ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" березня 2017 р.Справа № 916/155/17

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Е 100 Україна

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „БЕМАНТ

Про стягнення 846518,78 грн.

Суддя Д'яченко Т.Г.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю

Від відповідача: не зявився

Суть спору: Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю „Е 100 Україна звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою, у якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „БЕМАНТ суму заборгованості у розмірі 846518,78 грн., що включає в себе суму основного боргу у розмірі 420731,14 грн., суму нарахованих відсотків по договору поставки у розмірі 141780,63 грн. та інфляційні витрати 284007,01 грн.

Представником Товариства з обмеженою відповідальністю „БЕМАНТ відзиву на позовну заяву та витребуваних судом документів не надано, відповідач свого права на захист не використав, хоч і повідомлявся про час та місце проведення судового засідання належним чином, шляхом надіслання ухвал суду на адресу реєстрації, однак надіслана кореспонденція суду повернулась без вручення.

З огляду на те, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, те, що адреса, на яку направлялось поштове відправлення, є адресою місцезнаходження юридичної особи відповідача відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, суд встановив.

19 листопада 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю „Е 100 Україна (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю „БЕМАНТ (Покупець) було укладеного Договір №81-75/14 (надалі Договір), відповідно до п. 1 якого Продавець забезпечує Покупцю можливість використання карт для придбання товарів та/або послуг на автозаправних станціях та пунктах дорожнього сервісу, які знаходяться на території України (мережа стацій).

Положеннями п. 1.1. Договору визначено, що при підписанні даного договору, Покупець розуміє, що отримує доступ до повного переліку товарів та послуг, які додаються учасниками Системи Е100, та те, що використання карти для придбання товару чи послуги, отримує її у відповідного учасника Системи Е100 при торговому та іншому посередництві Продавця.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем протягом 2014 року були виконанні зобовязання за умовами укладеного договору перед відповідачем та на виконання умов договору були виставлені наступні рахунки на оплату на загальну суму 1426736,72 грн., копія яких містяться в матеріалах справи (а.с. 23-58, т. 1).

Пунктом 2 у Додатку №1 до Договору №81-75/14 від 19 листопада 2013 року визначено, що розрахунковий період до договору встановлюється Продавцем у рахунка-фактурах, які виставляються Продавцем Покупцю, строк якого не може складати менше 7 (семи) календарний днів.

Строк сплати за договором зазначається у рахунку-фактурі, але не може складати менше 7 (семи) календарний днів з моменту виставлення рахунку-фактури. (п. 5 Додатку №1 до Договору №81-75/14 від 19 листопада 2013 року)

Положеннями п. 3 Додатку №1 до Договору №81-75/14 від 19 листопада 2013 року порядок розрахунків по Договору вітстрочка платежу. Продавець має право вносити авансовані платежі.

Відповідно до п. 6 Додатку №1 до Договору №81-75/14 від 19 листопада 2013р., датою сплати суми заборгованості - є дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця. Нездійснення такої сплати в строки, які встановлені відповідно до статті 5 даного Додатку, тягне нарахування встановленого індексу інфляції та процентів відповідно до умов договору.

Відповідно до п 3 параграфу 3 Договору, будь-які платежі, за даний Договором, повинні бути здійсненні Покупцем відповідно до вставлених рахунків-фактур у формі безготівкового грошового переказу на банківський рахунок Продавця, зазначений у даному договорі.

Відповідно до п 12 параграфу 3 Договору у разі невиконання або неналежного виконання Покупцем зобовязань по сплаті рахунків-фактури в визначені Додатком №1 строки Покупець зобовязаний сплатити суму боргу по рахунку-фактурі з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 15 % річних від простроченої суми за весь період прострочення, з дня, наступного за днем, в який фактично повинна була здійснена сплата.

Як пояснює позивач, за період з 01.01.2014р. по 13.01.2017р. відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю „БЕМАНТ було частково сплачено борг за товар, а саме 976524,13 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, копія яких наявні в матеріалах справи (а.с. 59-83, т. 1).

Отже, сума реалізації товару по Договору №81-75/14 від 19 листопада 2013р. становить 142736,72 грн., сума оплати, яка була здійснена з боку відповідача на виконання умов договору складає 976524,13 грн., у звязку з чим за відповідачем рахується боргу у розмірі 450212,59 грн.

Як пояснюється позивачем та вбачається з матеріалів справи, між сторонами у даній справі існують господарські зобовязання за іншими договорами. Так, за Договором комісії (ком 81-75/14) від 19.11.2013р. у відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю „БЕМАНТ була наявна переплата грошових коштів на користь ТОВ „Е 100 Україна у розмірі 29481,95 грн., у звязку з чим позивачем було їх зараховано у рахунок існуючого боргу за Договором від 19 листопада 2013 року №81-75/14.

У матеріалах справи міститься Акт звіряння взаємних розрахунків за період січень 2014 року - листопад 2014 року, підписаний між сторонами, відповідно до якого, за Товариством з обмеженою відповідальністю „БЕМАНТ рахується заборгованість у розмірі 420731,14 грн.

На підставі вищевикладеного, борг відповідача перед Товариством з обмеженою відповідальністю „Е 100 Україна, за поясненнями позивача, становить 420731,14 грн.

У звязку з неналежним виконання з боку відповідача прийнятих на себе зобовязань за умовами Договору, позивачем було здійснено нарахування інфляційних втрат та 15 % річних, відповідно до п. 12 параграфу 3 Договору.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Е 100 Україна обґрунтовано неналежним виконанням з боку Товариства з обмеженою відповідальністю „БЕМАНТ прийнятих на себе зобовязань за умовами Договору №81-75/14 від 19 листопада 2013 року та направлено на стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 420731,63 грн., відсотків у розмірі 141780,63 грн. та інфляційних у розмірі 284007,01грн.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Судом встановлено, що правовідносини сторін по справі виникли на підставі укладеного 19 листопада 2013р. між ними Договору №81-75/14.

Стаття 712 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.656 Цивільного кодексу України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

За положеннями ст.662 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст.663 Цивільного кодексу України).

Відповідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 статті 692 Цивільного кодексу України встановлює, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю „БЕМАНТ прийнятих на себе зобовязань за умовами Договору №81-75/14 від 19 листопада 2013р. перед позивачем.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за Договором №81-75/14 від 19 листопада 2013р. 420731,14 грн. - є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню судом.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено у п. 1.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Стягнення процентів річних - є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти (п. 6.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань).

Відповідно до п 12 параграфу 3 Договору, у разі невиконання або неналежного виконання Покупцем зобовязань по сплаті рахунків-фактури в визначені Додатком №1 строки, Покупець зобовязаний сплатити суму боргу по рахунку-фактурі, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, та 15 % річних від простроченої суми за весь період прострочення, з дня, наступного за днем, в який фактично повинна була бути здійснена сплата.

Позивачем, на суму заборгованості в розмірі 420731,14 грн., за період з 16.10.2014р. по 13.01.2017р., було здійснено нарахування інфляційних втрат у розмірі 284007,01 грн. та договірних відсотків річних у розмірі 141780,63 грн.

Суд, перевіривши розрахунки позивача, вважає їх вірним, а вимоги про стягнення зазначених коштів, правомірними.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, щодо задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Е 100 Україна зі стягненням з Товариства з обмеженою відповідальністю „БЕМАНТ основного боргу у розмірі 420731,63грн., відсотків у розмірі 141780,63 грн. та інфляційних у розмірі 284007,01 грн.

Судові витрати по сплаті судового збору в сумі 12698 грн. покладаються на відповідача згідно зі ст.ст.44,49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 44, 49,75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „БЕМАНТ (68000, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Промислова, буд. 5; код 37672972) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Е 100 Україна (03179, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 123; код 37311364) суму заборгованості в загальному розмірі 846518 (вісімсот сорок шість тисяч пятсот вісімнадцять) грн. 78 коп., яка включає в себе: суму основного боргу по Договору поставки №81-75/14 від 19 листопада 2013р. в розмірі 420731 (чотириста двадцять тисяч сімсот тридцять одна) грн. 14 коп., суму нарахованих відсотків в розмірі 141780 (сто сорок одна тисяча сімсот вісімдесят) грн. 63 коп., інфляційні втрати в сумі 284007 (двісті вісімдесят чотири тисячі сім) грн. 01 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 12697 (дванадцять тисяч шістсот девяносто сім) грн. 78 коп.

Повний текст рішення складено 17 березня 2017 р.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили

Суддя Т.Г. Д'яченко