КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2017 р. Справа№ 910/10431/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Власова Ю.Л.

Тарасенко К.В.

при секретарі судового засідання Іванову О.О.,

за участю представників сторін:

від позивача - Троян А.В. - за довіреністю;

від відповідача - Кім В.В.- за довіреністю

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОРЕТО ГРУП» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2016

у справі №910/10431/16 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРТОН ТЕХНОЛОДЖІ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОРЕТО ГРУП»

про визнання договору укладеним та стягнення 90650,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ТОВ «ВЕРТОН ТЕХНОЛОДЖІ» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «ЛОРЕТО ГРУП» (далі - відповідач) про визнання договору укладеним та стягнення 90650,80 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на наявність підстав для визнання в судовому порядку укладеним договору про надання послуг з централізованого опалення у зв'язку з неправомірним ухиленням відповідача від такого укладення. Також позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за фактично отримані послуги централізованого опалення в сумі 86561,95 грн., за прострочення сплати якої позивачем нараховані 3563,78 грн. інфляційних втрат та 525,07 грн. 3% річних.

26.07.2016 позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.08.2016 у справі №910/10431/16 позов задоволено частково. Вирішено вважати договір про надання послуг з централізованого опалення нежитлових приміщень №633 та №641 загальною площею 764,2 кв.м. в АЖК «Лазурний блюз» за адресою м. Київ, вул. Туманяна, 15-А, від 01.12.2015 укладеним між ТОВ «ВЕРТОН ТЕХНОЛОДЖІ» та ТОВ «ЛОРЕТО ГРУП» на викладених в рішенні умовах. Присуджено до стягнення з ТОВ «ЛОРЕТО ГРУП» на користь ТОВ «ВЕРТОН ТЕХНОЛОДЖІ» 86561,95 грн. основного боргу та 2693,84 грн. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, що є предметом розгляду у даній справі, є обов'язком відповідача як споживача таких послуг. Водночас, незважаючи на факт відсутності між позивачем та відповідачем договірних відносин щодо надання послуг з централізованого опалення, однак, враховуючи норми ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідач зобов'язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якими він фактично користувався. Вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат залишені судом без задоволення, оскільки розраховані поза межами встановленого судом періоду прострочення.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ТОВ «ЛОРЕТО ГРУП» подало до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2016 у справі №910/10431/16 та прийняти нове рішення суду, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2016 у справі №910/10431/16 у складі колегії суддів: головуючий суддя Корсакова Г.В., судді Власов Ю.Л., Станік С.Р., апеляційну скаргу ТОВ «ЛОРЕТО ГРУП» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2016 у справі №910/10431/16 прийнято до провадження, розгляд справи призначений на 26.10.2016.

24.10.2016 від відповідача надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги та клопотання про долучення доказів у справі.

26.10.2016 позивачем подано суду письмові пояснення, в яких останній заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні 26.10.2016 оголошено перерву до 16.11.2016.

02.11.2016 від позивача надійшли письмові пояснення.

14.11.2016 відповідачем надані письмові пояснення у справі.

Судове засідання 16.11.2016 не відбулося у зв'язку з відпусткою головуючого суду (судді-доповідача) Корсакової Г.В.

Відповідно до розпорядження начальника відділу Київського апеляційного господарського суду №09-25/6169/16 від 22.11.2016 у зв'язку з перебуванням суддів Власова Ю.Л. та Станіка С.Р., які не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на підготовці в Національній школі суддів України, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/10431/16.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 22.11.2016 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В., суддів Гончарова С.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.11.2016 справу №910/10431/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В., суддів Гончарова С.А., Тарасенко К.В.

В судовому засіданні 22.12.2016 оголошено перерву до 17.01.2017.

10.01.2017 від відповідача надійшли письмові пояснення у справі.

Відповідно до розпорядження начальника відділу Київського апеляційного господарського суду №09-53/191/17 від 17.01.2017 у зв'язку з перебуванням судді Гончарова С.А., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/10431/16.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 17.01.2017 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В., суддів Власова Ю.Л., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.01.2017 справу №910/10431/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В., суддів Власова Ю.Л., Тарасенко К.В.

В судовому засіданні 17.01.2017 оголошено перерву до 24.01.2017.

В судовому засіданні 24.01.2017 оголошено перерву до 09.02.2017.

В судовому засіданні 09.02.2017 представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник позивача заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ТОВ «ВЕРТОН ТЕХНОЛОДЖІ» забезпечує тепловою енергією адміністративно-житловий комплекс з підземним паркінгом за адресою: м. Київ, вул. Туманяна, 15А (ОСББ «Лазурний блюз») на підставі:

- ліцензії АЕ 522276, виданої НКРЕКП 26.11.2014 на право провадження діяльності з виробництва теплової енергії;

- ліцензії АЕ 522277, виданої НКРЕКП 26.11.2014 на право провадження діяльності з постачання теплової енергії;

- рішення загальних зборів ОСББ «Лазурний блюз» від 24.10.2014.

ТОВ «ЛОРЕТО ГРУП» є власником нежитлових приміщень №633 та №641 загальною площею 764,2 кв.м. в АЖК «Лазурний блюз» за адресою м. Київ, вул. Туманяна, 15-А на підставі договорів купівлі-продажу №325 та №327 від 28.04.2015, що підтверджується витягами «Актуальна інформація про об'єкт нерухомого майна».

20.11.2015 між позивачем (виконавець) та ОСББ «Лазурний блюз» (замовник) було укладено договір №20/11-2015 про співпрацю під час надання послуг з централізованого опалення, розмежування відповідальності, за умовами якого позивач зобов'язався протягом опалювального періоду, визначеного рішенням повноважного владного органу, безперервно постачати теплову енергію за затвердженими тарифами на послуги з централізованого опалення власникам (мешканцям, інвесторам) приміщень АЖК «Лазурний блюз», який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Туманяна, 15-А, на підставі укладених прямих договорів про надання послуг з централізованого опалення із споживачами. Відсутність укладених прямих договорів між окремими споживачами та виконавцем не є підставою для невиконання та/або неналежного виконання умов договору.

Як стверджує позивач, в період з листопада 2015 по квітень 2016 позивач надавав відповідачу послугу централізованого опалення нежитлових приміщень №633 та №641 загальною площею 764,2 кв.м.

22.01.2016 позивач направив відповідачу лист №14/16 від 18.01.2016 з пропозицією укласти договір про надання послуг з централізованого опалення, до якого було долучено проекти такого договору в 2 примірниках для підпису, який відповідач отримав 26.01.2016 особисто, що підтверджується інформацією з системи відстеження пересилання поштових відправлень УДППЗ «Укрпошта».

10.03.2016 позивач направляв відповідачу лист №171/16 від 04.03.2016 з доданими рахунками на оплату послуг централізованого опалення та актами наданих послуг, які відповідач отримав 22.03.2016.

Протоколом узгодження ціни від 20.11.2015 підтверджується погодження ціни послуг централізованого опалення по договору №20/11-2015 від 20.11.2015 на опалювальний період 2015-2016:

1. За житлові приміщення: 11,31 грн. за 1 кв.м. опалювальної площі, а за наявності засобів індивідуального обліку тепла - 661,59 за 1 Гкал.

2. За нежитлові приміщення: 25,94 грн. за 1 кв.м. опалювальної площі, а за наявності засобів індивідуального обліку тепла - 1571,41 за 1 Гкал.

Підставами для звернення до суду стало те, що, на думку позивача, відповідач неправомірно ухиляється від укладення договору про надання послуг з централізованого опалення від 01.12.2015 та оплати таких послуг, наслідком чого стало утворення боргу в розмірі 86561,95 грн., за прострочення оплати якого нараховані 3563,78 грн. інфляційних втрат та 525,07 грн. 3% річних.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилається на те, що йому не надавались житлово-комунальні послуги та заявлена до відшкодування сума розрахована не у відповідності до вимог чиного законодавства України.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 208 Цивільного кодексу України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 Цивільного кодексу України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642, 643 Цивільного кодексу України.

Частина перша статті 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до змісту статей 6, 627 Цивільного кодексу України свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Цивільним кодексом України разом з тим визначено, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, і, з урахуванням вказаних положень Закону, позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг, а відповідач є їх споживачем.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону визначено зустрічний обов'язок виконавця підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 181 ГК України проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Згідно з ч. 2 ст. 179 ГК України Кабінет Міністрів України, уповноважені Президентом України міністерства, інші центральні органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;

типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Згідно з ч. 3 ст. 184 ГК України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Форма та зміст (умови) типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення».

Отже, умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд, окрім випадку, коли такий відступ пов'язаний з конкретизацією умов договору, що кореспондується з положеннями п. 4 ч. 4 ст. 179 ГК України.

Як вже зазначалось, позивач звернувся до відповідача з листом №14/16 від 18.01.2016, в якому викладено пропозицію укласти договір про надання послуг з централізованого опалення від 01.12.2015, до якого було додано проект такого договору в 2 примірниках.

Відповідач вказаний договір не підписав та не надав відповіді.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, запропонований позивачем до укладення договір відповідає умовам типових договорів, затверджених наведеною вище постановою Кабінету Міністрів України.

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, не містить обов'язку включення до його умов методики розрахунку вартості надання послуг (формул, тарифів тощо), а лише містить посилання на форму оплати наданих послуг (готівкову або безготівкову).

Отримання у встановленому чинним законодавством України порядку інформації про перелік послуг, їх вартість, загальну суму місячного платежу та структуру тарифів, нормативів (норм) споживання, режиму надання послуг, їх споживчі властивості передбачено пунктами 16.2 та 19.3 вказаного договору.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач скористався наданим йому спеціальним законом правом на звернення до відповідача з пропозицією укласти договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, проте не зміг реалізувати це право, оскільки не отримав відповіді в установленому приписами ч. 4 ст. 181 ГК України порядку.

При цьому, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, статей 627, 630 ЦК України та статей 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

У разі такої відмови, виходячи з положень ст. ст. 3, 6, 12, 15, 20, 630, 640, 642, 643 Цивільного кодексу України, виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. При цьому, в силу положень ч. 2 ст. 187 Господарського кодексу України днем укладення спірного договору є день набрання чинності цим рішенням суду.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення вимог позивача про визнання договору про надання послуг з централізованого опалення нежитлових приміщень №633 та №641 загальною площею 764,2 кв.м. в АЖК «Лазурний блюз» за адресою м. Київ, вул. Туманяна, 15-А, від 01.12.2015 укладеним між ТОВ «ВЕРТОН ТЕХНОЛОДЖІ» та ТОВ «ЛОРЕТО ГРУП» на запропонованих позивачем умовах без зазначення дати укладення договору, яка визначена позивачем - 01.12.2015 року.

Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги централізованого опалення в сумі 86561,95 грн. за період з листопада 2015 по квітень 2016.

Судова колегія зазначає, що хоч у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, проте відповідно до п.1.ч.1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву відповідає визначений п.5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Доводи відповідача про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження надання послуг з централізованого опалення у будинку по вул. Туманяна, 15-А в м. Києві, колегія суддів відхиляє, оскільки згідно договору №20/11-2015 від 20.11.2015, укладеного між позивачем та АЖК «Лазурний блюз», позивач надає власникам приміщень у будинку по вул. Туманяна, 15-А в м. Києві послуги з централізованого опалення та зобов'язаний надавати такі послуги відповідачу незалежно від укладення останнім договору.

Крім того, житлово-комунальні послуги надаються безперебійно відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005, яким затверджені Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій.

В матеріалах справи наявний акт №04/16-1 від 08.04.2016 року, погоджений та затверджений ТОВ «ВЕРТОН ТЕХНОЛОДЖІ» та ОСББ «Лазурний блюз», відповідно до договору про співпрацю під час надання послуг з централізованого опалення і розмежування відповідальності №20/11-2015 від 20.11.2015 року, укладеного між ТОВ «ВЕРТОН ТЕХНОЛОДЖІ» та ОСББ «Лазурний блюз», згідно з яким засвідчено закінчення опалювального сезону 2015-2016 років з 00 год. 00 хв. 08.04.2016. Комісією зафіксовано безперервне постачання теплової енергії теплопостачальником ТОВ «ВЕРТОН ТЕХНОЛОДЖІ» споживачам АЖК «Лазурний блюз» з 27.11.2015 року по 07.04.2016 року включно.

Скаржник стверджує, що система опалення нежитлових приміщень № 633 та № 641 загальною площею 764, 2 кв. м. починаючи з 28.04.2015 не функціонує, а радіатори для їх обігріву не встановлювались.

На підтвердження вказаних доводів відповідач надав суду апеляційної інстанції лист ТОВ «Спартехнотрейд» від 29.09.2016 № 29/09-16, лист ТОВ «Пост Преміум» від 18.09.2016 № 17 та акт обстеження № 10 від 19.10.2016 нежитлових приміщень № 633 та № 641, складений комісією у складі представників позивача, відповідача та ОСББ «Лазурний блюз».

ТОВ «Спартехнотрейд» та ТОВ «Пост Преміум», які, як вказує відповідач, були попередніми власниками приміщень, у вказаних листах повідомили відповідача про те, що у нежитлових приміщеннях № 633 та № 641 у будинку по вул. Туманяна, 15-А в м. Києві радіатори для опалення не встановлювались. Відповідно до акта обстеження № 10 від 19.10.2016 нежитлових приміщень № 633 та № 641, складений комісією у складі представників позивача, відповідача та ОСББ «Лазурний блюз», у ході обстеження встановлено, що на момент обстеження - 19.10.2016 система централізованого опалення до нежитлових приміщень № 633 та № 641 підведена. Разом з цим, батареї опалення в приміщеннях демонтовані.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідач в обґрунтування причин неподання вказаних доказів суду першої інстанції посилається на те, що 01.08.2016 письмово звернувся до попередніх власників майна ТОВ «Спартехнотрейд» та ТОВ «Пост Преміум» з відповідними листами, проте відповіді на вказані звернення надійшли 17.10.2016 та 24.10.2016. Крім цього, відповідач ініціював обстеження нежитлових приміщень за наслідками якого було складено акт 19.10.2016, тобто після винесення оскаржуваного рішення.

Однак, за оцінкою колегії суддів, вказані відповідачем причини не можна визнати поважними, оскільки відповідачем не обґрунтовано та не надано доказів неможливості звернутись з відповідними зверненнями до ТОВ «Спартехнотрейд» та ТОВ «Пост Преміум» раніше, ніж 01.08.2016, враховуючи те, що провадження у даній справі було порушено ухвалою господарського суду міста Києва від 07.06.2016. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази посилання відповідача в суді першої інстанції на наявність таких звернень. Також, матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до позивача про складання акту щодо факту відсутності у приміщеннях №633 та №641 за адресою: м. Київ, вул. Туманяна, 15-А приладів централізованого опалення. При цьому, акт обстеження № 10 від 19.10.2016 складений станом на 19.10.2016, а тому не підтверджує факт відсутності радіаторів для опалення в спірний період.

З огляду на зазначене, колегія суддів не приймає надані відповідачем суду апеляційної інстанції додаткові докази.

Будь-яких доказів відсутності надання послуг, відповідач суду першої інстанції не надав.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що оскільки відповідач користувався у спірний період житлово-комунальними послугами, на відповідача покладений обов'язок по оплаті за надані послуги, однак, оплата за надані послуги, відповідачем здійснена не була.

Заборгованість відповідача перед позивачем за надані комунальні послуги з централізованого опалення у період з листопада 2015 по квітень 2016 становить 86 561,95 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості відповідача. Доказів сплати відповідачем боргу у розмірі 86 561,95 грн. матеріали справи не містять.

Оскільки, відповідач не здійснив оплату вартості наданих та прийнятих послуг в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, на переконання колегії суддів, місцевий господарський суд правомірно задовольнив позов в цій частині та стягнув з відповідача на користь позивача 86 561,95 грн. основного боргу.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 525,07 грн. 3% річних та 3563,78 грн. інфляційних втрат, які розраховані за період з 20.12.2015 по 20.05.2016.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вірно встановлено судом першої інстанції позивач звертався до відповідача з листом (вимогою) №234/16 від 13.05.2016 про сплату боргу за надані послуги в сумі 86561,95 грн., яка отримана відповідачем 27.05.2016, що підтверджується інформацією з електронної програми «Відстеження пересилання поштових відправлень» УДППЗ «Укрпошта».

Оскільки вимога позивача отримана відповідачем 27.05.2016, то як вірно вказав суд першої інстанції, остаточний строк оплати відповідачем наданих позивачем послуг на суму 86561,95 грн. настав 03.06.2016 (семиденний строк від дня пред'явлення вимоги).

Відтак, період прострочення оплати суми основного боргу в розмірі 86561,95 грн. починається з 04.06.2016.

Позивач просив суд стягнути з відповідача 525,07 грн. 3% річних та 3563,78 грн. інфляційних втрат, які розраховані за період з 20.12.2015 по 20.05.2016, тобто поза межами встановленого судом періоду прострочення, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачеві в задоволенні вказаних вимог.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку по справі та задовольнив позов частково. Позивачем, як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції належним чином доведене порушення його прав зі сторони відповідача.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 04.08.2016, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на зазначене, в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОРЕТО ГРУП» слід відмовити, а рішення господарського суду міста Києві від 04.08.2016 слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального Кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОРЕТО ГРУП» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2016 у справі №910/10431/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2016 у справі №910/10431/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/10431/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Г.В. Корсакова

Судді Ю.Л. Власов

К.В. Тарасенко