КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2017 р. Справа№ 910/17086/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Дикунської С.Я.

Жук Г.А.

за участю секретаря судового засідання Бовсунівської Л.О.

представників

Позивача Тарасенко Ю.О.

Відповідача не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Техногазіндустрія" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2017 по справі №910/17086/15 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Техногазіндустрія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тутковський Інтегровані рішення"

про визнання правочину недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.01.2017 по справі №910/17086/15 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.02.2017 колегією суддів у складі: головуючий суддя Сітайло Л.Г., судді Пашкіна С.А., Жук Г.А. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду 13.03.2017.

06 березня 2017 року, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, представник відповідача подав відзив на апеляційну скаргу.

13 березня 2017 року, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, представник позивача подав клопотання про призначення судової експертизи.

Розпорядженням від 13.03.2017 призначено повторний автоматизований розподіл справи, в зв'язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. у відпустці.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу суддів від 13.03.2017, в зв'язку з перебуванням судді Пашкіної С.А., який не є головуючим суддею у відпустці, сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя - Сітайло Л.Г. судді: Жук Г.А., Дикунська С.Я.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2017 колегією суддів, в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техногазіндустрія" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2017 по справі №910/17086/15 до свого провадження.

В судове засідання 06.03.2017 з'явився представник позивача.

Представник відповідача, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно зі ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи, в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Беручи до уваги, що представник відповідача повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представника відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2017.

Колегія суддів, розглянувши клопотання представника позивача про призначення судової експертизи, зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Україною 17.07.1997 р., кожен, при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків, має право на судовий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Згідно частини 3 статті 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Недопустимими є дії деяких сторін, третіх осіб у справах, спрямовані на зловживання своїми процесуальними правами. Такі дії можуть полягати у заявлені численних безпідставних відводів суддям; у нез'явленні представників - учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин; у поданні не заснованих на законі клопотань про вчинення судом процесуальних дій; у поданні зустрічних позовів без дотримання вимог ГПК; в одночасному оскарженні судових рішень в апеляційному і в касаційному порядку; у поданні апеляційних та касаційних скарг на судові акти, які не можуть бути оскаржені, тощо.

Подібна практика, спрямована на умисне затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу, при цьому під затягуванням судового процесу розуміються дії або бездіяльність учасника судового процесу, спрямовані на: неможливість початку розгляду судом порушеної провадженням справи; неможливість прийняття судом рішення в даному судовому засіданні; створення інших перешкод у вирішенні спору по суті з метою недосягнення результатів такого вирішення протягом установлених законом процесуальних строків.

Як вбачається з матеріалів даної справи, позивач звернувся до суду з позовом 03.07.2015, розгляд справи неодноразово відкладався, провадження у справі неодноразово зупинялось та поновлювалось, в зв'язку з вирішенням питання про проведення судової експертизи.

Зокрема, 26.12.2016 від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло клопотання експерта про надання матеріалів, необхідних для проведення судово-почеркознавчої експертизи, а саме: вільні зразки підпису ОСОБА_3, які можуть міститися у заяві про видачу паспорту (Форма №1), у документах з місця роботи (резолютивних записах на документах, заявах, автобіографії), квитанціях на сплату комунальних платежів, довіреностях, договорах, наказах, тощо (бажано за 2010, 2012 роки, першу половину 2013 року).

Ухвалою місцевого господарського суду від 10.01.2017 поновлено провадження у справі №910/17086/15 та призначено розгляд справи на 30.01.2017, зобов'язано позивача надати вищезазначені документи.

В судове засідання 30.01.2017 представник позивача не з'явився, причини неявки суду не повідомив, вимог ухвали суду від 10.01.2017 не виконав.

13 березня 2017 року представником позивача в ході апеляційного провадження заявлено клопотання про призначення судової експертизи.

Відповідно до частини 1 статті 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Отже, призначення судової експертизи є правом суду, а не обов'язком.

Беручи до уваги, що апелянтом необґрунтовано неможливість подання зазначених документів, які додані до клопотання про призначення експертизи до суду першої інстанції, а також відсутність доказів, що свідчили б про обґрунтовані сумніви щодо справжності підпису ОСОБА_4, колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні зазначеного клопотання.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

10 червня 2013 року між позивачем, (замовник) та відповідачем (підрядник) укладено Угоду №03/19/04-2013 на проведення польових сейсморозвідувальних досліджень технологією 3D зйомки на Осколонівській площі, відповідно до умов якої підрядник зобов'язується провести польові сейсморозвідувальні дослідження за технологією 3D зйомки на Осколонівській площі в Луганській області (надалі-"Родовище") в обсязі 104,0 кв.км. загальної топографічної зйомки, що складає 10 836 фізичних спостережень, а саме - реєстрацію та збудження пружних коливань згідно з технічним завданнями/програмою робіт (Додаток 1 до договору) та обробку даних польових сейсморозвідувальних робіт 3D.

Відповідно до п. 2.1 Договору вартість робіт за даним Договором становить 14785787,02 грн.

Перед початком робіт "замовник" сплачує аванс в розмірі 3851721,81 грн. від вартості польових робіт шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника вказаний у Договорі. (п. 2. 3 Договору)

Відповідно до п. 2.4 Договору по закінченню польових робіт і підписання акту здачі-прийому польових матеріалів замовник перераховує підряднику 9606698,55 грн. вартості польових робіт.

Згідно з п. 2.5 Договору остаточний розрахунок за виконання підрядником робіт здійснюється замовником після підписання сторонами Актів виконаних робіт по обробці даних 3D сейсморозвідувальних досліджень шляхом перерахування грошових коштів в сумі 1327366,66 грн.

Здавання-приймання виконаних робіт здійснюється сторонами щомісячно або по завершенні окремих етапів, шляхом підписання сторонами акту здавання-приймання виконаних робіт у строки, передбачені в п. 5.2 Договору. Одночасно з актами виконаних робіт підрядник зобов'язується передати замовнику відповідні звіти та документи передбачені програмою робіт. (п.3.1-3.2 Договору)

Згідно з п. 9.1 Договору, останній набирає чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

26 вересня 2013 року між сторонами підписано Додаткову угоду №1 до Договору №03/19/04-2013 від 10.06.2013 на проведення польових сейсморозвідувальних досліджень за технологією 3D зйомки на Осколонівській площі.

В подальшому, на виконання вимог Угоди та Додаткової угоди між сторонами підписано акти виконаних робіт, а саме: Акт №1 здачі-приймання виконаних робіт від 26.09.2013, Акт №2 здачі - приймання виконаних робіт від 15.10.2013, Акт №3 здачі-приймання виконаних робіт від 22.10.2013, Акт №4 здачі-приймання виконаних робіт від 15.11.2013, Акт №5 здачі - приймання виконаних робіт від 05.12.2013.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що Угода №03/19/04-2013 є недійсною, оскільки підписана від імені позивача неуповноваженою особою.

Відповідно до ст.626 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими, відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 638 ЦК України та ст. 180 ГК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно з п. 13.6 Статуту позивача Директор, зокрема, має право укладати будь-які договори, угоди, бути представником у всіх органах державної влади та управління, відкривати рахунки в установах банку, видавати довіреності, призначати посадових осіб Товариства, приймати на роботу і звільнює працівників апарату Товариства, визначати форму і розмір заробітної плати, преміювання працівників.

Згідно з інформації з Єдиного державного реєстру фізичних осіб-підприємців, юридичних осіб та громадських формувань, станом на 10.06.2013, директором та особою, яка має право вчиняти дії від імені ТОВ «Техногазіндустрія» без довіреності, в тому числі підписувати договори був ОСОБА_3

Як вбачається зі спірної Угоди, остання підписана зі сторони позивача директором - ОСОБА_3.

Згідно зі ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст.ст. 4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України встановлений принцип господарського судочинства, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Таким чином, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

При цьому, принцип змагальності вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

З урахуванням викладеного, при зверненні до суду з відповідними вимогами, згідно з нормами ст.129 Конституції України, ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України, позивач має довести такі вимоги певними доказами.

Всупереч вимог ст.ст. 4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України позивачем підстав для визнання спірної угоди недійсною до матеріалів справи не надано.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Крім того, колегія суддів враховує, що спірний правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, не містить положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, а волевиявлення сторін правочину є вільне і відповідає їхній внутрішній волі, що відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 Цивільного кодексу України, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Техногазіндустрія" та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2017 по справі №910/17086/15.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техногазіндустрія" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2017 по справі №910/17086/15 залишити без змін.

2.Матеріали справи №910/17086/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук