційних втрат, пені та 3% річних за прострочення здійснення оплати за зобовязаннями за період з січня 2013 по червень 2013 року.

Суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи заяву відповідача щодо застосування строків позовної давності.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.10.2016 надав заяву №18/323 від 12.10.2016, в якій просив призначити по справі судово-економічну експертизу, проведення якої доручити Чернігівському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, витирати по проведенню експертизи покласти на ПАТ «Чернігівгаз» та запропонував перелік питань на вирішення судово-економічної експертизи.

У письмовому поясненні від 13.10.2016 позивач зазначив, що укладені між сторонами спільні протокольні рішення (далі СПР) за своєю правовою природою не є додатковими угодами договору і їх укладання не може вважатися правочином, яким сторони внесли зміни до договору, спільні протокольні рішення і платіжні доручення про перерахування коштів лише вказують, що такі розрахунки між сторонами є процедурою погашення зобовязань відповідача з остаточної оплати вартості поставленого природного газу у визначеному місяці в розмірі отриманих по спільному протокольному рішенні сум пільг і субвенцій населенню. У поданому поясненні позивач заперечив щодо проведення судово-економічної експертизи, зазначивши, що нарахування пені, інфляційних та 3% річних не потребує спеціальних знань та у випадку наявності сумнівів у суду щодо нарахування останніх суд зобовязаний перерахувати їх власноруч. Щодо строку позовної давності позивач зазначив, що ним правомірно нараховано пеня, 3% річних інфляційні та штраф, вказавши, що відповідач своїми твердженнями та доводами навмисне вводить суд в оману з метою уникнути від відповідальності за невиконання/неналежне виконання умов договору.

Враховуючи тривалість спірного періоду, в якому здійснювалась поставка природного газу, його транспортування (з січня 2013 по грудень 2015), а також приймаючи до уваги необхідність спеціальних знань для дослідження (перевірки) правильності інформації, наведеної у великому обсязі документації, що складалась позивачем і відповідачем під час виконання своїх зобов'язань за договором №13-241-ВТВ від 04.01.2013, щодо проведення позивачем до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу по договору №13-241-ВТВ від 04.01.2013, повного розрахунку за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими відповідачем позивачу в попередньому місяці по договорам на розподіл природного газу, та перевірки вірності розрахунку заявлених вимог про стягнення боргу, пені, інфляційних втрат і 3% річних, суд задовольнив клопотання відповідача та призначив судову економічну експертизу, проведення якої доручив Чернігівському відділенню Київського науково дослідного інституту судових експертиз. Витрати на проведення судової економічної експертизи були покладені на відповідача ПАТ по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз», перелік питань на дослідження експерта судом були визначені в ухвалі від 17.10.2016.

Ухвалою суду від 17.10.2016 провадження по справі № 927/732/16 було зупинено виходячи з вимог ч. 2 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України. Справа направлена до Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Згідно з ухвалою від 10.03.2017 суд поновив провадження у справі у звязку з надходженням на адресу Господарського суду Чернігівської області від Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз висновку експертів за результатами проведення судово-економічної експертизи від 19.01.2017 за №4061/4062/16-24, та призначив судове засідання на 15.03.2017 на 11:00. У вказаній ухвалі сторони були попередженні, що не зявлення в судове засідання повноважних представників, не є перешкодою для розгляду справи по суті.

Судом було вжито всіх заходів щодо належного повідомлення позивача та відповідача про час, дату та місце судового засідання.

Як вбачається з матеріалів справи, копії ухвали суду від 10.03.2017 про поновлення провадження у справі направлялись позивачу та відповідачу на зазначені в позовній заяві адреси, що підтверджується штампом суду з відміткою про відправлення документа на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа. Судом було здійснено відстеження поштових відправлень суду на адресу позивача за №031 та відповідача за №040, шляхом формування витягу з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання вказаних поштових відправлень суду, а також виготовлялась копія списку №97 та реєстру на відправку пошти з повідомленнями від 10.03.2017, які долучені до матеріалів справи.

Рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення позивачу та відповідачу подані до відправлення 10.03.2017 та вручені уповноваженим особам сторін 13.03.2017, про що свідчать витяги з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень: позивачу за №031 та відповідачу за №040, які додані до матеріалів справи.

Окрім того, у матеріалах справи наявні телефонограми суду про повідомлення позивача та відповідача про дату, час та місце розгляду справи після поновлення провадження у справі №927/732/16 з відміткою про їх прийняття 10.03.2017 посадовою (службовою) особою позивача - референт юридичного департаменту ОСОБА_2 та відповідача юрисконсульт ОСОБА_3

З огляду на вище наведене, суд доходить висновку про належне повідомлення позивача та відповідача про дату, час та місце розгляду справи після поновлення провадження у справі №927/732/16.

У судове засідання 15.03.2017 уповноважені представники позивача та відповідача не зявилися, про причини їх неявки сторонами суду не повідомлено.

До початку судового засідання позивачем, відповідачем не надано до матеріалів справи витребувані судом письмові позиції по суті спору з урахуванням висновків експертів за результатами проведення судово-економічної експертизи №4061/4062/16-24 від 19.01.2017; додаткові докази в підтвердження своїх посилань та доводів (в разі їх наявності). Про причини неможливості представити вказані пояснення суду сторонами не повідомлено.

Термін розгляду даної справи спливає 17.03.2017, а тому в межах даного строку відсутня можливість повідомити позивача, відповідача належним чином про дату, час та місце наступного судового засідання, а також враховуючи принцип незмінності складу суду та розумність строків розгляду справи, приймаючи до уваги, що судом явка уповноважених представників сторін обовязковою не визнавалась та їх неявка не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, окрім того, під час розгляду справи сторонами були письмово викладені пояснення, заперечення та своя позиція по суті спору, тому суд вважає за можливе в судовому засіданні 15.03.2017 продовжити розгляд справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Судом також враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Оскільки, всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи після поновлення провадження, проте позивач та відповідач не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася судом обовязковою, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обовязком сторони, господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 15.03.2017 року за відсутності представників сторін.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Враховуючи, що позивач збільшив позовні вимоги, і заява позивача про збільшення розміру позовних вимог від 11.10.2016 прийнята судом, а тому суд розглядає позовні вимоги позивача з урахуванням його заяви про збільшення позовних вимог та оновленого розрахунку заявлених до стягнення з відповідача сум (т.2 а.с.122-137).

Так, позивач просить стягнути з відповідача 243 652 655 грн.18 коп., з яких:

95 368 040 грн.31коп. заборгованість за природний газ поставлений в період з січня 2013 року по грудень 2015 року на підставі договору на купівлю-продаж природного газу №13-241-ВТВ від 04.01.2013 року;

81 255 410 грн.67коп. пеня за прострочення виконання грошового зобовязання за загальний період з 20.02.2013 року по 26.09.2016 року;

7 249 090 грн.18коп. 3% річних за загальний період з 20.02.2013 року по 26.09.2016 року;

59 780 114 грн. 02 коп. інфляційні втрати за загальний період з травня 2013 року по серпень 2016 року.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець згідно договору купівлі-продажу передає або зобовязується передати у власність покупцеві товар, а покупець прийняти його та оплатити.

04 січня 2013 року між позивачем ОСОБА_1 акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та відповідачем ОСОБА_1 акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» (покупець) було укладено договір №13-241-ВТВ на купівлю-продаж природного газу (т.1 а.с.12-16), відповідно до пункту 1.1. якого (в редакції додаткової угоди №10 від 22.12.2014), продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2013-2015 роках природний газ (надалі газ), а покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробничо-технологічних витрат та нормативних витрат покупця (п. 1.2 договору від 04.01.2013 за №13-241-ВТВ).

Пунктом 2.1 договору від 04.01.2013 за №13-241-ВТВ (в редакції додаткової угоди №11 від 05.02.2015), сторони узгодили, що продавець передає покупцеві у період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року газ в обсязі до 105 914,236 тис. куб. м, у тому числі: у 2013 році 23 712,606 тис. куб. м; у 2014 році 30 881,519 тис. куб. м; у 2015 році до 51 320,111 тис. куб. м, у тому числі по місяцях та кварталах: у січні 2015 року 6 998,881 тис. куб. м, у лютому 2015 року 7 249,658 тис. куб. м., у березні 2015 року 5 635,603 тис. куб. м. (І квартал 2015 -19 884,142 тис. куб. м), у квітні 2015 року 3 244,843 тис. куб. м., у травні 2015 року 2 530,446 тис. куб. м., у червні 2015 року 2 422,893 тис. куб. м (ІІ квартал 8 198,182 тис. куб. м), у липні 2015 року 2 464,551 тис. куб. м., у серпні 2015 року 2 508,677 тис. куб. м., у вересні 2015 року 2 567,991 тис. куб. м. (ІІІ квартал 7 541,219 тис. куб. м), у жовтні 2015 року 3 616,040 тис. куб. м., у листопаді 2015 року 5 053,759 тис. куб. м., у грудні 2015 року 7 026,769 тис. куб. м. (ІV квартал 15 696,568 тис. куб. м.).

Обсяги газу, що планується передати за цим договором можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку. Допускається відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +/- 5% від узгодженого сторонами згідно п. 2.1 цього договору планового обсягу продажу газу без коригування планового обсягу (п.п. 2.1.1-2.1.2 договору).

Пунктом 3.1 договору від 04.01.2013 за №13-241-ВТВ передбачено, що продавець передає покупцю імпортований газ за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України» на газорозподільних станціях (ГРС) ДК «Укртрансгаз». Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, повязану з правом власності на газ.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі (п. 3.3 договору). Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати у письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4 договору).

Розділом 4 договору від 04.01.2013 за № 13-241-ВТВ «Порядок обліку газу», в редакції додаткової угоди №3 від 31.12.2013, сторони узгодили, що кількість газу, яка передається покупцеві, визначається згідно з «Методикою визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами», затвердженою наказом Міністерства палива і енергетики України від 30.05.03 №264, «Методикою визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення обєму газу до стандартних умов», затвердженою наказом Міністерства палива і енергетики України від 21.10.2003 №595 та «Положення про порядок визначення граничних обсягів виробничо-технологічних витрат і нормованих втрат природного газу, що виникають у газорозподільних мережах», затвердженим наказом Міністерства палива і енергетики України від 26.10.2004 №668.

Згідно з п. 5.1 договору ціна (граничний рівень ціни) на газ установлюється НКРЕ.

Пунктом 5.2 договору сторони погодили, що ціна за 1000 куб. м. на момент укладення цього договору становить 3509,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%, податок на додану вартість за ставкою 20%. До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами 27,30грн., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 32,76грн. До сплати за 1000 куб м. газу 3 606,48грн., крім того ПДВ 20% - 721,30грн., всього з ПДВ 4 327,78грн.

У разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифу на транспортування газу магістральними трубопроводами сторони вносять зміни до пункту 5.2 цього договору з дати набрання чинності встановленої НКРЕ ціни/тарифу. Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу (п.п. 5.3-5.4 договору).

У відповідності до п. 5.3 договору сторони додатковою угодою №1 від 10.07.2013 (т.1 а.с.17) виклали з 01 липня 2013 року пункт 5.2 договору в наступній редакції: ціна за 1000 куб. м. становить 3 459,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%, податок на додану вартість за ставкою 20%. До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами 19,50грн., крім того, ПДВ 20%, всього з ПДВ 23,40грн. До сплати ціна за 1000 куб м. газу 3 547,68грн., крім того, ПДВ 20% - 709,54грн., всього з ПДВ 4 257,22 грн. Додаткова угода № 1 від 10.07.2013 набула чинності з моменту її підписання та поширила свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01 липня 2013 року (п. 3 додаткової угоди № 1).

Додатковою угодою № 2 від 08.08.2013 (т.1 а.с.18) сторони внесли зміни до пункту 5.2 договору, відповідно ціна за 1000 куб. м. становить 3 459,00грн., до ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами 10,60грн., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 12,72грн. До сплати ціна за 1000 куб м. газу 3538,78грн., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 4 246,54грн. Додаткова угода № 2 від 08.08.2013 набула чинності з моменту її підписання та поширила свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01 серпня 2013 року (п. 3 додаткової угоди № 2).

Додатковою угодою № 3 від 31.12.2013 (т.1 а.с.19-20) сторони внесли зміни до п.2.1 ст.2 договору щодо обсягу споживання газу та до пункту 5.2 договору, відповідно ціна за 1000 куб. м. становить 3 113,00грн., до ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами 14,80грн., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 17,76грн. До сплати ціна за 1000 куб м. газу 3 190,06 грн., крім того ПДВ 20%-638,01грн., всього з ПДВ 3 828,07 грн. Додаткова угода № 3 від 31.12.2013 набула чинності з моменту її підписання та поширила свою дію на відносини сторін, що фактично склались 01 січня 2013 року (п. 8 додаткової угоди № 3).

Додатковою угодою № 4 від 28.04.2014 (т.1 а.с.21) сторони внесли зміни до пункту 5.2 договору, відповідно ціна за 1000 куб. м. становить 4 020,00грн., до ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами 14,80грн., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 17,76грн. До сплати ціна за 1000 куб м. газу 4115,20грн., крім того ПДВ 20% - 823,04грн., всього з ПДВ 4 938,24грн. Додаткова угода № 4 від 28.04.2014 набула чинності з моменту її підписання та поширила свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01 квітня 2014 року (п. 3 додаткової угоди № 4).

Додатковою угодою № 5 від 15.05.2014 (т.1 а.с.22) сторони внесли зміни до пункту 5.2 договору, відповідно ціна за 1000 куб. м. становить 4 724,00грн., до ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами 35,60грн., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 42,72грн. До сплати ціна за 1000 куб м. газу 4854,08грн., крім того ПДВ 20% - 970,82 грн., всього з ПДВ 5 824,90грн. Додаткова угода № 5 від 15.05.2014 набула чинності з моменту її підписання та поширила свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01 травня 2014 року (п. 3 додаткової угоди № 5).

Додатковою угодою № 6 від 10.06.2014 (т.1 а.с.23) сторони внесли зміни до пункту 5.2 договору, відповідно ціна за 1000 куб. м. становить 4 724,00 грн., до ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами 47,30грн., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 56,76грн. До сплати ціна за 1000 куб м. газу 4865,78грн., крім того ПДВ 20% - 973,16грн., всього з ПДВ 5 838,94грн. Додаткова угода № 6 від 10.06.2014 набула чинності з моменту її підписання та поширила свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01 червня 2014 року (п. 3 додаткової угоди № 6).

Додатковою угодою № 7 від 05.09.2014 (т.1 а.с.25) сторони внесли зміни до пункту 5.2, відповідно ціна за 1000 куб. м. становить 4874,00 грн., до ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами 47,30 грн., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 56,76 грн. До сплати ціна за 1000 куб м. газу 5018,78 грн., крім того ПДВ 20% - 1003,76 грн., всього з ПДВ 6022,54 грн. Додаткова угода № 7 від 05.09.2014 набула чинності з моменту її підписання та поширила свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01 вересня 2014 року (п. 3 додаткової угоди № 7).

Додатковою угодою № 8 від 10.11.2014 (т.1 а.с.26) сторони внесли зміни до пункту 5.2 договору, відповідно ціна за 1000 куб. м. становить 5100,00грн., до ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами 47,30грн., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 56,76грн. До сплати ціна за 1000 куб м. газу 5 249,30грн., крім того ПДВ 20% - 1 049,86грн., всього з ПДВ 6 299,16 грн. Додаткова угода № 8 від 10.11.2014 набула чинності з моменту її підписання та поширила свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01 листопада 2014 року (п. 3 додаткової угоди №8).

Додатковою угодою № 9 від 08.12.2014 (т.1 а.с.27) сторони внесли зміни до пункту 5.2 договору, відповідно ціна за 1000 куб. м. становить 5900,00 грн., до ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами 47,30 грн., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 56,76 грн. До сплати ціна за 1000 куб м. газу 6065,30грн., крім того ПДВ 20% - 1213,06 грн., всього з ПДВ 7278,36 грн. Додаткова угода № 9 від 08.12.2014 набула чинності з моменту її підписання та поширила свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01 грудня 2014 року (п. 3 додаткової угоди № 9).

Додатковою угодою № 11 від 05.02.2015 (т.1 а.с.30) сторони внесли зміни до п.2.1 ст.2 договору щодо обсягу споживання газу та до пункту 5.2 договору, відповідно ціна за 1000 куб. м. становить 5700,00 грн., до ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами 47,30 грн., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 56,76 грн. До сплати ціна за 1000 куб м. газу 5861,30 грн., крім того ПДВ 20% - 1172,26грн., всього з ПДВ 7033,56 грн. Додаткова угода № 11 від 05.02.2015 набула чинності з моменту її підписання та поширила свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01 лютого 2015 року (п. 4 додаткової угоди № 11).

Додатковою угодою № 12 від 10.03.2015 (т.1 а.с.31) сторони внесли зміни до пункту пункт 5.2 договору, відповідно ціна за 1000 куб. м. становить 8900,00 грн., до ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами 47,30 грн., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 56,76 грн. До сплати ціна за 1000 куб м. газу 9125,30 грн., крім того ПДВ 20% - 1825,06 грн., всього з ПДВ 10950,36 грн. Додаткова угода № 12 від 10.03.2015 набула чинності з моменту її підписання та поширила свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01 березня 2015 року (п. 3 додаткової угоди № 12).

Додатковою угодою № 13 від 03.04.2015 (т.1 а.с.32) сторони внесли зміни до пункту 5.2 договору, відповідно ціна за 1000 куб. м. становить 7200,00 грн., до ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами 37,90 грн., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 45,48 грн. До сплати ціна за 1000 куб м. газу 7381,90грн., крім того ПДВ 20% - 1476,38 грн., всього з ПДВ 8858,28 грн. Додаткова угода № 13 від 03.04.2015 набула чинності з моменту її підписання та поширила свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01 квітня 2015 року (п. 3 додаткової угоди № 13).

Додатковою угодою № 14 від 12.05.2015 (т.1 а.с.33) сторони внесли зміни до пункту пункт 5.2 договору, відповідно ціна за 1000 куб. м. становить 6810,00 грн., до ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами 37,90 грн., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 45,48 грн. До сплати ціна за 1000 куб м. газу 6984,10 грн., крім того ПДВ 20% - 1396,82 грн., всього з ПДВ 8380,92 грн. Додаткова угода № 14 від 12.05.2015 набула чинності з моменту її підписання та поширила свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01 травня 2015 року (п. 3 додаткової угоди № 14).

Додатковою угодою № 15 від 03.06.2015 (т.1 а.с.34) сторони внесли зміни до пункту 5.2 договору, відповідно ціна за 1000 куб. м. становить 6600,00 грн., до ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами 37,90 грн., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 45,48 грн. До сплати ціна за 1000 куб м. газу 6769,90грн., крім того ПДВ 20% - 1353,98 грн., всього з ПДВ 8123,88 грн. Додаткова угода № 15 від 03.06.2015 набула чинності з моменту її підписання та поширила свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01 червня 2015 року (п. 3 додаткової угоди № 15).

Додатковою угодою № 16 від 10.07.2015 (т.1 а.с.35) сторони внесли зміни до пункту 5.2 договору, відповідно ціна за 1000 куб. м. становить 6600,00 грн., до ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами 42,40 грн., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 50,88 грн. До сплати ціна за 1000 куб м. газу 6774,40грн., крім того ПДВ 20% - 1354,88 грн., всього з ПДВ 8129,28 грн. Додаткова угода № 16 від 10.07.2015 набула чинності з моменту її підписання та поширила свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01 липня 2015 року (п. 3 додаткової угоди № 16).

Додатковою угодою № 17 від 12.10.2015 (т.1 а.с.36) статтю 5 «Ціна газу» договору сторони виклали в новій редакції. Ціна на природний газ розміщується на офіційному веб-сайті продавця. Тарифи на транспортування природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ магістральними та розподільними трубопроводами установлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (п. 5.1 договору). Ціна за 1000 куб. м. газу з 01 жовтня 2015 року по 31 жовтня 2015 року (включно) становить 6600,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%, податок на додану вартість за ставкою 20%. До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ «Укртрансгаз» на території ліцензованої діяльності газорозподільного підприємства 4,50 грн., крім того ПДВ -20%, всього з ПДВ - 5,40 грн. До сплати за 1000 куб. м. газу 6736,50 грн., крім того ПДВ 20% - 1347,30 грн., всього з ПДВ 8083,80 грн. Ціни на наступний період розміщуються на офіційному веб-сайті продавця та зазначаються в окремій додатковій угоді (п. 5.2 договору). У разі зміни ціни на газ та/або тарифів на його транспортування та розподіл вони є обовязковими за цим договором з моменту введення їх в дію. У разі якщо покупець не погоджується на відповідні зміни, він має право змінити постачальника відповідно до порядку, передбаченого Законом України «Про ринок природного газу» (п. 5.3 договору). Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу (п. 5.4 договору). Додаткова угода № 17 від 12.10.2015 набула чинності з моменту її підписання та поширила свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01 жовтня 2015 року (п. 3 додаткової угоди № 17).

Додатковою угодою № 18 від 28.10.2015 (т.1 а.с.37) сторони внесли зміни до пункту 5.2 договору, відповідно ціна за 1000 куб. м. газу у період з 01 листопада 2015 року становить 6469,63 грн., до ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ «Укртрансгаз» на території ліцензованої діяльності газорозподільного підприємства 4,50 грн., крім того ПДВ -20%, всього з ПДВ - 5,40 грн. До сплати за 1000 куб. м. газу 6603,52 грн., крім того ПДВ 20% - 1320,71 грн., всього з ПДВ 7924,23 грн. Додаткова угода № 18 від 28.10.2015 набула чинності з дня її підписання сторонами та скріплення підписів печатками сторін (п. 3 додаткової угоди № 18).

Додатковою угодою № 19 від 25.11.2015 (т.1 а.с.38) сторони внесли зміни до пункту 5.2 договору, відповідно ціна за 1000 куб. м. газу у період з 01 грудня 2015 року становить 6474,00 грн., до ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ «Укртрансгаз» на території ліцензованої діяльності газорозподільного підприємства 4,50 грн., крім того ПДВ -20%, всього з ПДВ - 5,40 грн. До сплати за 1000 куб. м. газу 6607,98 грн., крім того ПДВ 20% - 1321,60 грн., всього з ПДВ 7929,58 грн. Додаткова угода № 19 від 25.11.2015 набула чинності з дня її підписання сторонами та скріплення підписів печатками сторін (п. 3 додаткової угоди № 19).

На виконання умов договору від 04.01.2013 року за № 13-241-ВТВ позивач передав відповідачу у період з січня 2013 року по грудень 2015 року природний газ в обсязі 83447,725 тис. куб. м. на загальну суму 508 073 820грн.74коп. з ПДВ, що підтверджується двосторонніми підписаними та скріпленими печатками позивача і відповідача актами приймання-передачі природного газу, копії яких додані до матеріалів справи, а саме: акт від 31.01.2013 за січень 2013 року в обсязі 3 400,013 тис. куб. м. вартістю 14 714 494,66 грн., акт від 28.02.2013 за лютий 2013 року в обсязі 5 457,306 тис. куб. м. вартістю 23 617 997,93 грн., акт від 31.03.2013 за березень 2013 року в обсязі 4 329,122 тис. куб. м. вартістю 18735470,30 грн., акт від 30.04.2013 в обсязі 515,00 тис. куб. м. вартістю 2 228 804,64 грн., акт від 31.05.2013 за травень 2013 року в обсязі 150,438 тис. куб. м. вартістю 651 061,97 грн., акт від 30.06.2013 за червень 2013 року в обсязі 146,814 тис. куб. м. вартістю 635 378,10 грн., акт від 31.07.2013 року за липень 2013 року в обсязі 85,820 тис. куб. м. вартістю 365 354,28 грн., акт від 31.08.2013 за серпень 2013 року в обсязі 98,365 тис. куб. м. вартістю 417 710,52 грн., акт від 30.09.2013 за вересень 2013 року в обсязі 100,932 тис. куб. м. вартістю 428 611,37 грн., акт від 31.10.2013 за жовтень 2013 року в обсязі 1 640,993 тис. куб. м. вартістю 6 968 535,86 грн., акт від 30.11.2013 за листопад 2013 року в обсязі 3 750,073 тис. куб. м. вартістю 15924819,99 грн., акт від 31.12.2013 за грудень 2013 року в обсязі 4 037,730 тис. куб. м. вартістю 17 146 365,81 грн., акт від 31.01.2014 за січень 2014 року в обсязі 4 360,982 тис. куб. м. вартістю 16 694 153,09 грн., акт від 28.02.2014 за лютий 2014 року в обсязі 4 398,520 тис. куб. м. вартістю 16 837 851,26 грн., акт від 31.03.2014 за березень 2014 року в обсязі 1996,426 тис. куб. м. вартістю 7 642 462,46 грн., акт від 30.04.2014 за квітень 2014 року в обсязі 467,00 тис. куб. м. вартістю 2 309 614,85 грн., акт від 31.05.2014 за травень 2014 року в обсязі 150,00 тис. куб. м. вартістю 873 734,40 грн., акт від 30.06.2014 за червень 2014 року в обсязі 152,428 тис. куб. м. вартістю 890 017,33 грн., акт від 31.07.2014 за липень 2014 року в обсязі 102,536 тис. куб. м. вартістю 598 701,14 грн., акт від 31.08.2014 року за серпень 2014 року в обсязі 100,816 тис. куб. м. вартістю 588 658,18 грн., акт від 30.09.2015 року за вересень 2014 року в обсязі 1 106,992 вартістю 6 666 899,17 грн., акт від 31.10.2014 за жовтень 2014 року в обсязі 4377,60 тис. куб. м. вартістю 26364253,60 грн., акт від 30.11.2016 за листопад 2014 року в обсязі 5 847,519 тис. куб. м. вартістю 36 834 457,79 грн., акт від 31.12.2014 за грудень 2014 року в обсязі 7 820,00 тис. куб. м. вартістю 56 916 775,20 грн., акт від 31.01.2015 за січень 2015 року в обсязі 806,688 тис. куб. м. вартістю 5871365,67 грн., акт від 28.02.2015 за лютий 2015 року в обсязі 4 400,728 тис. куб. м. вартістю 30952784,43 грн., акту від 31.03.2015 за березень 2015 року в обсязі 1 740,374 тис. куб. м. вартістю 19057721,83 грн., акт від 30.04.2015 за квітень 2015 року в обсязі 1 492,443 тис. куб. м. вартістю 13220477,98 грн., акт від 31.05.2015 за травень 2015 року в обсязі 1 433,035 тис. куб. м. вартістю 12 010 151,70грн., акт від 30.06.2015 за червень 2015 року в обсязі 1420,980 тис. куб. м. вартістю 11543871,00грн., акт від 31.07.2015 за липень 2015 року в обсязі 1 901,498 тис. куб. м. вартістю 15 457 809,67 грн., акт від 31.08.2015 за серпень 2015 року в обсязі 1929,797 вартістю 15 687 860,15 грн., акт від 30.09.2015 за вересень 2015 року в обсязі 1962,304 тис. куб. м. вартістю 15 952 118,67 грн., акт від 30.11.2015 за листопад 2015 року в обсязі 5597,323 тис. куб. м. вартістю 44 354 441,24 грн. та від 31.12.2015 за грудень 2015 року в обсязі 6 168,430 тис. куб. м. вартістю 48 913 034,50 грн. (т.1 а.с. 39-62, 130-141).

У відповідності до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару.

Пунктом 6.1 договору від 04.01.2013 за № 13-241-ВТВ сторони погодили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень пункту 6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання передачі. Пунктом 6.2 договору визначено, що оплата за газ здійснюється з поточного рахунку покупця на поточний рахунок продавця та зараховується як оплата за газ та транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

В платіжних дорученнях покупець повинен обовязково зазначати номер договору, дату його підписання та призначення платежу. За наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець має право зараховувати кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості (п. 6.4 договору).

Додатковою угодою №10 від 22.12.2014 (т.1 а.с.28-29) сторони змінили порядок розрахунків за договором від 04.01.2013 за № 13-241-ВТВ, виклавши пункт 6.1 договору в новій редакції, а саме: оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень пункту 6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично використаний газ за цим договором здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладений між продавцем та покупцем. У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання-передачі до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу. У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу.

При цьому, договір від 04.01.2013 за № 13-241-ВТВ набув чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення (стаття 11 договору в редакції додаткової угоди №10 від 22.12.2014).

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами: ПАТ «Чернігівгаз» (газорозподільне підприємство) та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (замовник) були укладені наступні договори на транспортування: договір на розподіл природного газу №14/971/13 від 21.01.2013, договір на розподіл природного газу № 14-114-ТН від 30.01.2014, договір на розподіл природного газу № 14-115-ТБ від 30.01.2014, договір на розподіл природного газу №14-32-ПР від 30.01.2014, згідно з якими позивачу відповідачем надавались послуги з транспортування в період з січня 2013 року по грудень 2015 року.

Висновком експертів за результатами проведення судово-економічної експертизи від 19.01.2017 за № 4061/4062/16-24 встановлено наступне.

В межах наданих на дослідження доказів документально підтверджується заборгованість ПАТ «НАК «Нафтогаз України» перед ПАТ «Чернігівгаз» за період з 21.01.2013 по 31.03.2014 станом на 20 число кожного місяця наступного за місяцем надання послуг з транспортування природного газу по договору на розподіл природного газу №14/971/13 від 21.01.2013, а саме: станом на 20.02.2013 в розмірі 14 212 665,67грн., станом на 20.03.2013 в розмірі 25988076,23грн., станом на 20.04.2013 в розмірі 30255360,18грн., станом на 20.05.2013 в розмірі 34299624,33грн., станом на 20.06.2013 в розмірі 1649178,63грн., станом на 20.07.2013 в розмірі 1511063,80грн., станом на 20.08.2013 в розмірі 94463,92грн., станом на 20.09.2013 в розмірі 1361894,03грн., станом на 20.10.2013 в розмірі 1274574,84грн., станом на 20.11.2013 - в розмірі 5456529,64грн., станом на 20.12.2013 в розмірі 7376233,36грн., станом на 20.01.2014 - в розмірі 17711437,62грн., станом на 20.02.2014 в розмірі 16879828,39грн., станом на 20.03.2014 в розмірі 12547630,99грн. Станом на 31.03.2014 заборгованість ПАТ «НАК Нафтогаз України» перед ПАТ «Чернігівгаз» по договору на розподіл природного газу №14/971/13 від 21.01.2013 відсутня.

В межах наданих на дослідження документів документально підтверджується заборгованість ПАТ «НАК «Нафтогаз України» перед ПАТ «Чернігівгаз» за період з 30.01.2014 по 20.01.2016 станом на 20 число кожного місяця наступного за місяцем надання послуг з транспортування природного газу по договору на розподіл природного газу№14-114-ТН від 30.01.2014, а саме: станом на 20.03.2014 в розмірі 4 991 929,07грн., станом на 20.04.2014 в розмірі 7 807 655,54грн., станом на 20.05.2014 в розмірі 10 459 262,25грн., станом на 20.06.2014 в розмірі 1 703 494,48грн., станом на 20.07.2014 в розмірі 1309436,79грн., станом на 20.08.2014 в розмірі 1 692 656,29грн., станом на 20.09.2014 в розмірі 262 501,36грн., станом на 20.10.2014 в розмірі 654 412,19грн., станом на 20.11.2014 в розмірі 1 816 633,56грн., станом на 20.12.2014 в розмірі 4 551 902,95грн., станом на 20.01.2015 в розмірі 9 408 719,54грн., станом на 20.02.2015 в розмірі 8 631 787,85грн., станом на 20.03.2015 в розмірі 10 564 096,70грн., станом на 20.04.2015 в розмірі 7110653,29грн., станом на 20.05.2015 в розмірі 6 598 080,84грн., станом на 20.06.2015 в розмірі 5 694 510,56грн., станом на 20.07.2015 року в розмірі 6 968 121,83грн., станом на 20.08.2015 в розмірі 7 566 516,00грн., станом на 20.09.2015 в розмірі 9 535 826,28грн., станом на 20.10.2015 в розмірі 10989797,33грн., станом на 20.11.2015 в розмірі 14556484,27грн., станом на 20.12.2015 та на 20.01.2016 заборгованість складає 0,00 грн. Станом на 20.01.2016 заборгованість ПАТ «НАК Нафтогаз України» перед ПАТ «Чернігівгаз» по договору на розподіл природного газу №14-114-ТН від 30.01.2014 відсутня.

В межах наданих на дослідження документів документально підтверджується заборгованість ПАТ «НАК «Нафтогаз України» перед ПАТ «Чернігівгаз» за період з 01.01.2013 по 20.01.2016 станом на 20 число кожного місяця наступного за місяцем надання послуг з транспортування природного газу по договору на розподіл природного газу № 14-115-ТБ від 30.01.2014, а саме: станом на 20.03.2014 в розмірі 1 225 364,30грн., станом на 20.04.2014 - в розмірі 1 677 021,03грн., станом на 20.05.2015 в розмірі 1 381 305,17грн., станом на 20.06.2014, 20.07.2014, 20.08.2014, 20.09.2014, 20.10.2014, 20.11.2014, 20.12.2014 заборгованість складає 0,00 грн., станом на 20.01.2015 в розмірі 452 050,70грн., станом на 20.02.2015 в розмірі 1 525 719,88грн., станом на 20.03.2015 - в розмірі 2 160 856,02грн., станом на 20.04.2015 705443,95грн., станом на 20.05.2015, 20.06.2015, 20.07.2015, 20.08.2015, 20.09.2015, 20.10.2015, 20.11.2015, 20.12.2015 та 20.01.2016 заборгованість складає 0,00 грн. Станом на 20.01.2016 заборгованість ПАТ «НАК Нафтогаз України» перед ПАТ «Чернігівгаз» по договору на розподіл природного газу №14-115-ТН від 30.01.2014 відсутня.

В межах наданих на дослідження документів документально підтверджується заборгованість ПАТ «НАК «Нафтогаз України» перед ПАТ «Чернігівгаз» за період з 30.01.2014 по 20.01.2016 станом на 20 число кожного місяця наступного за місяцем надання послуг з транспортування природного газу по договору на розподіл природного газу № 14-32-ПР від 30.01.2014, а саме: станом на 20.02.2014 в розмірі 276 761,09грн., станом на 20.03.2014 в розмірі 551 962,56грн., станом на 20.04.2014 в розмірі 479 131,25грн., станом на 20.05.2014 в розмірі 409 603,31грн., станом на 20.06.2014 в розмірі 445738,92грн., станом на 20.07.2014 в розмірі 359 007,83грн., станом на 20.08.2014 в розмірі 329305,68грн., станом на 20.09.2014, 20.10.2014, 20.11.2014, 20.12.2014, 20.01.2015, 20.02.2015 заборгованість складає 0,00 грн., станом на 20.03.2015 в розмірі 622 744,44грн., станом на 20.04.2015 в розмірі 275 806,17грн., станом на 20.05.2015 в розмірі 11917,77грн., станом на 20.06.2015, 20.07.2015, 20.08.2015, 20.09.2015 заборгованість складає 0,00 грн., станом на 20.10.2015 в розмірі 691 700,91грн., станом на 20.11.2015 в розмірі 1701207,73грн., станом на 20.12.2015 та 20.01.2016 заборгованість складає 0,00грн. Станом на 20.01.2016 заборгованість ПАТ «НАК Нафтогаз України» перед ПАТ «Чернігівгаз» по договору на розподіл природного газу №14-32-ПР від 30.01.2014 відсутня.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що під час дії договорів на розподіл природного газу від 21.01.2013 за №14/971/13, від 30.01.2014 за № 14-114-ТН, від 30.01.2014 за № 14-115-ТБ, від 30.01.2014 за № 14-32-ПР ПАТ «НАК «Нафтогаз України» несвоєчасно проводило розрахунки перед ПАТ «Чернігівгаз» за надані останнім послуги з транспортування природного газу, тим самим допускаючи наявність заборгованості станом на 20 число місяця наступного за місяцем надання послуг з транспортування природного газу з 01.01.2013.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 629 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язані встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цій строк (термін).

Згідно з ч.1, 3 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюються або припиняються з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Таким чином, уклавши додаткову угоду №10 від 22.12.2014 до договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 за №13-241-ВТВ сторони змінили обсяг поставки природного газу, порядок розрахунків та строк дії договору, зокрема, передбачивши, що тільки у випадку, якщо до 20 числа місяця наступного за місцем поставки газу за цим договором продавець повністю розрахувався за послуги транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання передачі до 20 числа наступного за місцем поставки газу. У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу.

Як зазначалося вище, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2013 і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині розрахунків за газ - до повного їх здійснення.

За таких обставин, датою остаточного розрахунку за фактично використаний відповідачем газ є - 20.01.2016, оскільки договір поставки газу діє до 31.12.2015.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що твердження позивача про те, що додаток від 22.12.2014 № 10 до договору №13-241-ВТВ від 04 січня 2013 року діє з моменту його підписання та не розповсюджується на правовідносини, які існували до його прийняття, не має під собою законного підґрунтя.

Доводи відповідача про те, що строк оплати за поставлений природний газ у спірному періоді залежить від дати повернення на адресу ПАТ «Чернігівгаз» оригіналів актів приймання-передачі природного газу, підписаних та завірених печатками обох сторін, залишені судом поза увагою виходячи з наступного.

Проаналізувавши умови договору № 13-241-ВТВ, суд дійшов висновку, що обовязок відповідача розраховуватись за поставлений природний газ не ставиться в залежність від дати оформлення відповідних актів приймання-передачі природного газу, а тому прострочення грошового зобовязання відповідача за цим договором не повязане з моментом повернення на адресу відповідача оригіналів актів приймання-передачі природного газу, підписаних та завірених печатками обох сторін. Зазначені акти лише фіксують остаточний обсяг переданого газу за минулий місяць. Виходячи із показників своїх комерційних вузлів обліку природного газу, відповідач мав усі дані щодо фактичних щомісячних обсягів отриманого природного газу для своєчасного проведення розрахунку з позивачем.

Несвоєчасне повернення позивачем актів приймання-передачі природного газу не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, а тому наявність або відсутність актів не звільняє ПАТ «Чернігівгаз» від обовязку сплатити вартість фактично поставленого природного газу, якщо інше не передбачено умовами договору.

Як свідчать матеріали справи та підтверджується висновком експертів №4061/4062/16-24, відповідач за отриманий газ розрахувався частково на суму 412705780,43 грн. згідно до виписок по рахунках ПАТ «НАК «Нафтогаз України» по рахунку 36-08-5-2 по договору №13-241-ВТВ від 04.01.2013 (т.2 а.с.139-141), виписок з банківського рахунку ПАТ «Чернігівгаз» (т.3 а.с.141-147), даних платіжних доручень та меморіальних ордерів (т.3 а.с. 148-203), згідно з додатком №9 до висновку №4061/4062-24 «Узагальнені дані проплат ПАТ «Чернігівгаз» за договором купівлі-продажу природного газу №13-241-ВТВ від 04.01.2013.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ПАТ «Чернігівгаз» не розрахувався за поставлений позивачем по договору №13-241-ВТВ від 04.01.2013 природний газ у період з січня 2013 року по грудень 2015 року на суму 95368040,31грн. (508073820,74грн.-412705780,43грн.). На час прийняття рішення у даній справі відповідачем у відповідності до приписів ст.ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу України не надано суду доказів проведення часткової або повної оплати заборгованості на суму 95 368 040,31грн.

У письмовому поясненні від 29.09.2016 позивач визначив, що заборгованість відповідача у сумі 95368040,31грн., рахується за наступними актами: акт приймання-передачі природного газу від 30.09.2015 року - сума боргу 2100564,57грн. виникла 29.03.2016, акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2015 року сума боргу 44354441,24 грн. виникла 20.12.2015, акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 сума боргу 48 913 034,50грн. виникла 20.01.2016.

У висновку експертів №4061/4062-24 зазначено, що документально підтверджується заявлена у позові заборгованість ПАТ «Чернігівгаз» перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за договором купівлі-продажу природного газу №13-241-ВТВ від 04.01.2013 у сумі 95368040,31грн. Сума в розмірі 95 368 040,31грн. не підтверджується у розрізі періодів її існування та розмірів, які наведені ПАТ «НАК «Нафтогаз України» в розрахунку т.2 а.с.122-137 з урахуванням дати виникнення та погашення.

Як свідчать матеріали справи, між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Чернігівській області, Департаментом фінансів Чернігівської облдержадміністрації, ПАТ «Облтеплокомуненерго», ПАТ «Чернігівгаз» та НАК «Нафтогаз України» були укладені спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду держбюджету на загальну суму 294 199 270,64грн. (т.4 а.с.123-291, т.5 а.с.92-95), предметом яких є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 «Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» (далі постанова КМУ №20 від 11.01.2005).

Механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема на оплату газу, визначено Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20.

Взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, відповідними департаментами, Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», ДП «Енергоринок», ПАТ «УКРТРАНСГАЗ», ПАТ «Укргазвидобування», виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами та іншими учасниками розрахунків за природний газ, послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу, теплопостачання та електроенергію, визначені Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженим наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 №493/688 (далі Порядок).

Із змісту вищезазначених спільних протокольних рішень вбачається, що останніми передбачалось надання державою коштів на погашення заборгованості за нарахованими пільгами, субсидіями.

Таким чином, спільні протокольні рішення є підтвердженням того, що відповідні розрахунки здійснювались в межах договору від 04.01.2013 №13-241-ВТВ та є процедурою погашення зобов'язань відповідача по оплаті за природний газ.

Отже, позивач підписавши вказані спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, у такий спосіб виявив своє бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку і тим самим погодився із зміною порядку та строків проведення розрахунків за поставлений природний газ по договору №13-241-ВТВ від 04.01.2013.

Оскільки, спільними протокольними рішеннями сторонами узгоджено грошову суму та порядок проведення розрахунків шляхом перерахування субвенцій з державного бюджету на відшкодування пільг та субсидій населенню, а перерахування субвенцій залежить від держави, за умов виконання спільного протокольного рішення відсутні підстави для застосування положень ч.2 ст.625 Цивільного Кодексу України та п. 7.2. договору щодо грошових сум, сплачених за спільними протокольними рішеннями.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Згідно з п. 7.1. договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з цим договором і чинним законодавством.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього Договору він зобовязується сплатити Продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, положеннями статті 617 Цивільного кодексу України передбачено загальні підстави для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, зокрема, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до пункту 1.2 договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат.

Згідно наказу Міністерства палива та енергетики України № 264 від 30.05.2003 «Про затвердження Методик визначення питомих втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами» (далі - Наказ № 264), виробничо-технологічні (нормовані) втрати газу - це граничний витік газу, під час якого ще можливо забезпечити надійне функціонування та умовну нормативну герметичність газопроводів, з'єднувальних деталей, арматури, компенсаторів, газового обладнання, приладів тощо. Крім того, до виробничо-технологічних втрат належить об'єм витоку газу під час технічного обслуговування, поточного ремонту, заміни арматури, приладів, обладнання, що використовує газ, і з'єднувальних деталей який не перевищує норм, установлених чинними нормативними документами. Тобто, це газ, що втрачається під час його транспортування газорозподільними та внутрішньо будинковими мережами, а також під час виконання профілактичних робіт, а отже ВТВ виникають з об'єктивних причин, як наслідок технологічного процесу та зношеності газотранспортної системи, і такі витрати є невід'ємною частиною виробничого процесу розподілу природного газу та формують собівартість послуги розподілу газу.

Згідно пункту 5.9 Наказу № 264, розрахунок допустимих та фактичних обсягів ВТВ газу здійснюється газорозподільними підприємствами самостійно.

Аналогічні умови викладені в п. 1.2 Наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості (далі Міненерго) № 737 від 23.11.2011 «Про визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах» (далі - Наказ № 737), де зазначено, що газорозподільні підприємства самостійно згідно з методиками розраховують річні обсяги нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу на календарний рік та не пізніше ніж за 2 місяці до початку року подають їх на затвердження до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України. При цьому, як визначено п. 1.1 Наказу № 737 розрахунок річних обсягів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу на календарний рік розраховується відповідно до Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, Методики визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами та Методики визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі не приведення об'єму газу до стандартних умов.

Згідно з пунктом 1.3 Наказу № 737 на підставі даних, отриманих від газорозподільних підприємств щодо розрахованих річних обсягів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат газу, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України впродовж місяця затверджує щодо кожного газорозподільного підприємства розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на наступний календарний рік.

Затверджені Міненерго розміри ВТВ враховуються при формуванні Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) газорозподільному підприємству тарифу на розподіл природного газу.

Порядок та процедура встановлення тарифів регламентується Порядком формування тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання, закачування, зберігання та відбору природного газу затвердженого постановою НКРЕ (відтепер НКРЕКП) від 28.07.2011 № 1384 (далі - Порядок № 1384), Методикою розрахунку тарифів на транспортування та постання природного газу для підприємств з газопостачання та газифікації, затвердженої постановою НКРЕ від 04.09.2002 року № 983 (далі - Методика №983), Процедурою встановлення та перегляду тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання природного газу, закачування, зберігання та відбору природного газу, затвердженою постановою НКРЕ від 03.04.2013 року №369 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 26.04.2013 року за № 685/23217 (далі Процедура №369).

Відповідна вимога щодо встановлення НКРЕКП економічно обґрунтованого тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами, який би забезпечував ліцензіату відшкодування його обґрунтованих витрат виробництва, сплату всіх податків, обовязкових платежів та бюджетних відрахувань відповідно до чинного законодавства України, а також отримання обґрунтування рівня прибутку міститься в пункті 2.1. Порядку № 1384, в пунктах 1.5, 1.7, 5.1. розділу 5 Методики № 983.

Основними аналітичними показниками при визначенні тарифів на послуги з транспортування природного газу є витрати підприємства та обсяги протранспортованого природного газу (пункт 4.1 розділу 4 Методики № 983).

Витрати підприємства на транспортування природного газу визначаються відповідно до Національного Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» та Методичним положенням по плануванню, обліку і калькулюванню собівартості продукції (робіт, послуг) за економічними елементами витрат на підприємствах з газопостачання та газифікації та їх структурних підрозділах. Пунктом 2.5. Процедури № 369 закріплено, що субєкт господарювання при зверненні до НКРЕ за встановленням тарифу обґрунтовує кожну складову витрат з відповідного виду діяльності, повязаних з операційною діяльністю, фінансових витрат та прибутку. Відповідно до п. 4.5. Методики № 983, та п.2.1.5 Процедури № 369 до таких витрат відносяться витрати на закупівлю природного газу, що використовуються для забезпечення ВТВ.

Тобто, розмір ВТВ, затверджений Міненерго має в обовязковому порядку бути відшкодований за рахунок складової тарифу, затвердженої НКРЕКП.

Відповідно до статей 4, 5 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» (який діяв до 01.10.2015), статті 4 Закону України «Про ринок природного газу» (який діє з 01.10.2015) державне регулювання ринку природного газу, зокрема в питаннях встановлення тарифів на розподіл природного газу газорозподільними мережами здійснюють Міненерго та НКРЕКП. При цьому, нормативно-правові акти, що регулюють ринок природного газу, не передбачають та не припускають можливості покриття ВТВ, що виникають в діяльності газорозподільного підприємства, за рахунок будь-яких інших джерел, окрім тарифу на розподіл газу.

Таким чином, ПАТ «Чернігівгаз» як субєкт природної монополії, обмежений у своєму праві здійснення інших видів господарської діяльності, зважаючи що діяльність з розподілу природного газу здійснюється ПАТ «Чернігівгаз» в умовах імперативного державного регулювання, в тому числі, в частині встановлення тарифів на транспортування природного газу газорозподільними мережами (ст. 4 Закону «Про ринок природного газу», ст.ст. 4, 5 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», ст.ст. 4, 8-10 Закону «Про природні монополії»), тариф на розподіл природного газу є основним джерелом фінансування діяльності відповідача.

А відтак, можливість відповідача розраховуватись за природний газ для потреб ВТВ перед позивачем прямо залежить від затвердженого гранично допустимого розміру ВТВ, а також від наявності та суми передбаченої в тарифі на розподіл природного газу відповідної складової.

Разом із тим, протягом 2014 2015 років при формуванні та затверджені гранично допустимого розміру ВТВ та тарифу на розподіл природного газу Міненерго та НКРЕКП не було враховано обсяги витрат газу на покриття ВТВ в розмірі 22,2 млн.куб.м. за договором № 13-241-ВТВ.

Так, в постанові Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.09.2015 р. у справі №826/15132/15 за позовом газорозподільних підприємств, в томі числі і ОСОБА_1 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз», яка набрала законної сили, суд надав оцінку неправомірним діям Міністерства енергетики та вугільної промисловості України щодо затвердження своїм наказом відповідних об'ємів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат, скасував відповідний додаток до Наказу від 02.03.2015 р. №122. Цим же рішенням суд зобов'язав Міністерство енергетики та вугільної промисловості України затвердити на 2015 рік розмір нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах ОСОБА_1 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» згідно існуючих методик.

Разом з тим, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України не затвердило на 2015 рік розмір нормованих втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах ОСОБА_1 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» згідно існуючих методик.

Виконання зобов'язань ОСОБА_1 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» стало неможливими саме внаслідок бездіяльності третіх осіб - органів державної влади, що полягають у невиконанні норм статті 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», статті 9 Закону України «Про природні монополії», норм Методики визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, а також Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затверджених наказом Мінпаливенерго від 30.05.2003 р. №264.

Вказані обставини сторони не могли передбачити при укладенні договору, оскільки виходили з презумпції правомірності рішень та актів органів державної влади, законності їх діяльності. За умови дотримання Міненерго та НКРЕКП вимог вищезазначених законодавчих та підзаконних нормативних актів, тариф на розподіл природного газу для ПАТ «Чернігівгаз» повинен був враховувати більший обсяг природно газу для потреб ВТВ, який би повністю охоплював величину природного газу придбаного за договором № 13-241ВТВ, а відтак дозволив би уникнути настання обставин непереборної сили - форс-мажорні обставини.

Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визначається і діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основою якого є ідея передбачуваності очікування суб'єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуація й правовідносини залишися передбачуваними.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рівність усіх перед законом, що випливає зі статті 129 Конституції України, позначається на регулюванні всіх суспільних відноси. Дотримання цього принципу означає, зокрема, й заборону без розумного виправдання запроваджувати різницю в правах осіб, які належать до однієї й тієї самої категорії (заборону відмінного поводження з особами, які перебувають в однакових споріднених ситуаціях).

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

За приписами ч. 4 ст. 219 Господарського кодексу України сторони зобов'язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов'язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Пунктом 8.1 договору № 13-241-ВТВ передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обовязків щодо договору, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Під форс-мажорними обставинами розуміють обставини, які виникли внаслідок непередбачених сторонами подій надзвичайного та невідворотного характеру, включаючи вибухи на газопроводі, пожежі, землетруси, повені, оповзні, інші стихійні лиха, війну або військові дії. Строк виконання зобовязань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин (п. 8.2 договору).

Відповідно до п.п. 8.3, 8.4 договору сторони зобовязані негайно повідомити про обставини форс-мажору та протягом 14 календарних днів з дати їх виникнення надати підтверджуючі документи відповідно до законодавства. Настання обставин форс-мажору підтверджується у встановленому законодавством порядку. При цьому, виникнення зазначених обставин не є підставою для відмови покупця від сплати продавцеві за газ, який був поставлений до їх виникнення (п. 8.5 договору).

Відповідно до частини 3 статті 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Згідно частини 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

За змістом частини 1 вказаної статті Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Отже, єдиним належним доказом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України, тоді як інші документи не можуть вважатися доказами наявності таких обставин.

Непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

На підтвердження настання форс-мажорних обставин ПАТ «Чернігівгаз» надано Сертифікат за № 6075, виданий 29.03.2016 Торгово-промисловою палатою України про форс-мажорні обставини, що полягають у дії / бездіяльності третіх осіб/органів державної влади, які призвели до унеможливлення виконання відповідачем зобовязання в зазначений термін за договором №13-241-ВТВ на купівлю-продаж природного газу, укладеного 04.01.2013 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (продавець) та ПАТ «Чернігівгаз» (покупець) по оплаті придбаного природного газу протягом 2014-2015 років в частині обсягів виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат, які не були враховані при встановлені тарифів на розподіл природного газу у розмірі 22,2 млн. куб. м, які настали з 01 травня 2014 року та тривають досі.

Сертифікат № 6075 від 29.03.2016р., виданий саме Торгово-промисловою палатою України, підписаний першим віце-президентом та уповноваженою особою Торгово-промислової палати України, скріплений печаткою установи.

Судом встановлено, що на виконання умов договору, відповідач цінним листом з описом вих. № 18/1391 від 31.03.2016 року повідомив позивача про наявність форс-мажорних обставин, які унеможливили виконання зобов'язань за договором №13-241-ВТВ. В підтвердження настання форс-мажорних обставин позивачу було також надано копію сертифікату № 6075 Торгово-промислової палати України від 29.03.2016.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що відповідач, отримавши від позивача природний газ, не виконав умови договору та не здійснив повну його оплату у встановлений договором строк (починаючи з 21 січня 2016 року) внаслідок форс-мажорних обставин, спричинених незаконними діями/бездіяльністю третіх осіб/органів державної влади, на які відповідач не може вплинути, що виникли починаючи з травня 2014 року та діють до цього часу.

Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги наявні в матеріалах справи документи, докази та пояснення сторін, господарський суд, оцінюючи подані сторонами докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному й об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку, що звернення позивача до суду є передчасними через настання форс-мажорних обставин, а тому відсутні правові підстави стягнення заборгованості з відповідача, а також відсутні підстави для стягнення пені, інфляційних втрат, 3% річних, у зв'язку з чим суд відмовляє в позові через безпідставність позовних вимог.

Така ж правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 07.12.16р. у справі №904/4470/16.

Відповідачем було подано заяву від 12.10.2016 за № 18/322 щодо застосування строків позовної давності, згідно якої відповідач просив суд застосувати строк позовної давності до вимог ПАТ «НАК «Нафтогаз України» про стягнення інфляційних втрат, пені та 3% річних за прострочення здійснення оплати за зобовязаннями за період з січня 2013 по червень 2013 року

Позивач проти заяви відповідача про застосування строків позовної давності заперечив, вказавши, що провів нарахування штрафних санкцій (пені), трьох відсотків річних та інфляційних втрат з урахування строків позовної давності відповідно до пункту 9.2 договору № 13-241-ВТВ.

Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

У відповідності до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Виходячи зі змісту ст. 258 Цивільного кодексу України спеціальна позовна давність в частині стягнення неустойки (штрафу, пені) складає один рік. У відповідності до ч. 1 ст. 259 вказаного Кодексу позовна давність, встановлена законом, може бути збільшення за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Так, пунктом 9.2 договору № 13-241-ВТВ сторони передбачили, строк у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 3 роки.

При цьому, частиною 1 ст. 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Тобто, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, позовна давність може застосовуватись судом лише за умови наявності порушеного права чи охоронюваного законом інтересу особи.

Враховуючи, що відповідач частково розрахувався за поставлений позивачем природний газ у період січень 2013-грудень 2015 по договору №13-241-ВТВ, а щодо поставки природного газу саме у період січень-червень 2013 року матеріалами справи підтверджується повний розрахунок відповідачем за отриманий природний газ у цей період, та зважаючи на те, що додатковою угодою №10 від 22.12.2014 сторони змінили остаточний строк розрахунку по договору №13-241-ВТВ від 04.01.2013, що 29.03.2016 - остання дата проведення розрахунку по спільному протокольному рішенню про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання (на дату прийняття судового рішення), а також враховуючи, що відповідач не в повному обсязі виконав зобовязання з оплати вартості отриманого газу внаслідок форс-мажорних обставин, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позивачем позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат, пені та 3% річних у заявлених сумах.

За таких обставин суд не вбачає правових підстав для застосування позовної давності, а тому відповідна заява відповідача про застосування строків позовної давності до вимог ПАТ «НАК «Нафтогаз України» про стягнення інфляційних втрат, пені та 3% річних за прострочення здійснення оплати за зобовязаннями за період з січня 2013 по червень 2013 року задоволенню не підлягає.

Враховуючи приписи ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 32, 33, 34, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повний текст рішення складено 20.03.2017 року

Суддя Н.Ю.Книш