ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" березня 2017 р.Справа № 916/392/17

Позивач: департамент комунальної власності Одеської міської ради

Відповідач: дочірнє підприємство "Клінічний санаторій "Лермонтовський" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця"

За участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Одеської міської ради

про усунення перешкод у користуванні майном

Суддя Цісельський О.В.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність

від третьої особи: не зявився

СУТЬ СПОРУ: Департамент комунальної власності Одеської міської ради (надалі ДКВ ОМР) звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до дочірнього підприємство "Клінічний санаторій "Лермонтовський" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (надалі ДП "Санаторій Лермонтовський"), в якій просить суд усунути перешкоди у користуванні майном шляхом виселення ДП "Санаторій Лермонтовський" з нежитлових приміщень першого поверху № 101, загальною площею 794,1 м2, які розташовані з а адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, 2-а на користь департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

Ухвалою господарського суд Одеської області від 16.02.2017 року позовну заяву (вх. № 412/17 від 14.02.2017р.) було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №916/392/17 із призначенням її до розгляду в засіданні суду.

Вказаною ухвалою до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, було залучено Одеську міську раду.

В судовому засіданні, яке відбулося 14.03.2017р. представником позивача було надано суду письмові пояснення (вх. № 5994/17) та заявлено клопотання (вх.№ 2-1446/14) про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ЗАТ "Укрпрофоздоровниця".

Розглянувши зазначене клопотання, вислухавши думку представника відповідача, суд відмовив в задоволенні клопотання позивача у звязку його необґрунтованістю.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача заявлені позивачем позовні вимоги не визнає, просить суд в їх задоволенні відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов (вх.№4734/17від 27.02.2017р.).

Третя особа Одеська міська рада, у судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення на її адресу ухвал суду від 16.02.2017р. та від 02.03.2017р.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

В процесі розгляду справи учасниками процесу були надані додаткові докази, які оглянуті судом та залучені до матеріалів справи.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані сторонами докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

04.12.1991 року Федерація незалежних профспілок України, правонаступником якої є Федерація професійних спілок України, та Фонд соціального страхування України уклали установчий договір про створення Акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця".

Як зазначає, відповідач, внеском Федерації професійних спілок України до Статутного капіталу новоутвореного Товариства стали майнові комплекси санаторно-курортних закладів, до яких, разом з іншим, увійшов багатоквартирний житловий будинок, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, № 2-а.

Відповідач вказує на те, що законність набуття профспілками права власності на майнові комплекси санаторно-курортних закладів, до яких, разом з іншим, увійшов багатоквартирний житловий будинок, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, № 2-а та правомірність передання зазначеного майна у статутний капітал АТ "Укрпрофоздоровниця" встановлено рішенням суду, а саме: Вищим Арбітражним Судом України 20.01.1997 року було ухвалено рішення по справі № 137/7 за позовом Фонду державного майна України до Федерації профспілок України, Фонду соцстраху України та АТ "Укрпрофоздоровниця" про визнання недійсним установчих документів АТ "Укрпрофоздоровниця", яким в задоволені позовних вимог - відмовлено.

При розгляді справи № 137/7, судом було встановлено що: 1) установчий договір і статут АТ "Укрпрофоздоровниця" відповідають вимогам ст.ст. 1-4, 24-40 ЗУ "Про господарські товариства" та ЗУ "Про підприємництво"; 2) Фонд державного майна України спирається на постанови Верховної Ради України від 10.04.1992 р. "Про майнові комплекси і фінансові ресурси громадських організацій колишнього СРСР, розташованих на території України" та від 04.02.1994 р. "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР", якими не зазначено ні склад майна, ні громадських організацій, яких вони стосуються; 3) зазначене майно з моменту його передачі профспілкам у встановленому порядку державою не вилучалося; 4) право профспілок на володіння, користування і розпорядження майном відповідно до ст. ст. 28, 48, 49 Закону України "Про власність" підтверджено; 5) АТ "Укрпрофоздоровниця" створено законно, підстав для визнання установчого договору про його створення та статуту недійсним немає; 6) посилання Фонду державного майна України на те, що він є органом управління майна АТ "Укрпрофоздоровниця" не ґрунтується на законі і суперечить фактичним обставинам справи та закону.

Вищезазначене рішення було перевірено Колегією по перегляду рішень, ухвал, постанов Вищого Арбітражного Суду України і Постановою від 17.06.1997 року № 041/18А-137/7-7/30 залишено без змін.

23.06.1999 року рішенням загальних зборів ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" було вирішено передати до комунальної власності територіальної громади міста ОСОБА_3 об'єкти комунального призначення, інженерні мережі, будівлі та споруди санаторіїв ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", у тому числі житловий будинок за, адресою м. Одеса, вул. Чорноморська, 2-а.

09.07.1999 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради було прийнято рішення № 601 "Про передачу відомчого житлового фонду, будівель та споруд здравниць ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" до комунальної власності міста", відповідно до якого було ухвалено, зокрема, прийняти до комунальної власності міста житлові будинки по вул. Піонерській, 28; Тополевій, 17; пров. Обсерваторному, 6; вул.. Чорноморська, 2-а, тощо (п.1.)

Відповідно до п.2 зазначеного рішення було доручено ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" (ОСОБА_4В.), управлінню житлово-комунального господарства (ОСОБА_3Л.) оформити акти прийняття-передачі вищевказаних житлових будинків, будівель та споруд здравниць, зовнішніх інженерних мереж до комунальної власності міста, передаточний фінансовий план обєктів житлово-комунального господарства на 1999р.

Пунктом 3 рішення було зобовязано ЗАТ "Одесводоканал", ОООО "Одестеплокомуненерго", ТМ ВАТ "Одесобленерго", Одеські електричні мережі, Ват "Одесагаз", прийняти на баланс зовнішні інженерні мережі тепло-водо-елктро-газопостачання вищевказаних житлових будинків, здравниць у існуючому технічному стані, безоплатно.

Приморську та Суворовську райадміністрації п.4. зазначеного рішенням було зобовязано прийняти на баланс місцевих рад вищевказані житлові будинки.

Пунктом 7. Рішення ОМБТІ та РОН було зобовязано внести зміни до реєстраційних документів з зазначенням власника житлових будинків, будівель та споруд, визначених у п.1 рішення Одеська міська рада.

09.12.1999 року Одеська міська рада прийняла рішення № 460 "Про передачу будівель і споруд здравниць ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", відповідно до п.1 якого було вирішено прийняти до комунальної власності територіальної громади м. Одеси: п.1.1.будівлі та споруди відділення № 1 санаторію "Перлина" (колишній санаторій "Якір"), розташований за адресою: м. Одеса, вул.. Амундсена, 51; п.1.2. після повного погашення заборгованості ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" житлові будинки, розташовані на вул. Піонерській, 28, вул. Тополевій, 17, пров. Обсерваторному, 6, вул. Чорноморській, 2-а тощо.

Відповідно до п.2 зазначеного рішення Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості внести зміни до реєстраційних документів із зазначенням Одеської міської ради власником будівель та споруд санаторію "Перлина", зазначених в п.1 рішення.

У відповідності до п. 4 рішення було вирішено відмінити рішення МВК ОМР № 601 від 09.07.1999 року "Про передачу відомчого житлового фонду, будівель та споруд здравниць ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" до комунальної власності міста".

13.03.2000 р. ЗАТ "Укрпрофздравниця" звернулося до Приморської райадміністрації із листом №10-14/60 в якому просило оформити свідоцтва про право власності на належні йому будинки, а саме: по вул. Чорноморська, 2а; Тополева, 17; Піонерська, 3, 28; пров. Обсерваторний, 2, 6.

Як встановлено судом у серпні 1999 року 18 представників Одеського МВК, які входили до складу комісії, затвердженої розпорядженням МВК, провели обслідування житлового будинку за адресою: вул.. Чорноморська, 2-а, що належить ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" за результатами якого було складено ОСОБА_2 приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність.

Відображене в ОСОБА_2 прийнято комісією МВК 30.03.2000 р.

31.03.2000 року Одеським міським головою було винесено розпорядження № 243-01р "Про прийняття на баланс житлових підприємств Приморської, Суворовської, Київської районних адміністрацій зовнішніх інженерних мереж, житлових будинків, сімейних гуртожитків. будівель закритого акціонерного товариства (ЗАТ) Укрпрофоздоровниця", п. 1 якого уповноважено голів Приморської, Суворовської та Київської райадміністрації, управління житлово-комунального господарства провести прийом-передачу на баланс житлових підприємств житлових будинків, сімейних гуртожитків, будівель за адресами: вул.. Піонерська, 3, 28, 28/1, вул. Тополєва, 17, пров. Обсерваторний, 6, вул.. Чорноморська, 2а, вул. Затонського, 19, вул.. Дача Ковалевського, 81 з усіма вбудованими та прибудованими - нежитловими приміщеннями, зовнішніми мережами тепло-, водопостачання, водовідведення в існуючому технічному стані.

Пунктом 3 зазначеного розпорядження уповноважено Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості внести зміни у реєстраційні документи з зазначенням власника на житлові будинки, сімейні гуртожитки та будівлі - Одеська міська рада.

28.04.2000 року Одеською міською радою було прийнято рішення № 426 "Про надання згоди щодо передачі з колективної власності до комунальної власності територіальної громади м. Одеси об'єктів комунального призначення, інженерних мереж, будівель та споруд санаторіїв закритого акціонерного товариства "Укрпрофоздоровниця" відповідно до п.1 якого було надано згоду щодо передачі з колективної власності ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" до комунальної власності територіальної громади м. Одеси в існуючому технічному стані: будівель та споруд, котелень, трансформаторної, інженерних мереж водо-, тепло-, електропостачання, водовідведення санаторію "Перлина", розташованих за адресами: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 81, м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 101 (п.1.2.); будівель та споруд, котелень, трансформаторної, інженерних мереж водо-, тепло-, електропостачання, водовідведення санаторію "Фонтан", розташованих за адресами: м. Одеса, вул. Д.Донського, 5, м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 58.

Пунктом 4 цього рішення було внесено зміни до рішення міської ради № 460 від 09.12.1999 року "Про передачу будівель і споруд здравниць ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", а саме: вважати такими, що втратили чинність пункти №№ 1.1., 1.2. рішення (п.4.1.); пункт 1.2.1. вважати пунктом 1.2 і викласти його в новій редакції: "житлові будинки, розташовані за адресам: м. Одеса, вул. Піонерська, 28, вул. Піонерська, 28/1, вул. Піонерська, 28/2, вул. Тополєва, 17, пров. Обсерваторний, 6, вул. Чорноморська, 2-а" (п.4.2.) тощо.

18.05.2000 р. за результатами розгляду листа ЗАТ "Укрпрофздравниця" від 13.03.2000 р. за №10-14/60 та з урахуванням того, що на території району ведуться роботи з передачі будинків на баланс ЖКВ району, які не зареєстровані у ОМБТІтаРОН на правах відомчої приналежності, Приморською райадміністрацією ОМР було видано розпорядження № 474 "Про видачу свідоцтв ЗАТ "Укрпрофздравниця" про право власності на житлові будинки по вул. Чорноморська, 2а; Тополева, 17; Піонерська, 3,28; пров. Обсерваторний, 2, 6 яким було вирішено видати ЗАТ "Укрпрофздравниця" свідоцтва про право власності на житлові будинки та господарські будівлі, які розташовані на прибудинкових територіях за адресами: вул. Чорноморська, 2а; Тополева, 17; Піонерська, 3,28; пров. Обсерваторний, 2, 6. Також було зобовязано ОМБТІтаРОн провести реєстрацію свідоцтв виданих ЗАТ "Укрпрофздравниця".

Також 18.05.2000 року на підставі розпорядження № 748 Приморська райадміністрація Одеської міської ради видала ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" свідоцтва про право власності, в тому числі й Свідоцтво про право власності № 8 на багатоквартирний будинок, розміщений за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, № 2-а, яке було зареєстровано у КП ОМБТІтаРОН 26.06.2000р. за № 3298-стр.41-кн20м/с.

29.11.2001р. Приморською райадміністрацією ОМР було видано розпорядження № 1158 "Про анулювання свідоцтв про право власності на житлові будинки по вул. Чорноморська, 2а; Тополева, 17; Піонерська, 3,28; пров. Обсерваторний, 2, 6 виданих ЗАТ "Укрпрофздравниця" яким було анульовано свідоцтва про право власності на житлові будинки по вул. Чорноморська, 2а; Тополева, 17; Піонерська, 3,28; пров. Обсерваторний, 2, 6, видані ЗАТ "Укрпрофздравниця" та зобовязано ОМБТІ та РОН анулювати реєстрацію свідоцтв про право власності, які видані ЗАТ "Укрпрофздравниця" на зазначені будинки.

22.01.2003р. загальними зборами акціонерів ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" було прийнято рішення про створення дочірнього підприємства "Клінічний санаторій "Лермонтовський", затверджено його статут та здійснити його державну реєстрацію.

12.03.2007р. рішенням головного лікаря дочірнього підприємства "Клінічний санаторій "Лермонтовський" було затверджено Положення про Філію "Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) "Чайка" дочірнього підприємства "Клінічний санаторій "Лермонтовський" ЗАТ "Укрпрофоздоровниця".

16.03.2007р. відомості про створення Філії було внесено до ЄДРПОУ.

08.06.2007р. здійснено реєстрацію нової редакції статуту дочірнього підприємства "Клінічний санаторій "Лермонтовський", прийнятої на загальних зборах акціонерів ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" 04.10.2006р., рішення яких оформлено протоколом № 3б-12/10.

Як зазначає відповідач, ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" передало йому в господарське відання Дочірньому нежитлові приміщення першого поверху № 101, загальною площею 794, 1м2, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, 2-а, які відповідач, в свою чергу, передав Філії "Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) "Чайка" для розміщення в них дошкільного навчального закладу (ясла-садок) "Чайка".

Генеральним прокурором України до Верховного суду України на постанову Вищого арбітражного суду України від 17.06.1997 року по справі за позовом Фонду державного майна України до Федерації профспілок України, Фонду соцстраху України та АТ "Укрпрофоздоровниця" було подане касаційне подання..

У касаційному поданні ставилося питання про скасування зазначеної постанови з мотивів її невідповідності рішенням Верховного Суду України з питань застосування норм матеріального права, нормам матеріального та процесуального права, а також різного застосування Вищим господарським судом України одного і того ж положення закону в аналогічних справах.

22.11.2007 року Ухвалою Верховного Суду України Генеральному прокурору України було відмовлено у порушенні касаційного провадження з перегляду постанови Вищого Арбітражного Суду України від 17.06.1997 року по справі № 041/18А-137/7-7/30.

28.09.2011 року Управління освіти та науки Одеської обласної державної адміністрації видало Дочірньому підприємству "Клінічний санаторій "Лермонтовський" ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" ліцензію серії АВ №586601 на здійснення господарської діяльності - надання освітніх послуг, пов'язаних з одержанням дошкільної освіти за напрямом виховання і навчання дітей дошкільного віку.

Відповідач вказує, що з моменту отримання спірних приміщень і до теперішнього часу, нежитлові приміщення першого поверху № 101, загальною площею 794, 1 м2, безперервно використовуються ДП "Клінічний санаторій "Лермонтовський" ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" для розміщення філії - дошкільного навчального закладу (ясла-садок) "Чайка".

З метою встановлення власника спірних приміщень позивач на протязі травня-липня 2016р. неодноразово звертався з листами до Фонду державного майна України.

12.07.2016р. ФДМУ листом за № 10-15-12522 надав позивачу відповідь,що майно, щодо якого надавав запит позивач, зокрема, й розташоване за адресою: м. Одеса, вул.. Приморська, 2-а до єдиного реєстру обєктів державної власності не внесено.

26.07.2016р. працівниками КП ОМЮТІ та РОН виконано копію технічного паспорту (станом на 03.02.1998р.) нежитлового приміщення першого поверху № 101 в будинку № 2-А по вул. Чорноморська м. Одеса.

02.11.2016р. співробітниками Комунальної установи "Муніципальна служба комунальної власності Одеської міської ради" було проведено обстеження нежитлових приміщень, розташованих за адресою м. Одеса, вул. Чорноморська, 2а, про що складено відповідний акт обстеження. З ОСОБА_2 вбачається, що спірні нежитлові приміщення першого поверху площею 794,1 м2, які розташовані за адресою м. Одеса, вул. Чорноморська, 2-а зайняті та використовуються філією ясла-садок "Чайка" ДП "Лермонтовський" ЗАТ "Укрпрофоздоровниця". Документи на час перевірки, що підтверджують право користування або власності на нежитлові приміщення та прилеглу територію не надані.

На думку позивача, з урахуванням вищенаведених обставин та обґрунтувань нежитлові приміщення першого поверху № 101, загальною площею 794, 1м2, які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, 2-а, використовуються відповідачем під розміщення дитячого садка "Чайка" без будь-яких законних підстав та правовстановлюючих документів, а тому, на думку позивача, порушують права та охоронювані законом інтереси територіальної громади м. Одеси, у звязку із чим відповідача необхідно виселити з займаних ним приміщень на користь позивача.

Враховуючи те, що Одеська міська рада є колегіальним органом, органом місцевого самоврядування, вона діє лише через створені нею виконавчі органи місцевого самоврядування, виконавчий комітет, відділ, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виключний перелік вказаних органів міститься в Законі України "Про місцеве самоврядування".

Оскільки позивач - Департамент комунальної власності Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради і здійснює облік, контроль та управління комунальним майном відповідно до "Положення про Департамент комунальної власності Одеської міської ради", затвердженого рішенням Одеської міської ради від 19.02.2013 року за № 2752-VІ, є самостійною юридичною особою та має право звертатися до судових органів за захистом своїх прав та інтересів, що саме й стало підставою для звернення позивача до господарського суду Одеської області із відповідним позовом.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст.2 ГПК України, господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, органів місцевого самоврядування, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів органів місцевого самоврядування.

За змістом положень вказаних норм, правом на предявлення позову до господарського суду наділені, зокрема, органи місцевого самоврядування, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд зясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Як встановлено судом, позов Департаменту комунальної власності заявлений на підставі ст.391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, предметом заявленого позивачем позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника з усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, визначеним власником на свій розсуд у межах, передбачених законом.

Підставою позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своєю власністю, тобто факти, що підтверджують право власності позивача на витребуване майно, перебування спірного майна в натурі у відповідача, безпідставність та незаконність користування відповідачем спірним майном та ін. З позиції процесуального права ці та інші обставини становлять предмет доказування.

За таких обставин, на думку суду, предметом доведення по даній справі є, по-перше, наявність у позивача права власності на спірне приміщення, включаючи наявність відповідних повноважень у Департаменту комунальної власності, а по-друге, наявність або відсутність правової підстави зайняття зазначеного приміщення відповідачем.

Щодо підстав зайняття приміщення відповідачем суд встановив наступне.

Як встановлено судом, 04.12.1991 року Федерація незалежних профспілок України (правонаступником якої є Федерація професійних спілок України) та Фонд соціального страхування України уклали установчий договір про створення Акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця".

Внеском Федерації професійних спілок України до Статутного капіталу новоутвореного Товариства стали майнові комплекси санаторно-курортних закладів, до яких, разом з іншим, увійшов багатоквартирний житловий будинок, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, № 2-а.

Законність набуття профспілками права власності на майнові комплекси санаторно-курортних закладів та правомірність передання зазначеного майна у статутний капітал АТ "Укрпрофоздоровниця" встановлена судами України.

Так, 20.01.1997 року Вищим Арбітражним Судом України було ухвалено рішення по справі № 137/7 за позовом Фонду державного майна України до Федерації профспілок України, Фонду соцстраху України та АТ "Укрпрофоздоровниця" про визнання недійсним установчих документів АТ "Укрпрофоздоровниця", яким в задоволені позовних вимог - відмовлено.

Вищезазначене рішення було перевірено колегією по перегляду рішень, ухвал, постанов Вищого Арбітражного Суду України і постановою від 17.06.1997 року № 041/18А-137/7-7/30 залишено без змін.

В подальшому, Генеральний прокурор України подав касаційне подання до Верховного суду України на постанову Вищого арбітражного суду України від 17 червня 1997 року по справі за позовом Фонду державного майна України до Федерації профспілок України, Фонду соцстраху України та АТ «Укрпрофоздоровниця».

У касаційному поданні ставилося питання про скасування зазначеної постанови з мотивів її невідповідності рішенням Верховного Суду України з питань застосування норм матеріального права, нормам матеріального та процесуального права, а також різного застосування Вищим господарським судом України одного і того ж положення закону в аналогічних справах.

Ухвалою Верховного Суду України від 22.11.2007 року було відмовлено в порушенні касаційного провадження з перегляду постанови Вищого арбітражного суду України від 17.06.1997 року по справі № 041/18А-137/7-7/30.

Таким чином, судом встановлено, що судовим рішенням по справі № 137/7 за позовом Фонду державного майна України до Федерації профспілок України, Фонду соцстраху України та АТ "Укрпрофоздоровниця" про визнання недійсним установчих документів АТ "Укрпрофоздоровниця", яке на цей час є чинним, встановлена законність набуття профспілками права власності на майнові комплекси санаторно-курортних складів, до яких, разом з пішим, увійшов багатоквартирний житловий будинок, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, № 2-а та правомірність передання зазначеного майна у статутний капітал АТ "Укрпрофоздоровниця".

Частиною 3 ст. 35 ГПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.03.2000 р. ЗАТ "Укрпрофздравниця" звернулося до Приморської райадміністрації із листом №10-14/60 в якому просило оформити свідоцтва про право власності на належні йому будинки, а саме: по вул. Чорноморська, 2а; Тополева, 17; Піонерська, 3, 28; пров. Обсерваторний, 2, 6.

За результатами розгляду вищенаведеного листа та з урахуванням того, що на території району ведуться роботи з передачі будинків на баланс ЖКВ району, які не зареєстровані у ОМБТІтаРОН на правах відомчої приналежності, 18.05.2000 р. Приморською райадміністрацією Одеської міської ради було видано розпорядження № 474 "Про видачу свідоцтв ЗАТ "Укрпрофздравниця" про право власності на житлові будинки по вул. Чорноморська, 2а; Тополева, 17; Піонерська, 3,28; пров. Обсерваторний, 2б яким було вирішено видати ЗАТ "Укрпрофздравниця" свідоцтва про право власності на житлові будинки та господарські будівлі, які розташовані на прибудинкових територіях за адресами: вул. Чорноморська, 2а; Тополева, 17; Піонерська, 3, 28; пров. Обсерваторний, 2, 6. Також було зобовязано ОМБТІтаРОн провести реєстрацію свідоцтв виданих ЗАТ "Укрпрофздравниця".

18.05.2000 року на підставі розпорядження № 748 Приморська райадміністрація Одеської міської ради видала ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" свідоцтва про право власності, в тому числі й Свідоцтво про право власності № 8 на багатоквартирний будинок, розміщений за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, № 2-а, яке було зареєстровано у КП ОМБТІтаРОН 26.06.2000р. за № 3298-стр.41-кн20м/с.

29.11.2001р. Приморською райадміністрацією ОМР було видано розпорядження № 1158 "Про анулювання свідоцтв про право власності на житлові будинки по вул. Чорноморська, 2а; Тополева, 17; Піонерська, 3,28; пров. Обсерваторний, 2, 6 виданих ЗАТ "Укрпрофздравниця" яким було анульовано свідоцтва про право власності на житлові будинки по вул. Чорноморська, 2а; Тополева, 17; Піонерська, 3,28; пров. Обсерваторний, 2, 6, видані ЗАТ "Укрпрофздравниця" та зобовязано ОМБТІ та РОН анулювати реєстрацію свідоцтв про право власності, які видані ЗАТ "Укрпрофздравниця" на зазначені будинки.

Проте, відповідно до пункту 15 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання щодо скасування актів органів виконавчої влади, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням ради, прийнятим у межах її повноважень, вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно з частиною девятою статті 59 цього Закону рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Частиною десятою статті 59 цього Закону визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Системний аналіз наведених положень Конституції і законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень.

Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обовязковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є субєктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування.

Водночас у статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення у статті 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд України дійшов до висновку, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Такі рішення можуть бути скасовані або змінені в судовому порядку.

Саме таку правову позицію Верховним судом України висловлено в своїй постанові від 06.06.2011р. у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Приморської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання розпорядження неправомірним за заявою ОСОБА_5, ОСОБА_6 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 5 жовтня 2010р.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.11128 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Окрім цього, в Рішенні № 7-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Оскільки Приморська районна адміністрація, по-перше, є виконавчим органом Одеської міської ради, по-друге оскільки 18.05.2000 р. Приморською райадміністрацією Одеської міської ради було видано розпорядження №474 "Про видачу свідоцтв ЗАТ "Укрпрофздравниця" про право власності на житлові будинки по вул. Чорноморська, 2а; Тополева, 17; Піонерська, 3,28; пров. Обсерваторний, 2б яким було вирішено видати ЗАТ "Укрпрофздравниця" свідоцтва про право власності на житлові будинки та господарські будівлі, які розташовані на прибудинкових територіях за адресами: вул. Чорноморська, 2а; Тополева, 17; Піонерська, 3, 28; пров. Обсерваторний, 2, 6, яке є ненормативним актом індивідуальної дії, та яке було реалізовано 18.05.2000р. шляхом видачі ЗАТ "Укрпорфздравниця" свідоцтв про право власності, то в силу вищенаведених правових висновків, Приморська районна адміністрація була позбавлена права виносити розпорядження Приморською райадміністрацією ОМР було видано розпорядження № 1158 "Про анулювання свідоцтв про право власності на житлові будинки по вул. Чорноморська, 2а; Тополева, 17; Піонерська, 3,28; пров. Обсерваторний, 2, 6 виданих ЗАТ "Укрпрофздравниця" від 29.11.2001р.

В силу приписів другого абзацу ст. 4 ГПК України господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

Доказів скасування свідоцтва про право власності за № 8 від 18.05.2000р. на багатоквартирний будинок розташований в місті Одесі по вул. Черноморській за № 2-а, що належить ЗАТ "Укрпрофздравниця" на праві колективної власності, загальною площею 3194 м2, житловою площею 1652м2, яке видане на підставі розпорядження Приморської райадміністрації за № 474 від 18.05.2000р. матеріали справи не містять.

З урахуванням наведеного, суд вважає Свідоцтво про право власності за № 8 від 18.05.2000р. на багатоквартирний будинок розташований в місті Одесі по вул. Черноморській за № 2-а, що належить ЗАТ "Укрпрофздравниця" на праві колективної власності, загальною площею 3194 м2, житловою площею 1652м2, яке видане на підставі розпорядження Приморської райадміністрації за № 474 від 18.05.2000р. є чинним.

При цьому, досліджуючи інші обставини, що входять до предмету доведення, зокрема, щодо належності позивачу у справі права власності на спірне майно, наявність якого є обовязковою передумовою для його витребування, суд вказує наступне.

За змістом ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Предметом права власності може бути лише майно, яке складається з речей (ст. 179 ЦК України), сукупності речей та майнових прав (ст. 190 цього Кодексу).

Право володіння, користування та розпоряджання своїм майном належить тільки власникові (ст. 317 ЦК України).

До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень ст.181 цього Кодексу належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1 ст. 182 ЦК України).

Згідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

З урахуванням приписів наведеної статті, суд зазначає, що предметом доказування по цієї справі є наявність права власності на спірні приміщення саме у позивача та встановлення того, що відповідач користуватися цими приміщеннями без належних правових підстав.

Як встановлено судом, Департамент комунальної власності Одеської міської ради в якості правових підстав заявленого позову посилається на:

рішення загальних зборів ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" від 23.06.1999 року відповідно до якого було вирішено передати до комунальної власності територіальної громади міста ОСОБА_5 об'єкти комунального призначення, інженерні мережі, будівлі та споруди санаторіїв ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", у тому числі житловий будинок за, адресою м. Одеса, вул. Чорноморська, 2-а;

на рішення Виконкому Одеської міської ради від 09.07.1999 року за № 601 "Про передачу відомчого житлового фонду, будівель та споруд здравниць ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" до комунальної власності міста";

на рішення Одеської міської ради від 09.12.1999 року № 460 "Про передачу будівель і споруд здравниць ЗАТ "Укрпрофоздоровниця";

на розпорядження Одеського міського голови від 31.03.2000 року № 243-01р "Про прийняття на баланс житлових підприємств Приморської, Суворовської, Київської районних адміністрацій зовнішніх інженерних мереж, житлових будинків, сімейних гуртожитків. будівель закритого акціонерного товариства (ЗАТ) Укрпрофоздоровниця";

на рішення Одеської міської ради від 28.04.2000 року № 426 "Про надання згоди щодо передачі з колективної власності до комунальної власності територіальної громади м. Одеси об'єктів комунального призначення, інженерних мереж, будівель та споруд санаторіїв закритого акціонерного товариства "Укрпрофоздоровниця".

Посилаючись на те, що рішення підтверджують набуття ОМР право власності саме на спірну будівлю.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Частини 4 та 7 статті 41 Конституції України встановлюють, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 321, 391 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приймаючи рішення щодо отримання майна ЗАТ "Укрпрофздравниця" у комунальну власність, Одеська міська рада не врахувала п.2 рішення загальних зборів акціонерів щодо погодження Федерації професійних спілок України на передачу майна ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" у комунальну власність та відсутності укладеного у встановленому Законом порядку договору, який би регулював питання щодо передачі належних ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" спірних нежитлових приміщень у комунальну власність м. Одеси.

Тобто, рішення виконкому ОМР від 09.07.1999 року за № 601 "Про передачу відомчого житлового фонду, будівель та споруд здравниць ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" до комунальної власності міста"; рішення Одеської міської ради від 09.12.1999 року № 460 "Про передачу будівель і споруд здравниць ЗАТ "Укрпрофоздоровниця"; рішення Одеської міської ради від 28.04.2000 року № 426 "Про надання згоди щодо передачі з колективної власності до комунальної власності територіальної громади м. Одеси об'єктів комунального призначення, інженерних мереж, будівель та споруд санаторіїв закритого акціонерного товариства "Укрпрофоздоровниця" відповідно яких було здійснено розпорядження майном ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" були прийняті за відсутності необхідних повноважень власника.

Також само Одеським міським головою, знову ж таки, за відсутності необхідних повноважень власника було видано розпорядження від 31.03.2000р. № 243-01р "Про прийняття на баланс житлових підприємств Приморської, Суворовської, Київської районних адміністрацій зовнішніх інженерних мереж, житлових будинків, сімейних гуртожитків, будівель закритого акціонерного товариства (ЗАТ) "Укрпрофоздоровниця".

Не може бути належним та припустимим доказом акт приймання-передачі відомчого житлового фонду за адресою: вул. Чорноморська, 2-а, від 30 березня 2000 року, на який, зокрема, і посилається позивач, оскільки, цей акт приймання-передачі за своєю правовою природою фактично є актом обстеження складеним комісією, призначеною розпорядженням МВК, і ні яким чином не підтверджує передачу спірних приміщень від ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" до територіальної громади міста ОСОБА_5, оскільки він не містить всіх реквізитів, притаманних таким документам, зокрема, складений без участі ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" та не підписаний повноважними представниками ЗАТ "Укрпрофоздоровниця".

Окрім того, на думку суду, Одеська міська рада приймаючи рішення № 926 від 28.04.2000 року та Одеський міський голова видаючи розпорядження № 243-01р від 31.03.2000 року діяли не в межах та не у спосіб, що були передбачені чинним на той час законодавством України.

Так, ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Статтею 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, цим та іншими Законами, які не повинні суперечити положенням цього Закону; органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції (ч.ч. 1, 3 ст. 24 Закону).

Відповідно до преамбули Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" від 03.03.1998 року цей Закон визначає основні засади передачі об'єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, зміст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, а також об'єктів права комунальної власності у державну власність безоплатно або шляхом обміну.

Статтею 1 вищезгаданого Закону встановлено, що цей Закон регулює відносини, пов'язані з передачею об'єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, а також об'єктів права комунальної власності у державну власність. Дія цього Закону поширюється на об'єкти права державної та комунальної власності, у тому числі передані в безоплатне користування самоврядним установам і організаціям або в оренду. Передача у державну або комунальну власність об'єктів права інших форм власності може регулюватися положеннями цього Закону, якщо інше не передбачено законом або рішеннями відповідних місцевих рад.

Проте, судом встановлено, що житловий будинок, розміщений за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, 2а, ніколи не перебував у державній власності, а відтак застосування положень Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" до відносин, пов'язаних з передачею майна ЗАТ "Укрпрофздравниця" до майна територіальної громади, є протиправним.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

За змістом ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

При цьому суд вважає хибними посилання позивача на норми законодавства, які ним зазначені у своїх письмових поясненнях вх. № 5994/17 від 14.03.2017р. в якості правових підстав виникнення у ОМР права комунальної власності на спірні приміщення, оскільки ці норми стосуються врегулювання питань розмежування, виникнення та впорядкування державної та комунальної власності.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Крім того, з урахуванням наведеного, суд наголошує на тому, що відповідно до ст.2 ГПК України, господарський суд порушує провадження у справі за позовами осіб, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Як встановлено судом, в якості обґрунтування наявності у нього відповідних повноважень позивач Департамент комунальної власності посилається на те, що Департамент є виконавчим органом Одеської міської ради і здійснює облік, контроль та управління комунальним майном відповідно до Положення про Департамент комунальної власності Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 19.02.2013 року за № 2752-VI та є самостійною юридичною особою..

Як вбачається з наявного у матеріалах справи Положення, Департамент, зокрема, здійснює повноваження орендодавця комунального майна, організує претензійно-позовну роботу та здійснює захист прав та інтересів територіальної громади в особі Одеської міської ради в усіх судових органах з питань, що віднесені до компетенції департаменту.

Разом з тим, суд вважає, що правовідносини, які є предметом розгляду у даній справі, не відносяться до компетенції Департаменту як представницького органу Одеської міської ради, оскільки направлені саме на захист права власності територіальної громади.

Натомість доказів того, що спірне майно належить до майна Департаменту у розумінні п.5.1.-5.2 Положення про Департамент, матеріали справи не містять, а позивач у встановленому законом порядку суду не навів.

Згідно зі ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до абз.2 п.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом всіх належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З урахуванням вищенаведених обставин у їх сукупності, суд доходить висновку що позовні вимоги департаменту комунальної власності Одеської міської ради необґрунтовані, незаконні, спростовуюся наявними матеріалами справи, а тому задоволенню не підлягають.

Враховуючи відмову у задоволенні позову, підстави для відшкодування позивачу витрат по сплаті судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.

Повний текст рішення складено 20 березня 2017 р.

Суддя О.В. Цісельський