ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2017 року Справа № 904/9686/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Антоніка С.Г.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №52-16/35 від 17.01.2017 р.;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №10 від 03.01.2017р.;

представник Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області м. Дніпро у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2017 року у справі № 904/9686/15

за скаргою: Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області

на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області м. Дніпро

у справі:

за позовом Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області

до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості за договором № 1451/12 про закупівлю теплової енергії від 13.08.2013 у загальному розмірі 2 347 977 грн. 90 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2017 року по справі №904/9686/15 (суддя Фещенко Ю.В.) скаргу Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо примусового виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області № 904/9686/15 від 14.12.2015, яка полягає:

- у несвоєчасній перевірці майнового стану боржника;

- не направленні до правоохоронних органів матеріалів про притягнення керівника боржника до кримінальної відповідальності за відкриття нових рахунків.

В задоволенні решті вимог скарги відмовлено.

Не погодившись з зазначеною ухвалою господарського суду, Публічне акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу в частині відмови в задоволенні скарги і прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити скаргу на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у повному обсязі.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що ухвала прийнята з грубим порушенням норм матеріального права, що відповідно до п.4 ст.104 ГПК України є підставою для скасування.

Так, скаржник не згоден з рішенням суду, в частині відмови визнати неправомірною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, яка полягає:

- несвоєчасному накладенні арешту на рахунки боржника відкриті в ПАТ "А-Банк";

- не складені акту та не направленні подання до правоохоронних органів про притягнення керівника боржника до кримінальної відповідальності за незбереження арештованого та описаного майна;

- не оголошенні у розшук з подальшим затриманням неналежних боржнику 63 одиниць технологічних транспортних засобів боржника;

- не направленні до суду для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон керівника боржника до виконання зобов'язань за рішенням.

Зазначає, що при розгляді справи суд неповно і необєктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності, відносно обставин незбереження, розпорядження, знищення боржником арештованого та описаного майна, в звязку з чим суд дійшов помилкового висновку, що в діях органу державної виконавчої служби відсутні ознаки неправомірної бездіяльності, що полягає у не складанні акту і не зверненні з повідомленням до органів досудового розслідування для вирішення питання про притягнення керівника боржника до відповідальності, передбаченої ст.388 Кримінального кодексу України.

Не згоден з висновками господарського суду, щодо відсутності підстав для зобов'язання відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області здійснити перелічені у скарзі заходи примусового виконання рішення.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.02.2017 року

було прийнято апеляційну скаргу та призначено до розгляду.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.02.2017 року було відкладено розгляд справи на 06.03.2017 року.

В судовому засіданні 06.03.2017 року Дніпропетровським апеляційним господарським судом була оголошена вступна та резолютивна частина постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє

законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступні обставини.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2015 року по справі №904/9686/15 позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на користь Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" - 1 903 638 грн. 25 коп. - основного боргу, 334 133 грн. 59 коп. - пені, 83 028 грн. 64 коп. - інфляційних втрат, 21 337 грн. 89 коп. - 3% річних, 35 132 грн. 08 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду від 14.12.2015 року набрало законної сили 25.12.2015 року, у зв'язку з чим господарським судом Дніпропетровської області на примусове виконання зазначеного рішення був виданий наказ від 25.12.2015 року (а.с.119 том 1).

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області перебуває зведене виконавче провадження № 14682118 відносно боржника - Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", до складу якого входять окремі виконавчі провадження, у тому числі і ВП № 50036436 про виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області № 904/9686/15 від 25.12.2015 року (постанова від 12.02.2016 року про приєднання виконавчого провадження № ВП № 50036436 до зведеного виконавчого провадження № 14682118) (а.с.14 том 2).

Так, 11.05.2016 року позивач звернувся до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з клопотанням № 52-70/3862 від 11.05.2016 року про вчинення виконавчих дій з примусового виконання, у тому числі й наказу господарського суду №904/9686/15 (а.с.143-146 том 1).

13.10.2016 року, ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження по примусовому виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області по справі № 904/9686/15, позивач з'ясував, що зазначене рішення державним виконавцем не виконано, клопотання про вчинення виконавчих дій від 11.05.2016 року не розглянуто, відповідь не надана.

У зв'язку з викладеним, позивач 31.10.2016 року звернувся до господарського суду зі скаргою на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. В процесі її розгляду заявником були уточнені вимоги по вказаній скарзі. Так, з урахуванням вказаних уточнень, позивач (заявник) просив суд:

1) Визнати бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та старшого державного виконавця Куліковської Альони Олександрівни щодо примусового виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області №904/9686/15 від 14.12.2015, яка полягає:

- у несвоєчасній перевірці майнового стану боржника;

- несвоєчасному накладенні арешту на рахунки боржника відкриті в ПАТ "А-Банк";

- у не направленні матеріалів до правоохоронних органів подань про притягнення керівника боржника до кримінальної відповідальності за відкриття нових рахунків;

- не складені акту та не направленні подання до правоохоронних органів про притягнення керівника боржника до кримінальної відповідальності за незбереження арештованого та описаного майна;

- не оголошенні у розшук з подальшим затриманням неналежних боржнику 63 одиниць технологічних транспортних засобів боржника;

- не направленні до суду для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон керівника боржника до виконання зобов'язань за рішенням, неправомірною;

2) Зобов'язати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, з метою забезпечення своєчасного та повного виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області № 904/9686/15 від 14.12.2015:

- надіслати до правоохоронних органів матеріали для притягнення директора комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" ОСОБА_3, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, до кримінальної відповідальності за відкриття нових розрахункових рахунків в банківських установах, після накладення арешту на рахунки підприємства та ухилення від виконання рішення;

- скласти акт та надіслати до органів Національної Поліції подання про притягнення директора комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" ОСОБА_3, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, до кримінальної відповідальності за незбереження описаного майна, на яке накладено арешт;

- накласти арешт на усе рухоме та нерухоме майно на загальну суму заборгованості за зведеним виконавчим провадженням та внести відповідний запис до реєстру обтяжень і оголосити заборону на вчинення дій щодо відчуження;

- здійснити вихід за адресою боржника для проведення опису належного боржнику майна;

- винести постанову про оголошення розшуку з подальшим затриманням та постановкою на штрафмайданчик технологічних транспортних засобів підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", зазначених у листі Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області № 25/31 від 26.11.2015, у кількості 63 одиниці техніки, та направити дану постанову до органів Національної Поліції для проведення розшукових дій та затримання транспортних засобів;

- звернутися до суду з поданням за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника - юридичної особи за межі України ОСОБА_3, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 - до виконання зобов'язань за рішенням.

В іншій частині скарга позивача на дії ДВС відхилена.

Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

Статтею 124 Конституції України, з якою кореспондуються положення статті 115 Господарського процесуального кодексу України, встановлено імперативний припис, згідно якого судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Положеннями статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 6, частинами 1, 2 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 1 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити

виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною 1 статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

За частиною 2 статті 30 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

На вимогу господарського суду відділом примусового виконання судових рішень надані копії матеріалів виконавчого провадження (номер за ЄДРВП 50036436) (а.с. 8-138 том 2).

Зі змісту наданих документів вбачається, що в ході виконання рішення суду у даній справі, в межах зведеного виконавчого провадження № 14682118, виконавчою службою не вжито всіх необхідних, передбачених законом заходів примусового виконання рішення, що свідчить про наявність факту неправомірної бездіяльності державної виконавчої служби під час примусового виконання рішення, та, як наслідок, є підставою для часткового задоволення скарги ПАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат".

Відповідно до статті 32 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

В силу приписів статті 52 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника.

Згідно вимог частини 8 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

У складі наданих до справи копій документів зведеного виконавчого провадження, відсутні докази в підтвердження дотримання державним виконавцем вимог частини 8 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження", в частині здійснення перевірки майнового стану боржника з періодичністю у кожні два тижні щодо виявлення рахунків, та кожні три місяці щодо виявлення нерухомості та рухомого майна відповідно.

Відповідно до вимог частини 6 статті 65 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо після накладення державним виконавцем арешту на кошти боржника - юридичної особи у банках чи інших фінансових установах боржник умисно не виконує судове рішення і відкриває нові рахунки у банках чи інших фінансових установах, державний виконавець надсилає відповідним правоохоронним органам матеріали для притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.

При цьому, за наявності підтвердженого матеріалами виконавчого провадження факту невиконання боржником вимог виконавчих документів, які об'єднані у зведеному виконавчому провадженні № 14682118, та підтвердження факту відкриття боржником нових рахунків у банківській установі ПАТ "А-Банк" після винесення постанови про накладення арешту від 04.10.2016, якою боржника повідомлено про заборону відкриття нових рахунків, державний виконавець належним чином не відреагував на відповідні порушення з боку боржника, та не звернувся з даного приводу до правоохоронних органів, як то передбачено статтею 65 Закону.

Крім того, судом враховано те, що в матеріалах справи містяться листи Прокуратури Дніпропетровської області (№ 05/4-472вих-16 від 10.10.2016 та № 05/4-494вих-16 від 24.10.2016, а.с.105-106 том 2), з яких вбачається, що кримінальна справа за вказаним фактом була порушена Прокуратурою Дніпропетровської області (кримінальне провадження зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000655 від 29.07.2016), але доказів звернення державного виконавця після з'ясування факту відкриття нових рахунків (з моменту отримання листа-відповіді № НОМЕР_1 від 09.06.2016) матеріали справи не містять.

Отже, є доведеною бездіяльність Відділу примусового виконання рішення господарського суду у зведеному виконавчому провадженні, яка полягає у не направленні до правоохоронних органів подань про притягнення керівника боржника до кримінальної відповідальності за відкриття нових рахунків.

З урахуванням наведених вище обставин, господарський суд дійшов правильного висновку, що скарга ПАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" є частково обґрунтованою й такою що підлягає частковому задоволенню, шляхом визнання неправомірною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо примусового виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області № 904/9686/15 від 14.12.2015, яка полягає у несвоєчасній перевірці майнового стану боржника та у не направленні до правоохоронних органів матеріалів про притягнення керівника боржника до кримінальної відповідальності за відкриття нових рахунків.

Щодо неправомірної бездіяльності виконавчої служби, яка на думку скаржника полягає в несвоєчасному накладенні арешту на рахунки боржника відкриті в ПАТ "А-Банк", суд звернув увагу, що відповідно до положень частини 4 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження", арешт, накладений на кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках та інших фінансових установах, поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що 14.07.2014 року в рамках зведеного виконавчого провадження № 14682118 виконавчою службою було накладено арешт на грошові кошти боржника, у межах загальної суми стягнення, дія такого арешту поширюється на всі кошти, в тому числі ті, які розміщені на рахунках в ПАТ "А-Банк", що відкриті боржником після винесення постанови про накладення арешту.

Крім того, 04.10.2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4 при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 14682118 винесено постанову про накладення арешту на кошти Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" у межах загальної стягуваної суми 100 599 615 грн. 88 коп., що містяться на рахунках боржника у Публічному акціонерному товаристві "Акцент-Банк" (а.с.92-103 том 2).

Листом від 18.10.2016 року № 20.1.0.0.0/7-2161018/126 ПАТ "Акцент-Банк" повідомив, що постанова про арешт коштів на рахунках боржника не може бути виконана, оскільки зазначені в постанові про арешт коштів рахунки Банком не обслуговуються (а.с.104 том 2).

На підставі викладеного, господарський суд відмовив в задоволенні скарги в частині визнання неправомірною бездіяльність відділу примусового виконання рішень, яка полягає у несвоєчасному накладенні арешту на грошові кошти, які обліковуються на рахунках боржника, відкритих в ПАТ «А-Банк».

В той же час, колегія суддів вважає даний висновок передчасним, з огляду на наступне.

Статтею 52 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-ХІУ (надалі - Закон N 606-ХІУ), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин визначено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

Так, згідно із частиною першою вказаної статті звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах (частина друга статті 52 Закону № 606-ХІУ).

Як передбачено ч. 4 ст. 52 Закону N 606-ХІУ на кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Згідно ч. 4 ст. 65 Закону N 606-ХІУ державний виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що знаходяться на його рахунках, а також на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

При цьому, відповідно до частини першої та другої ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 року № 2121 (далі - Закон № 2121) арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця або за рішенням суду.

Зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється лише в рам накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, крім випадків, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму. Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без встановлення такої суми.

Водночас, п. 10.1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 р. № 22* (далі - Інструкція № 22) передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку/ах. відповідно до статті 1074 Цивільного кодексу України не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком/ами за рішенням суду або в інших випадках, установлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою державного виконавця чи рішенням суду (у тому числі ухвалою, постановою, наказом, виконавчим листом суду) про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, установленому законом. Банк приймає до виконання постанову державного виконавця та/або рішення суду, які доставлені до банку самостійно державним виконавцем, слідчим, представником суду, органу державної податкової служби або які надійшли рекомендованим або цінним листом, відправником якого є суд, державний виконавець, слідчий, орган державної податкової служби

Пунктами 10.2 та 10.4 Інструкції № 22 передбачено, що арешт за постановою державного виконавця або за рішенням суду накладається на кошти, що обліковуються за рахунками, відкритими клієнтами в банку, відповідно до нормативно-правових актів Національного банку, що регулюють порядок відкриття та використання рахунків. Банк, у якому відкрито рахунок/рахунки клієнта, уживає заходів щодо забезпечення виконання документа про арешт коштів після отримання документа про арешт коштів.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що арешт на кошти боржника накладається на підставі постанови державного виконавця, тоді як банківська установа зобов'язана прийняти документ про арешт коштів до виконання та здійснити зупинення видаткових операцій за рахунком боржника. При цьому, жодний з вищевказаних нормативно-правових актів не надає права банківській установі відмовити у арешті коштів та повернути документ про арешт коштів без виконання.

Тобто, з вищенаведеного слідує, що зупинення операції з коштами на рахунку в ПАТ «А-Банк» відкритого на імя боржника в межах суми, яка підлягає стягненню, можливе лише за умови отримання останнім процесуального документу (постанови про арешт коштів) виданого державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області.

При цьому, слід звернути увагу, що відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-УІІІ "Про виконавче провадження" та відповідно до, інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України розроблена Інструкція з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 з подальшими змінами і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Відтак, п.п. 4.1.9, 4.1.10 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. №512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/208024 передбачено, що на кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших фінансових установах, накладається арешт, про що виноситься постанова державного виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчими документами, виконавчого збору, витрат на організацію та проведення виконавчих дій та вказується номер рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. Арешт на кошти боржника може бути накладено в національній та/або в іноземній валюті, про що зазначається у постанові.

З вищезазначеної норми слідує, що існує певне розмежування, відповідно до якого перед державним виконавцем під час винесення постанови про арешт коштів постає обовязок вибору, а саме: накладення арешту на кошти в межах сими, яка підлягає стягненню із зазначенням конкретних номерів рахунків, на яких обліковуються кошти, або з зазначенням, що арешт буде поширюватися на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

В той же час, постанова про арешт коштів від 14.07.2014 року в рамках зведеного виконавчого провадження №14682118, на яку міститься посилання в ухвалі господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2017 року винесена із зазначенням конкретних номерів рахунків та взагалі не містить в собі норму, а також заборону, відповідно до якої арешт на кошти буде поширюватися на рахунки, які будуть відкриті в майбутньому після винесення постанови про накладення арешту.

Крім того, сума коштів, на яку накладено арешт вищезазначеною постановою, обмежена сумарним розміром заборгованості по кожному окремому виконавчому провадженню, яке обєднане в рамках зведеного виконавчого провадження № 14682118.

В той же час, ВП № 50036436 на час винесення вищезазначеної постанови ще не існувало та, відповідно, розмір заборгованості за даним виконавчим провадженням не було включено до загальної суми коштів, на яку накладено арешт.

Відповідно до довідки ПАТ «А-Банк» про відкриття рахунку банком 02.06.2016 року відкрито відповідачу поточний рахунок № 8341 (т. 2 а.с. 165).

10.06.2016 року постановою державного виконавця про арешт коштів боржника в рамках зведеного виконавчого провадження № 14682118 накладено арешт на грошові кошти боржника у межах загальної суми стягнення 9 140 821,95 грн. за 7 виконавчими провадженнями, переліченими у даній постанові (т. 2 а.с. 167-169).

В той же час, незважаючи на те, що ще 12.02.2016 року ВП № 50036436 приєднано до зведеного виконавчого провадження № 14682118 заборгованість за даним виконавчим провадженням не була включена до загальної суми заборгованості, на яку накладено арешт постановою державного виконавця від 10.06.2016 року.

Отже, висновок суду першої інстанції, відносно поширення арешту, накладеною постановою державного виконавця від 14.07.2014 року, на всі кошти, в тому числі ті, які розміщені на рахунках в ПАТ «А-Банк», а також те що вказаний арешт буде розповсюджуватися на нові відкриті рахунки є помилковим та хибним.

Постанова про арешт коштів від 04.10.2016 року, винесена в рамках зведеного виконавчого провадження № 14682118, якою накладено арешт на грошові кошти боржника у межах загальної суми стягнення 100 599 615,88 грн. за 95 виконавчими провадженнями нарешті включає ВП № 50036436 (т. 2 а.с. 91-103).

Однак, господарським судом залишено поза увагою, що дана постанова відповідно до листа ПАТ «Акцент-Банку» від 18.10.2016 №20.1.0.0.0/7-2161018/126 не може бути виконана, оскільки винесена несвоєчасно та містить в собі номери рахунків, які вже не обслуговуються (т. 2 а.с. 104).

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо неправомірної бездіяльності виконавчої служби, яка полягає в несвоєчасному накладенні арешту на грошові кошти, які обліковуються на рахунках боржника, відкритих в ПАТ «А-Банк».

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду та вважає безпідставними доводи заявника (позивача, стягувача) щодо неправомірної бездіяльності виконавчої служби, яка полягає у не складенні акту та не направленні подання до правоохоронних органів про притягнення керівника боржника до кримінальної відповідальності за незбереження арештованого та описаного майна, з огляду на таке.

В обґрунтування своїх доводів щодо необхідності звернення до правоохоронних органів з приводу притягнення керівника боржника до кримінальної відповідальності на незбереження арештованого та описаного майна, скаржник посилається на те, що 28.03.2013 виконавчою службою було накладено арешт на нерухоме майно боржника, але в процесі виконання було встановлено, що таке майно зруйновано та ліквідовано, що на думку скаржника свідчить про незаконні дії відносно майна, на яке накладено арешт.

Заявник (позивач, стягувач) у скарзі зазначає, що 28.03.2013 державним виконавцем було складено акти опису й арешту майна боржника, відповідно до яких накладено арешт на належні боржнику об'єкти нерухомості. На описане та арештоване майно встановлено обмеження, шляхом заборони відчуження, передачі будь-яким третім особам на будь-яких майнових правах, та заборони руйнування й розукомплектування.

Постановою державного виконавця від 11.08.2015 чинність арешту нерухомого майна боржника - припинено (скасовано), в зв'язку із встановленням значного ступеню зносу, внаслідок чого витрати, пов'язані із зверненням на таке майно перевищать суму, за яку воно може бути реалізовано.

Так, боржник листом № 1673/04 від 04.06.2015 звернувся до виконавчої служби з клопотанням, яким повідомив, що в результаті обстеження у квітні 2015 року робочою комісією підприємства будівель та споруд, які ухвалені рішенням від 25.04.2012 № 1088 "Про узгодження переліку окремих активів комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", рішенням № 1176 від 27.0-6.2012, рішенням № 1370 від 26.09.2012 "Про внесення змін до рішення міської ради від 25.04.2012 № 1088", керуючись Правилами обстежень, оцінки технічного стану і паспортизації виробничих будівель і споруд, затверджених наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України та Держнаглядохоронпраці України № 32/288 від 27.11.1997, було виявлено, що загальний технічний стан окремих будівель та споруд аварійний. На теперішній час будівлі та споруди не відповідають чинним нормативним документам у галузі будівництва та охорони праці, частково зруйновані; будівлі та споруди не підлягають подальшій експлуатації. У вказаному клопотанні боржник просив вирішити питання стосовно вказаної нерухомості (а.с.111 том 2).

Зважаючи на те, що матеріали справи не містять доказів в підтвердження того, що погіршення технічного стану майна сталося саме внаслідок неправомірних дій боржника, а не в результаті нормального зносу, який властивий речам даного виду, у суду відсутні підстави вважати, що в діях органу державної виконавчої служби наявні ознаки неправомірної бездіяльності, що полягає у не направленні матеріалів до правоохоронних органів про притягнення керівника боржника до кримінальної відповідальності за незбереження арештованого та описаного майна.

Відповідно до частини 1 статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника державний виконавець виносить постанову.

З матеріалів справи вбачається, що усе майно боржника перебуває під арештом (витяги з відповідних реєстрів містяться в матеріалах справи).

Щодо доводів скаржника відносно не вчинення виконавчою службою дій з оголошення в розшук з подальшим затриманням належних боржнику 63 одиниць технологічних транспортних засобів, та не направлення до суду подання для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон керівника боржника, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статті 36 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону, що набрав чинності з 05.10.2016) розшук боржника юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обовязковою для виконання поліцією. Тимчасове затримання та зберігання поліцією на спеціальних майданчиках чи стоянці виявленого за результатами розшуку транспортного засобу боржника здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (частини 2,3 цієї статті).

На теперішній час усе майно боржника знаходиться під арештом, керівництвом КПТМ "Криворіжтепломережа" майно не приховується, місцезнаходження техніки державному виконавцю відомо, у боржника відсутнє обмеження використання АМТ та іншої техніки, яка необхідна для проведення господарської діяльності. Підстав для обґрунтованого оголошення техніки у розшук немає. Державним виконавцем не встановлено з боку директора боржника ОСОБА_3 умислу на перешкоджання виконанню судового рішення на користь ПАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат".

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Право державного виконавця у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням передбачено пунктом 18 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Зі змісту наведеного вбачається, що право громадянина на виїзд може бути тимчасово обмежено у разі ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням. Доказів ухилення директора КПТМ "Криворіжтепломережа" ОСОБА_3 від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, матеріали виконавчого провадження та судової справи не містять.

Крім того, за змістом положень статті 11 Закону України "Про виконавче провадження, вирішення питання щодо необхідності оголошення розшуку майна боржника, як і звернення до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника юридичної особи за межі України, віднесено до повноважень державного виконавця, який самостійно вирішує черговість та необхідність вжиття відповідних заходів виконавчого провадження.

Таким чином, на відміну від обов'язку здійснити оцінку правомірності вжиття (невжиття) державним виконавцем заходів примусового виконання (стаття 32 Закону), суд позбавлений права визначення необхідності вчинення тих чи інших заходів виконавчого провадження, які наведені в частині 3 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження", в зв'язку з чим, доводи в зазначеній частині як скарги, так і апеляційної скарги колегією суддів до уваги не приймаються.

Відповідно до абз. 2 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» заяви, подання учасників виконавчого провадження вирішуються загальним і господарським судами мотивованими ухвалами відповідно до вимог статей 232 - 234 ЦПК та статей 86, 121-2 ГПК.

Виходячи зі змісту ст. 248-24 ЦПК у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом N 606-XIV можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби (наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених ст. 35 Закону N 606-XIV), проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом або скоротити його (ч. 3 ст. 36 Закону N 606-XIV).

З огляду на викладені вище обставини, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, шляхом зобов'язання відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області здійснити перелічені у скарзі заходи виконавчого провадження, оскільки ці дії можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, адже за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд може зобов'язати орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, тобто заходи примусового виконання рішення, до яких відповідно до статті 32 Закону України Про виконавче провадження віднесено: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Також, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення скарги шляхом визнання неправомірною бездіяльність безпосередньо старшого державного виконавця Куліковської Альони Олександрівни, адже на відміну від цивільного процесу, в якому оскаржуються дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, стаття 121-2 Господарського процесуального кодексу України передбачає оскарження дій чи бездіяльності саме органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 104 ГПК України серед підстав для скасування або зміни рішення місцевого суду є неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За наведених вище обставин, які були встановлені у ході апеляційного провадження у даній справі, колегія суддів апеляційного господарського суду, проаналізувавши застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для визнання неправомірною бездіяльність виконавчої служби, яка полягає в несвоєчасному накладенні арешту на грошові кошти, які обліковуються на рахунках боржника, відкритих в ПАТ «А-Банк».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду є такою, що частково не відповідає нормам матеріального та процесуального законодавства, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала господарського суду підлягає зміні. ЇЇ резолютивну частину необхідно доповнивши абзацом, яким визнати неправомірною бездіяльність виконавчої служби, яка полягає в несвоєчасному накладенні арешту на грошові кошти, які обліковуються на рахунках боржника, відкритих в ПАТ «А-Банк».

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 22, 60, 99, 101, 103-106 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2017 року у справі № 904/9686/15 - змінити, доповнивши резолютивну частину ухвали абзацом наступного змісту:

«Визнати неправомірною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо примусового виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області № 904/9686/15 від 14.12.2015, яка полягає також у несвоєчасному накладенні арешту на грошові кошти, які обліковуються на рахунках боржника, відкритих в ПАТ «А-Банк»».

В іншій частині ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2017 року у справі № 904/9686/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 10.03.2017 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна

Суддя С.Г. Антонік