РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2017Справа №927/991/16
За позовом Приватного акціонерного товариства "Чернігіврибгосп"

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області,

Державного агентства рибного господарства України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державне підприємство "Укрриба"

за участю прокуратури Чернігівської області

про визнання часток співвласників у сумісному майні

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

від позивача Пільганчук В.В. представник за довіреністю

від відповідача 1 Степаненко В.В. представник за довіреністю

від відповідача 2 Кулик В.Д., Левченко А.П., Кеєр С.В. представники за довіреністю

Від третьої особи Панасенко О.А. представник за довіреністю

Від прокуратури Такташов О.Я. за посвідченням

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Приватне акціонерне товариство "Чернігіврибгосп" звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державне підприємство "Укрриба" про визнання частки співвласника у сумісному майні Приватного акціонерного товариства "Чернігіврибгосп" у сумісному майні - літньоремонтних ставках №1 (інв.№242), №2 (інв.№243) вартістю 121 232,41грн. (вкладених позивачем будівельних матеріалів) згідно Акту (форма КБ-2в), довідки про вартість виконаних робіт (форма КБ-3) від 15.06.2011, що становить 54,78% від загальної вартості спільного майна.

За Заявою заступника прокурора Чернігівської області від 09.11.2016 за №05-2327 вих №16 до участі у справі вступив прокурор.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 14 листопада 2016р. залучено до участі у справі в якості відповідача Державне агентство рибного господарства України. Матеріали справи передані за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2016р. суддя Борисенко І.І. прийняв справу до свого провадження, розгляд справи призначено на 17.01.2017

В процесі розгляду справи Позивач подав Заяву про уточнення змісту позовних вимог, відповідно до якої просить суд визнати частку співвласника Приватного акціонерного товариства "Чернігіврибгосп" у спільному майні, якими є гідротехнічні споруди двох літньоремонтних ставків №1 (інв.№242), №2 (інв.№243) Чернігівського риборозплідника вартістю 809 420,00грн., розташованих в селі Жавинка, Чернігівського району, Чернігівській області,

Відповідно до п. 3.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Враховуючи вищевикладене, а також з урахуванням конкретних обставин справи, при цьому судом враховано, що позивач у вказаному Уточнені просить суд визнати частку співвласника вартістю 809 420,00 грн., а заявлені вимоги про визнання частки співвласника у сумісному майні Приватного акціонерного товариства "Чернігіврибгосп" вартістю 121 232,41грн., суд розцінює як заяву про збільшення позовних вимог, у зв'язку з збільшенням загального обсягу і вартістю виконаних будівельних робіт капітального ремонту літньоремонтних ставків згідно актів №1 та №2 . Проте, Позивачем до Зави не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

З огляду на вищевикладене суд не приймає до розгляду Заяву про збільшення позовних вимові 07.02.2017 №251.

Відповідач -1 (Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області ) подало Відзив на позовну заяву в якому зазначив що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Чернігіврибгосп" не визнає в повному обсязі та просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Стверджує, що належним відповідачем є Державне агентство рибного господарства України. З 01.08.2003року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області не є органом управління державним майном, яке під час приватизації не увійшло до статутного фонду ВАТ "Чернігіврибгосп", будь-які речові права товариства на спірне майно відповідачем не оспорюється.

Відповідач-2 (Державне агентство рибного господарства України) подав Заперечення на позов, в яких вважає позовну заяву необґрунтованою. Зокрема, зазначає, що 31.12.2003р. між підприємством та позивачем укладено договір №1/04 зберігання з правом користування. Актом приймання-передачі до договору від 31.12.2003р. підприємство передало, позивач прийняв на зберігання з правом користування державне нерухоме майно в кількості 108 гідротехнічних споруд: по Чернігівському риборозпліднику -32 гідроспоруди, та по Мньовському риб цеху -76 гідроспоруд.

Пунктом 4.5 договору визначалося, що підприємство зобов'язано перераховувати 50% коштів на рахунок позивача від щомісячних надходжень за користування майном, яке знаходиться у зберіганні на проведення реконструкції та ремонтних робіт основних засобів згідно кошторисної документації та додаткових угод до зазначеного договору. Позивач з дозволу підприємства неодноразово проводив капітальні ремонти гідротехнічних споруд, за які додатковими угодами відшкодовувалися кошти. Однак, Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.04.2015 по справі №927/608/14 за позовом першого заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області, Державного агентства рибного господарства України до Приватного акціонерного товариства "Чернігіврибгосп" про визнання недійсним договору, визнано недійсним договір зберігання з правом користування від 31.12.2003р. №1/04, укладений між Державне підприємство "Укрриба" та ВАТ "Чернігіврибгосп" та зобов'язано позивача повернути підприємству майно, передане на підставі договору, зокрема, й спірні гідротехнічні споруди. При розгляді зазначеної справи позивач не вважав спірні споруди своєю власністю.

Спірне майно перебуває у сфері управління Державного агентства рибного господарства України та обліковується на балансі Державного підприємства "Укрриба".

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державне підприємство "Укрриба" також заперечує проти позову, в своїх письмових запереченнях додатково зазначив, що 29.04.2015р. між підприємством "Укрриба" та Позивачем укладено новий договір - Договір зберігання державного майна №16/15, відповідно до до п.1.1 якого, Підприємство передало а Позивач прийняв на відповідальне зберігання згідно з актом приймання-передачі нерухоме майно - гідротехнічні споруди рибницьких ставів. Серед інших, актом приймання-передачі від 29.04.2015, на зберігання Позивачу передані й гідротехнічні споруди літньоремонтних ставів №1,2 (інв.№242,№243) залишковою вартістю 8 532,30грн. кожний.

Додатковою угодою від 10.06.2015 до Договору №2 Підприємство, відповідно до ст. 944 ЦК України, надало Позивачу згоду на користування майном, переданим останньому на зберігання. На даний час зазначений Договір є чинним.

Відповідачі та Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державне підприємство "Укрриба" в Відзивах на позовну заяву та Заявах зазначили, що право Позивача на відшкодування витрат, або пред'явлення будь-яких інших надуманих Позивачем вимог до органів державної влади України чи Підприємства за проведені капітальні ремонти гідротехнічних споруд літньоремонтних ставків №1 (інв.№242), №2 (інв.№243) виникло у нього з моменту затвердження Підприємством акту приймання об'єкту капітального ремонту гідротехнічних споруд літньоремонтних ставках №1 (інв.№242), №2 (інв.№243), а саме з 22.07.2011. Перебіг строку позовної давності по зазначеним вимогам сплив у позивача 22.07.2014, тобто більше 2 років назад.

В зв'язку з цим, Відповідачі та Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державне підприємство "Укрриба", просять суд застосувати строк позовної давності по справі № 927/991/16.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом позову по даній справі є визнання частки співвласника Приватного акціонерного товариства "Чернігіврибгосп" у сумісному майні - літньоремонтних ставках №1 (інв.№242), №2 (інв.№243) вартістю 121 232,41грн. (вкладених позивачем будівельних матеріалів) згідно Акту (форма КБ-2в), довідки про вартість виконаних робіт (форма КБ-3) від 15.06.2011, що становить 54,78% від загальної вартості спільного майна.

Позивач вважає, що після проведення капітального ремонту літньоремонтних ставків Лр-1, Лр-2 Чернігівського риборозплідника на суму 809 420,00грн., що є значно більшим ніж балансова вартість такого майна, він в силу цих обставин став співвласником такого майна так, як є власником будівельних матеріалів.

В обґрунтування позовних вимог посилається на наступне:

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (ч.3 ст. 358 ЦК України).

Свої вимоги Позивач обґрунтовує тим, що виконані роботи гідротехнічних споруд літньоремонтних ставків №1 (інв.№242), №2 (інв.№243) прийняті у повному обсязі Державним підприємством "Укрриба", сумарна вартість прийнятих робіт склала 1 281 207,60грн., про що складений акт приймання об'єкту капітального ремонту від 22.07.2011р. за наслідками роботи комісії у складі головного інженера ДП "Укрриба" Шарило Ю.Є., гідротехніка ДП "Укрриба" Андросової Т.М., голови правління ВАТ "Чернігіврибгосп" Бабенка В.І., інженера-будівельника ВАТ "Чернігіврибгосп" Донця М.І. та затверджений директором ДП "Укрриба" В. Казімірчукрм.

Згідно даних бухгалтерського обліку ДП "Укрриба" залишкова вартість літньоремонтного ставка №1 (інв.№242) становить 8 104,30грн., літньоремонтного ставка №2 (інв.№243) становить 8 104,30грн., разом вартість майна становить 16 208,60грн.

Вартість матеріалів, виробів та конструкцій, належних Приватному акціонерному товариству "Чернігіврибгосп" становить 121 232,41грн. згідно акту (форма КБ-2в) та довідки про вартість виконаних робіт (форма КБ-3) від 15.06.2011 та 74 907,15грн. згідно акту (форма КБ-2в) та довідки про вартість виконаних робіт (форма КБ-3) від 20.06.2011.

Позивач зазначає, що враховуючи специфічність спільного майна (споруди рибогосподарського призначення) частка позивача та відповідача у спільній власності не може бути виділена в натурі, а лише у дольовому та грошовому виразах. Так, загальна вартість літньоремонтних ставків №1 (інв.№242), №2 (інв.№243) з врахуванням матеріалів позивача після проведеного ремонту становить 212 348,16грн. (16 208,60+121 232,41+74 907,15=212 348,16грн.), з яких державі належить частка вартістю 16 208,60грн., що становить 7,33%, а позивачу 121 232,41грн. згідно акту (форма КБ-2в), довідки про вартість виконаних робіт (форма КБ-3) від 15.06.2011р.(що становить 54,78%), 74 907,15грн. згідно акту (форма КБ-2в) та довідки про вартість виконаних робіт (форма КБ-3) від 20.06.2011р. (що становить 33,86%).

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, Господарський суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав:

Спільна часткова власність може виникнути між громадянами, організаціями, а також між громадянами і організаціями. Юридичними підставами для цього можуть бути договори про сумісну, у тому числі і підприємницьку діяльність, придбання майна у спільну власність внаслідок спадкування тощо.

Найбільш простою і розповсюдженою формою об'єднання юридичними особами діяльності і майна є договори про сумісну діяльність, якими сторони визначають умови виникнення та здійснення права спільної власності.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності може виникати за первісними і похідними підставами. За первісними підставами право власності виникає вперше або незалежно від волі попередніх власників: новостворене майно (стаття 331 ЦК), переробка речі (стаття 332 ЦК), безхазяйна річ (стаття 335 ЦК), набувальна давність (стаття 344 ЦК), набуття права власності в разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності (стаття 345 ЦК), реквізиція (стаття 353 ЦК), конфіскація (стаття 354 ЦК).

За похідними підставами право власності виникає за волею попереднього власника (цивільні правочини, спадкування за законом і за заповітом). Практичне значення такого поділу полягає в тому, що за похідних підстав виникнення права власності потрібно враховувати можливість існування прав на це майно інших осіб - невласників (наприклад, орендаря, заставодержателя, суб'єкта іншого обмеженого речового права).

Відповідно до статті 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності:

1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов'язальних відносинах;

2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування цієї статті є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Тобто позивачем у позовах про визнання права власності може бути лише особа, яка вже є власником.

В матеріалах справи відсутні докази належності на праві власності на майно вкладене позивачем при ремонті гідротехнічних споруд.

Поняття і види спільної власності визначені статтею 355 ЦК України. Цивільний кодекс розрізняє два види спільної власності - право спільної часткової власності та право спільної сумісної власності.

Згідно з частиною 1 статті 356 ЦК власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Зокрема, частиною 2 статті 357 ЦК передбачено, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Зі змісту частини 4 статті 355 ЦК вбачається презумпція спільної часткової власності, оскільки спільна сумісна власність може бути спеціально встановлена законом або договором.

Поділ майна означає припинення права спільної власності й виникнення на його основі права власності кожного з колишніх співвласників на окреме майно, тобто після такого поділу кожна зі сторін стає одноособовим власником певного майна, відносини права спільної власності припиняються.

Виділ майна означає виокремлення певної частки майна із загальної маси спільного майна співвласників та збереження в частці, що залишилася, права спільної власності двох або більше осіб. Тобто режим спільності щодо всього майна зберігається, крім окремої речі, що виділяється.

Статтею 358 ЦК, передбачено підстави та умови здійснення права спільної часткової власності співвласниками та презюмується, що таке здійснення відбувається за їхньою згодою. Відповідно до частини 3 цієї статті кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Суд вважає, що позов Приватного акціонерного товариства "Чернігіврибгосп" подано не для визнання, а для набуття права власності і суд не може погодитись з твердженнями Позивача з огляду на таке.

06.05.2003р. Спільним Наказом Фонду державного майна та Міністерства аграрної політики України "Про передачу гідротехнічних споруд" № 126/752, до сфери управління Міністерства аграрної політики України, до сфери управління Міністерства аграрної політики України передано гідротехнічні споруди, включаючи ставкові рибоводні споруди та пов'язані з ними робочі машини і обладнання, інше майно, яке на момент приватизації не увійшло до статутних фондів господарських товариств створених в процесі приватизації на базі підприємств рибного господарства.

Регіональним відділенням Фонду державного майна України наказано забезпечити приймання-передачу майна на баланс Державне підприємство "Укрриба" у порядку встановленому "Положенням про порядок передачі об'єктів державної власності"затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998р. №1482, в місячний термін з дня підписання наказу (п.1,2 наказу).

Державне підприємство "Укрриба" є державним водогосподарським підприємством, яке створене наказом Державного комітету рибного господарства України від 27.12.2002 р. за № 238 з метою забезпечення нагляду,контролю за технічною експлуатацією гідротехнічних споруд водних об'єктів рибницьких господарств.

Державне підприємство "Укрриба" засноване на державній власності, призначене для ефективного використання державного майна (гідротехнічних споруд і пов'язаних з ними робочих машин та обладнання, інше майно, яке на момент приватизації не увійшло до статутних фондів господарських товариств рибного господарства ), прийнятих на свій баланс відповідно до спільного наказу Міністерства аграрної політики та Фонду державного майна від 06.05.2003 № 126/752 підпорядковане Державному агентству рибного господарства України.

Реалізуючи визначену статутом мету діяльності, 31.12.2003 між Державним підприємство "Укрриба" та Позивачем укладено договір № 1/04 зберігання з правом користування (надалі - Договір).

Актом приймання-передачі до Договору від 31.12.2003 Підприємство передало, а Позивач прийняв на зберігання з правом користування державне нерухоме майно в кількості 108 гідротехнічних споруд: по Чернігівському риборозпліднику - 32 гідроспоруди; та по Мньовському рибцеху - 76 гідроспоруд.

Пунктом 2.2. Договору передбачалося, що за користування майном Позивач зобов'язаний вносити плату щомісячно до 15 числа наступного за звітним в розмірі 6 502, 27 грн. (у т.ч. ПДВ) на розрахунковий рахунок Підприємства. (За час дії договору ціна за використання майна змінювалась).

Пунктом 4.5. Договору визначалося, що Підприємство зобов'язано перераховувати 50% коштів на рахунок Позивача від щомісячних надходжень за користування майном, яке знаходиться у зберіганні на проведення реконструкції та ремонтних робіт основних засобів згідно кошторисної документації та додаткових угод до зазначеного договору.

Таким чином, Договором врегульовано питання розрахунку з Позивачем за проведення ним капітальних ремонтів державного нерухомого майна.

Матеріали справи свідчать, що Позивач з дозволу Підприємства неодноразово проводив капітальні ремонти гідротехнічних споруд за які додатковими угодами до Договору від 30.04.2004, від 30.04.2004, від 11.05.2004, від 30.08.2004, від 02.09.2004, від 23.09.2004, від 28.03.2005, від 31.05.2005, від 26.12.2005 на його вимогу Позивачу відшкодовувались кошти.

Згодом, укладання відповідної додаткової угоди на відшкодування витрат на капітальний ремонт рибогосподарських гідротехнічних споруд здійснюється після прийняття комісією по роботі з контрагентами позитивного рішення з питання проведення такого ремонту.

Так, 22.07.2011 Підприємством затверджено акт приймання об'єкту капітального ремонту гідротехнічних споруд, розташованих на літньоремонтних ставків №1 (інв.№242), №2 (інв.№243).

Суд погоджується з твердженням Відповідачів та третьої особи, що саме з цієї дати (з 22.07.2011) Позивач має право вимагати від Підприємства відшкодування за проведені капітальні ремонти вищезазначених гідротехнічних споруд.

Згодом, між Позивачем та Державним підприємство "Укрриба", а саме 30.12.2014р. підписано угоду про припинення дії Договору за згодою сторін з 30.12.2014 та актом приймання-передачі (повернення із користування) від 30.12.2014 повернено майно Підприємству, зокрема, Підприємству повернено й гідротехнічні споруди літньоремонтних ставків №1 (інв.№242), №2 (інв.№243) залишковою вартістю 8 666,05грн. кожний.

Разом з тим, постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.04.2015 по справі № 927/608/14 за позовом першого заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, регіонального відділення Фонду державного; майна України по Чернігівській області, Державного агентства рибного господарства України до Підприємства, Позивача про визнання недійсним Договору, визнано недійсним Договір (визнано його прихованим договором оренди) та зобов'язано Позивача повернути Підприємству майно, передане на підставі Договору, зокрема, й спірні гідротехнічні споруди. Зазначене рішення набрало законної сили та є чинним.

Суду доведено, що Позивач у судових засіданнях по вищезазначеній справі жодного разу не зазначив, що вважає гідротехнічні споруди літньоремонтних ставів № 1-2 (інв. № 242, 243) частково своєю власністю.

В цей же день, 29.04.2015, між Приватним акціонерним товариством "Чернігіврибгосп" та Державним підприємством "Укрриба" укладено новий договір (договір зберігання державного майна №16/15, відповідно до якого, Підприємство (Відповідач) передало, а Позивач прийняв на відповідальне зберігання згідно з актом приймання-передачі нерухоме державне майно - гідротехнічні споруди рибницьких ставків. Серед інших, актом приймання-передачі від 29.04.2015, на зберігання Позивачу передані й гідротехнічні споруди літньоремонтних ставків 1-2 (інв. № 242, 243) залишковою вартістю 8 532,30грн. кожний.

Відповідно до п. 1.1 Договору, Поклажодавець (Третя особа) передав, а Зберігач (Позивач) згідно з Актом приймання - передачі нерухоме державне майно - гідротехнічні споруди рибацьких ставів, які облікуються на балансі Поклажодавця (Третьої особи) і передані йому на підставі спільного наказу Фонду державного майна України та Міністерства аграрної політики України "Про передачу гідротехнічних споруд" від 06.05.2003р. № 126/752.

Пунктом 1.2 Договору від 29.04.2015 сторонами чітко визначено, що об'єктом зберігання є гідротехнічні споруди рибацьких ставків - майно, що перебуває в державній власності відповідно до п. 1.1 Договору.

Додатковою угодою від 10.06.2015 до Договору від 29.04.2015 Підприємство (третя особа) надало Позивачу згоду на користування майном, переданим останньому на зберігання.

Згідно п. 8 Додаткової угоди від 10.06.2015 до договору №2, Позивач зобов'язаний проводити плату за користування державним майном, зазначеним в акті приймання-передачі щомісячно на розрахунковий рахунок Підприємства (третьої особи) не пізніше 14 числа місяця, наступного за звітним.

Ціна за користування державним майном, визначається у протоколі про договірну ціну, який є невід'ємною частиною даної додаткової угоди до договору зберігання і становить на дату підписання даної додаткової угоди 12 800 грн. в т.ч. ПДВ.

На даний час, Договір від 29.04.2015 є чинним і спірне майно перебуває у сфері управління Державного агентства рибного господарства України та обліковується на балансі Державного підприємства "Укрриба".

Суду незрозуміло, на які дані бухгалтерського обліку Підприємства посилається Позивач при визначенні справедливої (чи хоча б залишкової) вартості гідротехнічних споруд літньоремонтних ставів № 1-2 (інв. № 242, 243) у розмірі 16 208, 60 грн. на початок проведення їх капітальних ремонтів, оскільки, суду доведено, що переоцінка вказаних гідротехнічних споруд не проводилися з часу постановки їх на баланс Підприємства (з 2003 року), таким чином, їх залишкова вартість суттєво відрізняється від їх справедливої вартості (положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 "основні засоби", яке затверджено наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 № 92).

Також, судом враховані положення ст. 235 ЦК України, оскільки Договір визнано судом недійсним, у зв'язку з тим, що він є прихованим договором оренди.

Відповідно до ч.2 ст. 235 ЦК України, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Так, ст. 776 ЦК України передбачено, що капітальний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймодавцем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо наймодавець не провів капітального ремонту речі, що перешкоджає її використанню відповідно до призначення та умов договору, наймач має право: - відремонтувати річ, зарахувавши вартість ремонту в рахунок плати за користування річчю, або вимагати відшкодування вартості ремонту; - вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Крім того, згідно з ст. 778 ЦК України, якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд зазначає, що це правило діє саме тоді, коли в результаті поліпшень створюється нова річ, тобто річ, яка має істотно інші ознаки у порівнянні із попереднім об'єктом найму.

Здійснення поліпшень треба відрізняти від проведення Позивачем ремонту, в результаті якого відновлюються якісні характеристики майна, втрачені ним під час найму.

Доказів створення нової речі шляхом поліпшення спірних гідротехнічних споруд літньоремонтних ставків 1-2 (інв. № 242, 243) Позивачем суду не надано. Документи, які містяться в матеріалах справи свідчать лише про проведені капітальні ремонти гідротехнічних споруд.

Згідно Акту фактичної експлуатації гідротехнічних споруд від 22.12.2014, який є додатком до акту приймання-передачі (повернення із користування) від 30.12.2014 до Договору №1 і скріплений печаткою та підписаний Позивачем, і який міститься в матеріалах справи, спірні гідротехнічні споруди на момент їх повернення з користування мають незадоволений стан та суттєво не відрізняються від того стану, у якому вони були до початку їх капітальних ремонтів, зокрема, їх дамби частково зруйновані, залізобетонні конструкції мають тріщини та сколи, металеві елементи частково відсутні, а інші потребують заміні, засуви не тримають воду, водовідбійні колодязі водо напусків зруйновані.

Той факт, що позивач здійснив ремонтні роботи гідротехнічних споруд не є, підставою на визнання частки у сумісному державному майні.

З матеріалів справи не вбачається наявність у позивача суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу на подання даного позову, а саме не наведено доводів (обґрунтування) того, яким чином порушуються суб'єктивні права або охоронювані законом інтереси позивача.

Щодо строку позовної давності.

Відповідно до п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Суд відмовляє в позові по суті з підстав його необґрунтованості, тому суд не застосовує строк позовної давності до вказаних правовідносин.

Витрати по оплаті судового збору, згідно ст. 49 ГПК України покладаються на Позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 17.03.2017

Суддя І.І.Борисенко