РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2017Справа №910/23875/16

За позовомДержавного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго»
доПриватного акціонерного товариства «Фарлеп-Інвест»
простягнення 3 696 872,29 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Петренко С.В.
від відповідача:Ковальчук Ю.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Національна енергетична компанія «Укренерго» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Фарлеп-Інвест» про стягнення 3 696 872,29 грн., з яких: 3 283 735,72 грн. заборгованості з орендної плати, 244 261,55 грн. пені, 142 716,22 грн. інфляційних, 26 158,80 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором оренди №188/Р/АК/12/13/Т/256/01-03 від 31.12.2003 р. та додатковою угодою №1 від 30.12.2004 р. до нього в частині сплати орендної плати в розмірі 3 283 735,72 грн., що стало підставою для нарахування пені в розмірі 244 261,55 грн., інфляційних у сумі 142 716,22 грн. та 3% річних у сумі 26 158,80 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.12.2016 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 01.02.2017 р.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 01.02.2017 р. судом оголошено перерву до 15.02.2017 р.

У судовому засіданні 15.02.2017 р. судом задоволено клопотання сторін про продовження строку розгляду спору на п'ятнадцять днів та оголошено перерву до 13.03.2017 р.

13.03.2017 р. відповідачем подано до суду клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням господарського суду міста Києва від 28.02.2017 р. у справі №910/211/17 за позовом Приватного акціонерного товариства «Фарлеп-Інвест» до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про розірвання договору.

Судом розглянуто клопотання відповідача про зупинення провадження у справі та відмовлено у його задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Згідно з п. 3.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення. Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

За висновками суду, усі фактичні обставини правовідносин, які виникли між сторонами, можуть бути встановлені судом на підставі доказів, наданих в процесі судового розгляду учасниками процесу у даній справі, внаслідок чого суд не позбавлений можливості з урахуванням приписів ст. 43 Господарського процесуального кодексу України винести повне та обґрунтоване судове рішення без зупинення провадження у справі.

При цьому, судом враховано, що відповідно до ч. 5 ст. 188 Господарського кодексу України, якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду. В свою чергу, правовідносини між сторонами, які є предметом розгляду у даній справі, виникли у період з травня по листопад 2016 року.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що будь-які обставини, які свідчать про неможливість розгляду даної справи до набрання законної сили рішенням господарського суду міста Києва від 28.02.2017 р. у справі №910/211/17, відсутні, у зв'язку з чим судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

У судовому засіданні 13.03.2017 р. судом оголошено перерву до 20.03.2017 р.

20.03.2017 р. відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив, посилаючись на фактичне припинення користування об'єктом оренди. За твердженнями відповідача, Приватне акціонерне товариство «Фарлеп-Інвест» неодноразово зверталось до позивача з пропозиціями про дострокове розірвання договору оренди, які залишено позивачем без розгляду, у зв'язку з чим відповідачем прийнято рішення про припинення договірних відносин, а обладнання, необхідне для використання об'єкту оренди, було демонтоване.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позов підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання з'явилася, проти задоволення позову надала заперечення.

У судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України у судових засіданнях складались протоколи, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

31.12.2003 р. між Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго» (орендодавець) та Акціонерним товариством закритого типу «Укомлайн» (орендар) укладено договір оренди державного майна, що належить на праві повного господарського відання державному підприємству, №188/Р/АК/12/13/Т/256/01-03 (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1 Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування об'єкт оренди - державне майно. У строки, встановлені даним договором, орендар сплачує за користування об'єктом оренди оренду плату та по закінченні строку дії договору повертає його орендодавцеві.

За змістом пункту 1.2 Договору об'єктом оренди є державне майно, що закріплене за орендодавцем на праві повного господарського відання, а саме: волокна №№ 5, 6, 7, 8 в волоконно-оптичному кабелі, по маршруту повітряної лінії електропередач, зокрема, по Центральній електроенергетичній системі - 231,288 км, Південно-Західній електроенергетичній системі - 411,800 км, Західній електроенергетичній системі - 127,334 км, загальна відстань - 770,422 км. Технічні характеристики та визначення об'єкту оренди наведені в додатку №1 до даного договору.

Приймання-передача об'єкту оренди здійснюється уповноваженими представниками сторін з оформленням акту приймання-передачі по договору (п. 2.4 Договору).

Відповідно до п. 3.2 Договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України (постанова №786 від 04.10.1995 р. зі змінами та доповненнями) і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку 121,1022 грн. за 1 км, відповідно, за орендований об'єкт оренди, відстань якого становить 770,422 км, загальна сума орендної плати з ПДВ складає 111 959,76 грн.

Пунктами 10.1, 10.4 Договору сторони погодили, що договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та діє по 31.12.2013 р. У разі відсутності заяви жодної із сторін про припинення або зміну цього договору за один місяць до закінчення строку його чинності, договір вважається продовженим на строк в десять років на тих умовах, які були передбачені цим договором.

На виконання умов Договору орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування об'єкт оренди, що підтверджується відповідним актом приймання-передачі до договору №188/Р/АК/12/13/Т/256/01-03 від 31.12.2003 р. (додаток 4 до Договору).

30.12.2004 р. між Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго» (орендодавець) та Акціонерним товариством закритого типу «Укомлайн» (орендар) укладено додаткову угоду №1 до договору оренди державного майна, що належить на праві повного господарського відання державному підприємству, №188/Р/АК/12/13/Т/256/01-03 від 31.12.2003 р. (далі - Додаткова угода №1), відповідно до пунктів 1, 2 якої орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування оптичні волокна №№ 4257/9, 4257/10, 4257/11, 4257/12. Технічні характеристики та визначення об'єкту оренди наведені в додатку №1 до цієї додаткової угоди.

Відповідно до п. 4 Додаткової угоди №1 орендна плата встановлюється на підставі п. 7 Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України (постанова №786 від 04.10.1995 р. зі змінами та доповненнями) та спільною домовленістю сторін, приймається рівною 20% вартості об'єкта оренди і з ПДВ складає 1 592,35 грн.

Згідно з п.7 Додаткової угоди №1 дана угода набуває чинності з моменту її підписання уповноваженими представниками сторін і діє протягом дії договору оренди №188/Р/АК/12/13/Т/256/01-03 від 31.12.2003 р.

На виконання умов Додаткової угоди №1 орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування об'єкт оренди, що підтверджується відповідним актом приймання-передачі (додаток 4 до Додаткової угоди №1).

30.03.2012 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укомлайн», Приватним акціонерним товариством «Фарлеп-Інвест» та Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго» укладено додаткову угоду про заміну сторони в договорі №188/Р/АК/12/13/Т/256/01-03 від 31.12.2003 р., за змістом якої сторони домовились, що у зв'язку з припиненням діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Укомлайн» в результаті реорганізації шляхом приєднання до Приватного акціонерного товариства «Фарлеп-Інвест» усі права та обов'язки орендаря за договором набуває Приватне акціонерне товариство «Фарлеп-Інвест».

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошових зобов'язань за Договором до Додатковою угодою №1, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості з орендної плати у розмірі 3 283 735,72 грн. за період з травня по листопад 2016 року.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За своїм змістом та правовою природою укладений договір оренди №188/Р/АК/12/13/Т/256/01-03 від 31.12.2003 р. є договором оренди, який підпадає під правове регулювання глави 25 Цивільного кодексу УРСР (чинного в момент укладення Договору), глави 58 Цивільного кодексу України (з урахуванням перехідних положень), глави 30 Господарського кодексу України та Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає Договір (зі змінами та доповненнями) як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу УРСР, який був чинним в момент укладення Договору, за договором майнового найму наймодавець зобов'язується надати наймачеві майно у тимчасове користування за плату.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Матеріалами справи (актом приймання-передачі до Договору від 31.12.2003 р. та актом приймання-передачі до Додаткової угоди №1 від 30.12.2004 р.) підтверджується факт передачі в оренду позивачем та прийняття Акціонерним товариством закритого типу «Укомлайн», правонаступником якого є відповідач, об'єктів оренди за Договором та Додатковою угодою №1 відповідно.

Приймаючи до уваги відсутність доказів припинення Договору, відповідно до п. 10.4 вказаного правочину, Договір та Додаткова угода №1 вважаються продовженими з 01.01.2014 р. на новий строк в десять років.

При цьому, щодо заперечень відповідача проти позову господарський суд зазначає, що відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами частин 1, 4 статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно з п. п. 10.2, 10.3 Договору зміни і доповнення або розірвання цього договору допускаються за взаємної згоди сторін. Зміни та доповнення, що пропонується внести, розглядаються протягом двадцяти днів з дати їх подання до розгляду іншою стороною. За ініціативою однієї із сторін цей договір може бути розірвано за рішенням господарського суду у випадках, передбачених договором.

З огляду на викладене вище, твердження відповідача про припинення дії Договору у зв'язку з припиненням фактичного використання об'єкту оренди є необґрунтованими, оскільки у матеріалах справи відсутні належні докази розірвання договору за згодою сторін (угода про розірвання, акт приймання-передачі об'єкту оренди тощо), а односторонню відмову від зобов'язання умовами договору не передбачено. Також, на момент розгляду справи відсутнє рішення суду, яке набрало законної сили, про розірвання Договору, у тому числі, з дати, встановленої таким рішенням.

Надані відповідачем копії актів приймання-передачі обладнання судом до уваги не приймаються, оскільки такі акти складені щодо майна, яке не є об'єктом оренди, та підписані з особами, які не є орендодавцями за Договором.

За таких обставин, обґрунтованими є твердження позивача про користування відповідачем об'єктом оренди у період з травня по листопад 2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частиною 1 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Пунктом 3.3 Договору передбачено, що орендодавець щомісячно, на протязі п'яти робочих днів з моменту офіційного оприлюднення індексу інфляції за звітний місяць, складає та надсилає орендарю рахунок на оплату, який є підставою для проведення розрахунків.

Листом вих. №05/11-1/3122 від 21.03.2016 р. позивач повідомив відповідача, що згідно з вимогами п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» на 2016 рік припиняється дія норми ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у частині індексації орендної плати, у зв'язку з чим протягом 2016 року місячний розмір орендної плати за договором оренди №188/Р/АК/12/13/Т/256/01-03 від 31.12.2003 р. становитиме орендну плату за грудень 2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за період з травня по листопад 2016 року було направлено відповідачу рахунки-фактури на оплату за Договором та Додатковою угодою №1 відповідно на загальну суму 3 536 330,77 грн., а саме:

за травень 2016 року - №119 від 31.05.2016 р. на суму 498 872,66 грн. та №120 від 31.05.2016 р. на суму 6 317,45 грн. (отримані відповідачем 02.06.2016 р. згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №801);

за червень 2016 року - №149 від 30.06.2016 р. на суму 498 872,66 грн. та №148 від 30.06.2016 р. на суму 6 317,45 грн. (отримані відповідачем 08.07.2016 р. згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №118);

за липень 2016 року - №169 від 29.07.2016 р. на суму 498 872,66 грн. та №168 від 29.07.2016 р. на суму 6 317,45 грн. (отримані відповідачем 01.08.2016 р. згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №137);

за серпень 2016 року - №202 від 31.08.2016 р. на суму 498 872,66 грн. та №203 від 31.08.2016 р. на суму 6 317,45 грн. (отримані відповідачем 05.09.2016 р. згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №978);

за вересень 2016 року - №228 від 30.09.2016 р. на суму 498 872,66 грн. та №229 від 30.09.2016 р. на суму 6 317,45 грн. (отримані відповідачем 03.10.2016 р. згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №919);

за жовтень 2016 року - №254 від 31.10.2016 р. на суму 498 872,66 грн. та №255 від 31.10.2016 р. на суму 6 317,45 грн. (отримані відповідачем 31.10.2016 р. згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №156);

за листопад 2016 року - №278 від 30.11.2016 р. на суму 498 872,66 грн. та №279 від 30.11.2016 р. на суму 6 317,45 грн. (отримані відповідачем 02.12.2016 р. згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №086).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 3 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Пунктом 3.4 Договору передбачено, що перерахування орендної плати здійснюється з поточного рахунку орендаря на поточний рахунок орендодавця протягом п'яти днів з моменту отримання орендарем рахунку, виставленого згідно з умовами п. 4.3 цього договору.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи п. 3.4 Договору, відповідач повинен був сплачувати орендну плату протягом п'яти днів з моменту отримання відповідного рахунку.

Судом було досліджено надані позивачем оригінали рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень та встановлено факт отримання відповідачем рахунків-фактур на оплату орендної плати за Договором та Додатковою угодою №1 за період з травня по листопад 2016 року на загальну суму 3 536 330,77 грн. Відповідачем, в свою чергу, також не висловлено заперечень щодо отримання рахунків та розміру орендної плати.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було частково сплачено орендну плату за травень 2016 року на суму 252 595,05 грн. (платіжні доручення №630568 від 14.06.2016 р. на суму 3 158,72 грн. та №630776 від 15.06.2016 р. на суму 249 436,33 грн.). Доказів оплати іншої частини заборгованості суду не надано.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача заборгованості з орендної плати за період з травня по листопад 2016 року в розмірі 3 283 735,72 грн. (3 536 330,77 грн. - 252 595,05 грн. = 3 283 735,72 грн.), а строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

Обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов'язання, відповідачем не наведено.

Таким чином, приймаючи до уваги належне виконання позивачем своїх зобов'язань щодо передачі об'єкту оренди орендарю в користування, та враховуючи, що відповідачем не спростовано факту порушення взятих на себе обов'язків щодо внесення орендної плати, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 3 283 735,72 грн. підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 244 261,55 грн. пені, 142 716,22 грн. інфляційних та 26 158,80 грн. 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 08.06.2016 р. по 20.12.2016 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 3.6 Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується з орендаря на користь орендодавця з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Судом встановлено, що відповідачем у встановлений строк свого обов'язку зі сплати орендної плати за період з травня по листопад 2016 року не виконано, чим допущено прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), а тому позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України.

При здійсненні перевірки здійсненого позивачем розрахунку пені, судом прийнято до уваги, що включення до періоду прострочення днів здійснення часткових оплат відповідає умовам пункту 3.6 Договору.

Одночасно з цим, позивачем не було враховано, що відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Зокрема, оскільки останнім днем належного виконання відповідачем зобов'язання з оплати орендної плати за травень 2016 року, відповідно до п.3.4 Договору, є 07.06.2016р., пеня підлягає нарахуванню на протязі 6 місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, тобто з 08.06.2016р. по 07.12.2016р. включно.

Також, з огляду на приписи ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, позивачем було невірно визначено останній день належного виконання грошового зобов'язань зі сплати орендної плати за серпень, вересень, жовтень та листопад 2016 року, оскільки не враховано, що 06.08.2016 р., 10.09.2016 р., 08.10.2016 р. та 05.11.2016 р. були вихідними днями.

За перерахунком суду, враховуючи дати отримання рахунків відповідачем, сума пені за прострочення сплати орендної плати за період з травня по листопад 2016 року складає 250714,74 грн., з яких:

- 3 478,36 грн. пеня за прострочення оплати 505 190,11 грн. за травень 2016 року, нарахована за період з 08.06.2016 р. по 14.06.2016 р. (з урахуванням часткової оплати на суму 3 158,72 грн. згідно з платіжним дорученням №630568 від 14.06.2016 р.);

- 493,80 грн. пеня за прострочення оплати 502 031,39 грн. за травень 2016 року, нарахована за 15.06.2016 р. (з урахуванням часткової оплати на суму 249 436,33 грн. згідно з платіжним дорученням №630776 від 15.06.2016 р.);

- 37 061,08 грн. пеня за прострочення оплати 252 595,06 грн. за травень 2016 року, нарахована за період з 16.06.2016 р. по 07.12.2016 р. (з урахуванням положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України);

- 66 061,20 грн. пеня за прострочення оплати 505 190,11 грн. за червень 2016 року, нарахована за період з 14.07.2016 р. по 20.12.2016 р.;

- 54 521,88 грн. пеня за прострочення оплати 505 190,11 грн. за липень 2016 року, нарахована за період з 09.08.2016 р. по 20.12.2016 р.;

- 39 545,62 грн. пеня за прострочення оплати 505 190,11 грн. за серпень 2016 року, нарахована за період з 13.09.2016 р. по 20.12.2016 р.;

- 27 909,68 грн. пеня за прострочення оплати 505 190,11 грн. за вересень 2016 року, нарахована за період з 11.10.2016 р. по 20.12.2016 р.;

- 16 618,82 грн. пеня за прострочення оплати 505 190,11 грн. за жовтень 2016 року, нарахована за період з 08.11.2016 р. по 20.12.2016 р.;

- 5 024,30 грн. пеня за прострочення оплати 505 190,11 грн. за листопад 2016 року, нарахована за період з 08.12.2016 р. по 20.12.2016 р.

Таким чином, враховуючи межі позовних вимог, вимоги про стягнення пені в розмірі 244 261,55 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що господарським судом на підставі поданих доказів були встановлені обставини прострочення виконання відповідачем зобов'язань зі сплати орендної плати, вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, нарахованих на підставі ст.625 Цивільного кодексу України, ґрунтуються на нормах закону.

Здійснюючи перевірку наданого позивачем розрахунку заявленої до стягнення суми 3% річних, судом встановлено, що позивачем не враховано, що у 2016 році було 366 днів, а також помилково включено до періодів прострочення дати здійснення часткових оплат.

За перерахунком суду, враховуючи дати отримання рахунків відповідачем та визначену позивачем кінцеву дату періоду прострочення, сума 3% річних за прострочення сплати орендної плати за період з травня по листопад 2016 року складає 25 735,44 грн., з яких:

- 248,45 грн. 3% річних за прострочення оплати 505 190,11 грн. за травень 2016 року, нараховані за період з 08.06.2016 р. по 13.06.2016 р. (з урахуванням часткової оплати на суму 3 158,72 грн. згідно з платіжним дорученням №630568 від 14.06.2016 р.);

- 41,15 грн. 3% річних за прострочення оплати 502 031,39 грн. за травень 2016 року, нараховані за 14.06.2016 р. (з урахуванням часткової оплати на суму 249 436,33 грн. згідно з платіжним дорученням №630776 від 15.06.2016 р.);

- 3 913,15 грн. 3% річних за прострочення оплати 252 595,06 грн. за травень 2016 року, нараховані за період з 15.06.2016 р. по 20.12.2016 р.;

- 6 625,44 грн. 3% річних за прострочення оплати 505 190,11 грн. за червень 2016 року, нараховані за період з 14.07.2016 р. по 20.12.2016 р.;

- 5 548,81 грн. 3% річних за прострочення оплати 505 190,11 грн. за липень 2016 року, нараховані за період з 09.08.2016 р. по 20.12.2016 р.;

- 4 099,49 грн. 3% річних за прострочення оплати 505 190,11 грн. за серпень 2016 року, нараховані за період з 13.09.2016 р. по 20.12.2016 р.;

- 2 940,04 грн. 3% річних за прострочення оплати 505 190,11 грн. за вересень 2016 року, нараховані за період з 11.10.2016 р. по 20.12.2016 р.;

- 1 780,59 грн. 3% річних за прострочення оплати 505 190,11 грн. за жовтень 2016 року, нараховані за період з 08.11.2016 р. по 20.12.2016 р.;

- 538,32 грн. 3% річних за прострочення оплати 505 190,11 грн. за листопад 2016 року, нараховані за період з 08.12.2016 р. по 20.12.2016 р.

За таких обставин, вимоги про стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню на суму 25 735,44 грн.

При здійсненні судом перерахунку заявленої до стягнення суми інфляційних втрат, судом встановлено, що сума інфляційних за період з червня по грудень 2016 року є більшою, ніж сума нарахована позивачем, у зв'язку з чим, враховуючи межі позовних вимог, вимоги на стягнення інфляційних у сумі 142 716,22 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Таким чином, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» та стягнення з Приватного акціонерного товариства «Фарлеп-Інвест» заборгованості з орендної плати в розмірі 3 283 735,72 грн., пені в сумі 244 261,55 грн., інфляційних в розмірі 142 716,22 грн. та 3% річних у сумі 25 735,44 грн. Інша частина вимог (3% річних в розмірі 423,36 грн.) не підлягає задоволенню з викладених вище підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Фарлеп-Інвест» (01011, м. Київ, провулок Кутузова, буд. 3; ідентифікаційний код 19199961) на користь Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25; ідентифікаційний код 00100227) заборгованість з орендної плати в розмірі 3 283 735 (три мільйони двісті вісімдесят три тисячі сімсот тридцять п'ять) грн. 72 коп., пеню в сумі 244 261 (двісті сорок чотири тисячі двісті шістдесят одна) грн. 55 коп., інфляційні в розмірі 142 716 (сто сорок дві тисячі сімсот шістнадцять) грн. 22 коп., 3% річних у сумі 25 735 (двадцять п'ять тисяч сімсот тридцять п'ять) грн. 44 коп. та судовий збір у розмірі 55 446 (п'ятдесят п'ять тисяч чотириста сорок шість) грн. 73 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.03.2017 р.

Суддя В.П. Босий