ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2017 р. Справа № 922/5621/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В. , суддя Фоміна В. О.

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 на підставі довіреності від 19.06.2015р., ОСОБА_2 (особисто) паспорт серії МН 146080;

відповідача ОСОБА_3 на підставі довіреності від 02.06.2016р., ОСОБА_4 (особисто) паспорт серії МН 936930,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (вх.№193 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 16.11.2015р. у справі № 9225621/15

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Харків,

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, с.Старовірівка, Харківська область,

про стягнення коштів та повернення майна,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 16.11.2015р. у справі №922/5621/15 (суддя Інте Т.В.) позов задоволено; зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 звільнити та передати за актом приймання-передачі (повернення) фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 нерухоме майно загальною площею 300 кв.м., що розташоване за адресою: вул. Броненосця Потьомкін, буд. №1-Б, м.Харків, а саме: нежитлове приміщення 1-го поверху №18 (підсобна) в літер "А-10", площею 6,5 кв.м.; частину нежитлового приміщення 1-го поверху №19 (основна) в літері "А-10", площею 91,1 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №20 (підсобна) в літері "А-10", площею 53,6 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №22 (підсобна) в літері "А-10", площею 3,7 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №23 (основна) в літері "А-10", площею 24,1 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №24 (підсобна) в літері "А-10", площею 7,7 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №25 (підсобна) в літері "А-10", площею 13,1 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №26 (підсобна) в літері "А-10", площею 4,9 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №27 (підсобна) в літері "А-10", площею 9,7 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №28 (підсобна) в літері "А-10", площею 4,9 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №29 (основна) в літері "А-10", площею 11,4 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №3 1 (підсобна) в літері "А-10", площею 32,6 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №32 (основна) в літері "А-10", площею 18,2 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №33 (підсобна) в літері "А-10", площею 11,1 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №34 (підсобна) в літері "А-10", площею 7,4 кв. м.; стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на користь фізичної особи- підприємця ОСОБА_2 123 200,00 грн. неустойки, 9 024,31 грн. пені, інфляційні в сумі 9 738,31 грн., 3% річних в сумі 631,70 грн. та судові витрати по справі в сумі 3 516,92 грн.

Рішення суду з посиланням на положення статей 11, 254, 530, 610, 611, 625, 626, 762, 763, 785, 759 Цивільного кодексу України, статей 232,291 Господарського кодексу України мотивовано обґрунтованістю позовних вимог позивача у звязку з неналежним виконанням відповідачем умов договору суборенди від 15.04.2014р. № 01-04-АР щодо звільнення об'єкту оренди та не поверненням його за актом приймання-передачі (повернення) у встановлений договором строк .

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 16.11.2015р. у справі №922/5621/15 та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення місцевим господарським судом було порушено норми процесуального права з тих підстав, що справу було розглянуто за відсутності представника відповідача, якого не було повідомлено належним чином, у звязку з чим, апелянт не мав можливості скористуватись наданими йому процесуальними правами та надати докази та заперечення проти позовних вимог позивача.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 18.01.2016р. апеляційну скаргу прийнято до провадження, справу призначено до розгляду на 09.02.2016р.

У звязку з лікарняним судді Бородіної Л.І. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Лакізи В.В., судді Білоусової Я.О., судді Здоровко Л.М.

09.02.2016р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду додаткові пояснення до апеляційної скарги (вх.№1537), в яких просить долучити до матеріалів справи копію акту приймання передачі орендованого майна, копію акту звіряння взаємних розрахунків за період з 15.04.2014р. по 25.11.2014р. та квитанцій про оплату орендної плати, копію скарги на бездіяльність працівників міліції.. В обґрунтування неможливості подання вказаних додаткових доказів апелянт наголошує на тому, не приймав участі у розгляді справи у суді першої інстанції, оскільки не був обізнаний про існування вказаного спору.

У звязку з відпусткою судді Білоусової Я.О. та судді Плахова О.В., автоматизованою системою документообігу суду від 03.01.2017р. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Здоровко Л.М., судді Лакізи В.В., суддів Фоміної В.О.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 09.02.2016р. відкладено розгляд справи на 01.03.2016р.; зобовязано фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 надати суду оригінал акту прийому-передачі (повернення) нерухомого майна від 22.04.2015р. до договору оренди майна від 15.04.2014р. № 01-04-АР (для огляду суду); докази направлення додаткових пояснень до апеляційної скарги позивачу у справі; зобов'язано позивача виконати вимоги ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 18.01.2016р. у справі № 922/5621/15 - за три дні до судового засідання надати відзив на апеляційну скаргу з обґрунтуванням своєї позиції у справі; надати суду письмові пояснення щодо доводів апелянта про повернення нерухомого майна, яке є предметом договору оренди майна від 15.04.2014р. № 01-04-АР, на підставі акту прийому-передачі (повернення) від 22.04.2015р.

26.02.2016р. позивачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№2281), в якому просить у задоволенні апеляційної скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 відмовити, рішення господарського суду Харківської області від 16.11.2015р. у справі № 9225621/15 залишити без змін. Також зазначає, що доводи апелянта щодо поважності причин неотримання процесуальних документів по даній справі, неявки до суду першої інстанції у звязку з неповідомлення його належним чином спростовується матеріалами справи; крім того, заперечує щодо підписання акту прийому-передачі (повернення) від 22.04.2015р. з боку позивача та стверджує, що на даний час спірний обєкт оренди не звільнено від сантехнічних виробів та обладнання, що залишилося на обєкті оренди після користування ним відповідачем, та внаслідок не звільнення обєкту оренди з квітня 2015року по теперішній час позивач не має можливості використовувати його у своїй діяльності, що спричиняє позивачу значні матеріальні збитки.

У звязку з відпусткою судді Лакізи В.В., автоматизованою системою документообігу суду від 01.03.2017р. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Здоровко Л.М., судді Білоусової Я.О., суддів Плахова О.В.

29.02.2016р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду клопотання (вх.№2330) про відкладення розгляду справи та продовження строку розгляду апеляційної скарги на 15 днів.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 01.03.2016р. представник апелянта щодо заявленого клопотання про відкладення розгляду справи, пояснила що вважає за можливе розпочати розгляд справи в даному судовому засіданні, але потребує додаткового часу для надання додаткових пояснень по справі; ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 01.03.2016р. відкладено розгляд справи на 04.04.2016р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 04.04.2016р. задоволено клопотання позивача про зупинення провадження у справі; зупинено провадження у справі №922/5621/15 до вирішення пов'язаної з нею іншої справи №922/3478/15; зобовязано сторін в разі усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі, невідкладно повідомити про це Харківський апеляційний господарський суд.

29.12.2016р. позивачем подано до апеляційного господарського суду клопотання про поновлення провадження у справі (вх.№13182), в якому просить поновити провадження у справі №922/5621/15, вирішити справу по суті з урахуванням постанови Харківського апеляційного господарського суду від 01.02.2016р. №922/3478/15.

У звязку з відпусткою судді Білоусової Я.О. та судді Плахова О.В., автоматизованою системою документообігу суду від 03.01.2017р. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Здоровко Л.М., судді Лакізи В.В., суддів Фоміної В.О.

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про судове рішення від 23.03.2012р. №6 встановлено, що в разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений пунктом 3 частини четвертої статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" принцип незмінності судді слід починати спочатку.

Колегія суддів у новому складі розпочала розгляд апеляційної скарги спочатку.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 04.01.2017р. поновлено провадження у справі; розгляд справи призначено на 08.02.2017р.; зобовязано апелянта надати для огляду в судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду оригінал акту прийому-передачі (повернення майна) від 22.04.2015р. до договору оренди майна №01-04-АР від 15.04.2014р.; визнано обов'язковою явку позивача та відповідача особисто.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 08.02.2017р. відкладено розгляд справи на 06.03.2017р.; зобовязано позивача завчасно, до 22.02.2017р. надати обґрунтований розрахунок заявленої до стягнення пені у розмірі 9 024,31грн. за прострочення виконання зобовязання за договором оренди майна від 15.04.2014р. № 01-04-АР щодо своєчасної сплати орендних платежів; зобовязано відповідача завчасно, до 22.02.2017р. надати письмові пояснення щодо розрахунку заявленої позивачем до стягнення неустойки у розмірі 123 200,00грн., 9 024,31 грн. пені, інфляційних у розмірі 9 738,31 грн. та 3% річних в сумі 631,70 грн. Також, у судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду від 08.02.2017р., представником відповідача було надано для огляду суду оригінал акту прийому-передачі (повернення) нерухомого майна від 22.04.2015р. до договору оренди майна від 15.04.2014р. № 01-04-АР, підписаний обома сторонами договору та скріплений печатками сторін, який було оглянуто колегією суддів та повернуто представнику відповідача.

27.02.2017р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду додаткові пояснення до апеляційної скарги (вх.№2205), в яких просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 16.11.2015р. у справі №922/5621/15 та припинити провадження у даній справі на підставі підпункту 1-1 пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, у звязку з відсутністю предмету спору, з тих підстав, що наданим апелянтом до суду апеляційної інстанції актом прийому-передачі (повернення) нерухомого майна від 22.04.2015р. до договору оренди майна від 15.04.2014р. № 01-04-АР підтверджується, що ним було повернуто орендоване приміщення ще до звернення позивача до суду з відповідним позовом.

06.03.2017р. позивачем на виконання вимог ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 08.02.2017р. подано до апеляційного господарського суду додаткові пояснення щодо розрахунку заявленої до стягнення пені у розмірі 9 024,31грн. за прострочення виконання зобовязання за договором оренди майна від 15.04.2014р. № 01-04-АР щодо своєчасної сплати орендних платежів (вх.№2442).

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 06.03.2017р. представник відповідача та відповідач особисто підтримали вимоги апеляційної скарги, просили суд рішення господарського суду Харківської області від 16.11.2015р. у справі № 922/5621/15 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким припинити провадження у даній справі на підставі підпункту 1-1 пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, надали для огляду суду оригінал акту прийому-передачі (повернення) нерухомого майна від 22.04.2015р. до договору оренди майна від 15.04.2014р. № 01-04-АР, підписаний обома сторонами договору та скріплений печатками сторін, який було оглянуто колегією суддів.

Представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи, що наявних матеріалів справи достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, що представники сторін у судове засідання зявились і надали пояснення у справі в обґрунтування своїх вимог і заперечень, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Судова колегія зазначає, що доводи апелянта щодо його неналежного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, спростовуються матеріалами справи, оскільки ухвалу господарського суду Харківської області від 08.10.2015р. якою було прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №922/5621/15 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення коштів та повернення майна було надіслано сторонам (у тому числі ФОП ОСОБА_4В.) 08.10.2015р. за вих. № 036077 (т.1 а.с. 2 на звороті).

Ухвали господарського суду Харківської області про відкладення розгляду справи від 20.10.2015р., від 02.11.2015р. (т.1 а.с.30-31,42-43) та оскаржуване рішення від 16.11.2015р. (т.1 а.с.51-60) також було надіслано сторонам (у тому числі ФОП ОСОБА_4В.) 21.10.2016р. за вих. №037666 (т.1 а.с.31 на звороті), 04.11.2015р. за вих. №039550 (т.1 а.с.43 на звороті), 23.11.2015р. за вих. №041766 (т.1 а.с.60 на звороті).

Зазначені процесуальні документи були надіслані на юридичну адресу апелянта, зазначену в договорі та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 63631, Харківська область, Шевченківський район, с.Старовірівка, вул.40 Років Перемоги, б.109.

Проте, поштові відправлення не були отримані апелянтом, про що свідчать довідки відділення поштового звязку форми 20 з відміткою: за закінченням терміну зберігання (а.с.37-38,46-48,70-71,84-85).

Судова колегія зазначає, що пунктом 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (надалі - Постанова) встановлено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема, відповідно до статті 64 Господарського процесуального кодексу України, в разі якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеному в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до підпункту 5 частини 4 статті 9 Закону України Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб підприємців та громадських формувань в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про фізичну особу підприємця, місцезнаходження (місце проживання або інша адреса, за якою здійснюється зв'язок з фізичною особою - підприємцем).

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців та громадських формувань, які у відповідності до частини 1 статті 7 Закону України Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб підприємців та громадських формувань, є достовірними, в державному реєстрі 23.12.2004р. було внесено данні про місце проживання: 63631, Харківська область, Шевченківський район, с.Старовірівка, вул.40 Років Перемоги, б.109.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо порушення господарським судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм процесуального права, зокрема щодо неналежного повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи.

Розглядаючи справу по суті у відповідності до вимог статті 101, колегія суддів також зазначає наступне.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01.04.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпро Інвест" (надалі орендодавець) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (надалі орендар) було укладено договір оренди майна №140401/1 (надалі договір №140401/1), відповідно до умов якого, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, що розташоване за адресою: вул. Броненосця Потьомкін, буд. №1-Б, м. Харків, загальною площею 300,00 кв.м.

Відповідно до пункту 1.2. договору, орендар має право передавати обєкт оренди в суборенду третім особам без попередньої письмової згоди орендодавця.

В подальшому, 15.04.2014р. між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (надалі - орендодавець) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (надалі - орендар) було укладено договір оренди майна №01-04-АР (надалі Договір), відповідно до умов якого, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, що розташоване за адресою: вул. Броненосця Потьомкін, буд. №1-Б, м. Харків, загальною площею 300,00 кв.м., а саме: нежитлове приміщення 1-го поверху №18 (підсобна) в літер "А-10", площею 6,5 кв.м.; частину нежитлового приміщення 1-го поверху №19 (основна) в літер "А-10", площею 91,1 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №20 (підсобна) в літер "А-10", площею 53,6 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №22 (підсобна) в літер "А-10", площею 3,7 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №23 (основна) в літер "А-10", площею 24,1 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №24 (підсобна) в літер "А-10", площею 7,7 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №25 (підсобна) в літер "А-10", площею 13,1 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №26 (підсобна) в літер "А-10", площею 4,9 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №27 (підсобна) в літер "А-10", площею 9,7 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №28 (підсобна) в літер "А-10", площею 4,9 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №29 (основна) в літер "А-10", площею 11,4 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №3 1 (підсобна) в літер "А-10", площею 32,6 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №32 (основна) в літер "А-10", площею 18,2 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №33 (підсобна) в літер "А-10", площею 11,1 кв.м.; нежитлове приміщення 1-го поверху №34 (підсобна) в літер "А-10", площею 7,4 кв. м. (пункт 1.1. Договору ).

Відповідно до пункту 2.2. Договору, процедура приймання-передачі обєкта оренди здійснюється уповноваженою особою орендодавця уповноваженій особі орендаря за місцем розташування обєкта оренди і оформляється двостороннім актом прийому-передачі обєкта оренди. Акт прийому передачі обєкта оренди складається в двох примірниках і підписується уповноваженими представниками сторін за цим договором. Обєкт оренди повинен бути передати орендодавцю та прийнятий орендарем протягом одного місяця з дня підписання цього договору. Обєкт оренди вважається фактично переданим в оренду починаючи з дати підписання сторонами відповідного акта приймання-передачі обєкта оренди.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання пункту 2.2. Договору, сторонами було складено акт прийому-передачі орендованого майна від 15.04.2014р., який підписано сторонами та скріплено печатками (т. 1 а.с.21).

Пунктом 2.3. Договору сторони погодили, що у разі його припинення (у тому числі дострокового), об'єкт суборенди повертається орендарем орендодавцю протягом трьох календарних днів з дня припинення цього договору (утому числі дострокового). Приймання-передача (повернення) об'єкта суборенди здійснюється уповноваженою особою орендаря уповноваженій особі орендодавця за місцем розташування об'єкта суборенди і оформлюється двостороннім актом приймання-передачі (повернення) об'єкта суборенди. Акт прийому-передачі об'єкта суборенди складається у двох примірниках і підписується уповноваженими представниками сторін за цим договором. До дня підписання акту прийому-передачі (повернення) об'єкта суборенди, діє акт прийому-передачі об'єкта суборенди, за яким орендодавець передав орендарю об'єкт суборенди.

Відповідно до пункту 2.5. Договору, у разі відсутності орендаря, або його уповноваженого представника для здійснення процедури приймання-передачі (повернення) об'єкта оренди складається комісійний акт про неявку орендаря, або його уповноваженого представника. В цьому випадку орендодавець має право прийняти обєкт оренди комісійно. Склад комісії в цьому випадку складається з представників орендодавця. Відносно майна, що знаходиться в (на) обєкті оренди і не належить орендодавцю, орендодавець виключно в цьому випадку має право вчинити на свій розсуд за винятком випадків, коли законодавством прямо передбачена заборона на здійснення певних дій.

Відповідно до пункту 4.2. Договору сторони встановили плату за користування об'єктом суборенди за один календарний місяць в розмірі 12 320,00 грн.

З дня підписання акту прийому-передачі, орендар зобов'язується щомісячно в строк до 5 числа кожного поточного місяця за поточний сплачувати орендодавцю орендну плату за користування об'єктом суборенди будь яким не забороненим діючим законодавством способом протягом всього строку дії договору суборенди (пункт 4.3. Договору).

Цей договір діє з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і до закінчення строку оренди. Строк оренди за договором суборенди складає - один календарний рік з моменту підписання акту прийому-передачі до договору (пункт 5.1. Договору).

Відповідно до пункту 5.3. Договору, припинення дії цього договору здійснюється після закінчення строку, на який договір укладено, і в результаті дострокового розірвання договору.

Колегія суддів зазначає, що умовами укладеного між сторонами договору умови щодо автоматичної пролонгації терміну його дії передбачено не було.

Відповідно до пункту 6.2. Договору, у разі прострочення термінів повернення обєкта оренди у випадках, передбачених пунктом 2.3. цього договору, орендар зобовязаний сплатити орендодавцю неустойку в розмірі подвійної орендної плати за кожний день прострочення.

Пунктом 6.3. Договору сторони погодили, що у разі прострочення сплати орендної плати чи прострочення поповнення суми Гарантійного платежу до розміру і в строки, передбачені цим договором, Орендар повинен сплатити Орендодавцю штраф у розмірі: від 1 до 10 днів - штраф у розмірі 5% від простроченої суми за кожний день прострочення; від 10 днів до 30 - штраф у розмірі 10% від простроченої суми за кожний день прострочення; більше 30 днів - штраф у розмірі 15% від простроченої суми за кожний день прострочення.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань щодо своєчасної сплати орендних платежів за користування обєктом оренди фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 заборгованості по сплаті орендної плати за договором суборенди майна від 15.04.2014р. № 01-04-АР за період з січня по квітень 2015 року у розмірі 34 120 грн. та 57 104,00грн. неустойки за прострочення виконання зобов'язання зі сплати орендної плати.

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.08.2015р. у справі №922/3478/15 відмовлено в позові частково; стягнуто з Фізичної особи підприємця ОСОБА_5 на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 заборгованість по сплаті за оренду за договором від 15.04.2014р. №01-04-АР в сумі 34 120,00грн., неустойку в розмірі 555,76грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 694,47грн.; відмовлено в частині стягнення неустойки в сумі 56 548,24грн.

В подальшому, як вбачається з матеріалів справи, 09.04.2015р. позивачем у відповідності до пункту 2.3. договору суборенди та у звязку із закінченням строку його дії (15.04.2015р.) було направлено на адресу відповідача повідомлення вих.№04/09-1, в якому зазначав, що після спливу строку дії договору позивач не має наміру передавати об'єкт суборенди в строкове платне користування, а має на меті використовувати його у власній господарській діяльності, у звязку з чим просив відповідача в строк до 18.04.2015р. звільнити об'єкт суборенди та повернути його за актом приймання-передачі (повернення) орендодавцеві. Також, з додатку до вказаного листа вбачається, що позивачем було направлено два автентичних примірники акту приймання передачі (повернення) обєкту оренди (т.1 а.с.22).

Разом з тим, на момент прийняття оскаржуваного рішення матеріали справи не містили доказів того, що відповідач з'явився у вказані строки у місце розташування об'єкта для здійснення процедури його приймання-передачі (повернення), звільнив об'єкт суборенди та повернув його за актом приймання-передачі (повернення) позивачеві.

З матеріалів справи також вбачається, що 18.04.2015р. позивачем у складі комісії: ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на виконання пункту 2.5. договору суборенди було складено акт комісійного огляду обєкту, відповідно до якого було встановлено, що після проведення комісійного огляду нерухомого майна, розташованого за адресою: вул. Броненосця Потьомкін, буд. №1-Б, м. Харків, було виявлено наступні обєкти: сантехнічні вироби та обладнання (т.1 а.с.23).

У звязку з чим, позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовом (т.1 а.с. 4-26), в якому просив суд зобовязати фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 звільнити та передати за актом приймання передачі (повернення) нерухомого майна загальною площею 300,00 кв.м., що розташоване за адресою: вул. Броненосця Потьомкін, буд. №1-Б, м. Харків, та стягнути з відповідача 123 200,00грн. неустойки у розмірі подвійної плати за користування обєктом суборенди за час прострочення повернення обєкта оренди, пеню у розмірі 9 024,31 грн. (за прострочення грошових зобов'язань по сплаті орендної плати у лютому, березні та квітні 2015 року), інфляційні в сумі 9 738,31 грн. та 3% річних в сумі 631,70 грн. за період з 05.01.2015р. по 05.10.2015р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 16.11.2015р. у даній справі позов задоволено повністю, з підстав викладених вище (т.1 а.с.53-60).

Досліджуючи матеріали у їх сукупності та надаючи оцінку правомірності винесення оскаржуваного рішення, колегія суддів зазначає, що відповідно до положень статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно зі статтею 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 763 Цивільного кодексу України встановлено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Як було зазначено вище, пунктом 5.1. Договору сторони погодили, що договір діє з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і до закінчення строку оренди. Строк оренди за договором суборенди складає - один календарний рік з моменту підписання акту прийому-передачі до договору.

Відповідно до пункту другого частини другої статті 291 Господарського кодексу України, договір оренди припиняється у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено.

Частиною 1 статті 254 Цивільного кодексу України встановлено, що строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Колегія суддів зазначає, що оскільки Договір і акт прийому-передачі було підписано сторонами 15.04.2014р., договір припинив свою дію 15.04.2015р. у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено у відповідності до приписів чинного законодавства та умов договору.

Частиною першою статті 785 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі припинення договору оренди орендар зобов'язаний негайно повернути орендодавцю об'єкт оренди у стані, в якому він був одержаний, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Як було зазначено вище, пунктом 2.3. Договору сторони погодили, що у разі його припинення (у тому числі дострокового), об'єкт суборенди повертається орендарем орендодавцю протягом трьох календарних днів з дня припинення цього договору (у тому числі дострокового). Приймання-передача (повернення) об'єкта суборенди здійснюється уповноваженою особою орендаря уповноваженій особі орендодавця за місцем розташування об'єкта суборенди і оформлюється двостороннім актом приймання-передачі (повернення) об'єкта суборенди. Акт прийому-передачі об'єкта суборенди складається у двох примірниках і підписується уповноваженими представниками сторін за цим договором. До дня підписання акту прийому-передачі (повернення) об'єкта суборенди, діє акт прийому-передачі об'єкта суборенди, за яким орендодавець передав орендарю об'єкт суборенди.

З матеріалів справи вбачається, що 09.04.2015р. позивачем у відповідності до пункту 2.3. договору суборенди та у звязку із закінченням строку його дії (15.04.2015р.) було направлено на адресу відповідача повідомлення вих.№04/09-1, в якому зазначав, що після спливу строку дії договору позивач не має наміру передавати об'єкт суборенди в строкове платне користування, а має на меті використовувати його у власній господарській діяльності, у звязку з чим просив відповідача в строк до 18.04.2015р. звільнити об'єкт суборенди та повернути його за актом приймання-передачі (повернення) орендодавцеві. Також, з додатку до вказаного листа вбачається, що позивачем було направлено два автентичних примірники акту приймання передачі (повернення) обєкту оренди (т.1 а.с.22).

Разом з тим, під час перегляду справи апеляційним господарським судом, апелянтом було надано до матеріалів справи копію акту приймання передачі майна орендованого майна від 22.04.2015р. до договору оренди майна від 15.04.2014р. №01-04-АР, оригінал якого неодноразово оглядався колегією суддів у судових засіданнях Харківського апеляційного господарського суду, про що зазначено в протоколах судових засіданнях та в ухвалах Харківського апеляційного господарського суду від 01.03.2016р., від 08.02.2017р. (т.1 а.с.176-180,234-238).

В обґрунтування неможливості подання вказаного акту приймання передачі майна орендованого майна від 22.04.2015р. до суду першої інстанції апелянт посилається на те, що про розгляд даної справи не знав, про наявність оскаржуваного рішення він дізнався лише від органів державної виконавчої служби по факту відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду, виданого на виконання оскаржуваного рішення.

Колегія суддів зазначає, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України» від 17.05.2011р. №7 встановлено, що відповідно до частини першої статті 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується, що відповідач не отримував ухвали суду про призначення справи до розгляду оскільки проживав за іншою адресою, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач з поважних причин не зміг надати суду акт приймання передачі майна орендованого майна від 22.04.2015р. до договору оренди майна від 15.04.2014р. №01-04-АР та враховуючи, що позивачем факт підписання вказаного акту не спростовано, зазначений акт має суттєве значення для вирішення даного спору, колегія суддів з урахуванням приписів частини 2 статі 101 Господарського процесуального кодексу України вважає за необхідне прийняти вказаний акт приймання передачі майна орендованого майна від 22.04.2015р. до договору оренди майна від 15.04.2014р. №01-04-АР, як належний та допустимий доказ на підтвердження звільнення відповідачем спірних нежитлових прощень, як такий що має суттєве значення для вирішення даної справи.

Разом з тим, колегія суддів відмовляє в задоволенні клопотання апелянта про припинення провадження у справі, оскільки відповідно до підпункту 1-1 пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, у разі відсутності предмету спору.

У пункті 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011р. №18 вказано, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

В обґрунтування клопотання про припинення провадження у справі, апелянт посилається на те, що актом прийому-передачі (повернення) нерухомого майна від 22.04.2015р. до договору оренди майна від 15.04.2014р. № 01-04-АР підтверджується, що апелянтом було повернуто орендоване приміщення ще до звернення позивача до суду з відповідним позовом (07.10.2015р.)

Враховуючи вищевикладене, що відповідно до акту приймання передачі (повернення) орендованого майна від 22.04.2015р. до договору оренди майна від 15.04.2014р. №01-04-АР орендарем (відповідачем) було передано, а орендодавцем (позивачем) було прийнято зі строкового платного користування нерухоме майно, що розташоване за адресою: вул. Броненосця Потьомкін, буд. №1-Б, м. Харків, який було надано апелянтом лише до суду апеляційної інстанції та прийнято судовою колегією як належний та допустимий доказ на підтвердження звільнення відповідачем спірних нежитлових приміщень, колегія суддів з урахуванням приписів чинного законодавства приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання апелянта про припинення провадження у справі .

Колегія суддів відхиляє доводи позивача, що акт приймання передачі (повернення) орендованого майна від 22.04.2015р. до договору оренди майна від 15.04.2014р. №01-04-АР було надіслано відповідачу вже підписаним позивачем та скріпленим печаткою позивача, оскільки зазначене не підтверджується матеріалами справи.

З огляду на вищевикладені обставини, встановлені апеляційним господарським судом, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача щодо зобовязання відповідача звільнити та передати за актом приймання-передачі (повернення) позивачу нерухоме майно загальною площею 300,00 кв.м., що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Броненосця Потьомкін, буд. №1-Б, 1-й поверх та відповідно скасування в цій частині оскаржуваного рішення господарського суду Харківської області від 16.11.2015р.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойки у розмірі подвійної плати за користування обєктом суборенди за час прострочення повернення обєкта суборенди в сумі 123 200,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 785 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Крім того, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Таким чином, для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов'язку не виконав.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 19.08.2014р. у справі №3-70гс40, від 02.09.2014р. у справі №3-85гс14.

Як було встановлено колегією суддів під час апеляційного розгляду справи, апелянтом всупереч зазначеним приписам законодавства та умовам договору, своєчасно обєкт оренди звільнено не було як і не було повернуто його позивачеві за актом приймання передачі (повернення) до 18.04.2015р., а повернуто лише 22.04.2015р.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності вини відповідача у порушенні зобов'язання щодо повернення об'єкту суборенди, однак враховуючи прострочення виконання відповідачем зобовязання лише на чотири дні, здійснивши перерахунок наданого позивачем розрахунку неустойки у розмірі подвійної плати за користування обєктом суборенди за час прострочення повернення обєкта суборенди дійшла висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка в розмірі 1 642,64грн.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування обєктом суборенди за час прострочення повернення обєкта суборенди підлягають частковому задоволенню, а саме на суму 1 642,64грн.

В решті позовних вимог в частині стягнення з відповідача неустойки у розмірі подвійної плати за користування обєктом суборенди за час прострочення повернення обєкта суборенди на суму 121 557,37грн. слід відмовити, як безпідставно заявлених.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення 9 024,31 грн. пені (за прострочення грошових зобов'язань по сплаті орендної плати у лютому, березні та квітні 2015 року), інфляційних в сумі 9 738,31 грн. та 3% річних в сумі 631,70 грн. за період з 05.01.2015 р. по 05.10.2015 р., колегія суддів зазначає наступне.

Як було зазначено вище, рішенням господарського суду Харківської області від 03.08.2015р. у справі №922/3478/15 залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01.12.2016р. відмовлено в позові частково; стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_5 на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 заборгованість зі сплати за оренду за договором від 15.04.2014р. №01-04-АР в сумі 34 120,00грн., неустойку в розмірі 555,76грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 694,47грн.; відмовлено в частині стягнення неустойки в сумі 56 548,24грн.

Крім того, ухвалою Вищого господарського суду України від 28.02.2017р. повернуто касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 01.12.2016р. у справі №922/3478/15, на тій підставі, що скаржником не додано до касаційної скарги доказів сплати судового збору у встановлено порядку та розмірі визначеному Законом України "Про судовий збір".

Колегія суддів також зазначає, що вказаним рішенням господарського суду Харківської області від 03.08.2015р. у справі №922/3478/15 було встановлено, що:

- "окрім суми основного боргу, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача неустойку в розмірі 57 104,00 грн. за період з 05.01.2015р. по 12.05.2015р., яка нарахована на підставі пункту 6.3. договору суборенди."

- "здійснивши перерахунок пені, з врахуванням обмеження її розміру подвійною обліковою ставкою НБУ, у відповідності до вимог Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, місцевий господаркий суд дійшов висновку, що пеня підлягає частковому стягненню з відповідача, в межах заявленого позивачем періоду нарахування з 05.01.2015р. по 12.05.2015р. в розмірі 555,76 грн., а в іншій частині позовних вимог щодо стягнення неустойки в сумі 56 548,24 грн. відмовив, у зв'язку з необґрунтованістю."

Відповідно до частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарський, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, тобто мають преюдиційне значення.

Частиною 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

Відповідно до прецедентної практики Суду одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (inter alia), який полягає у тому, що у разі винесення судом остаточного рішення у справі, таке рішення не може бути піддано сумніву (рішення у справі Brumaresku v Romania [GC], №28342/95, пункт 61, ЄСПЛ 1999-VII).

У пункті 91 рішення від 09.11.2004р. "Науменко проти України" Суд вказав, що: "що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст. 6 § 1 Конвенції, повинно тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів...

Враховуючи вищевикладене, що рішенням господарського суду Харківської області від 03.08.2015р. у справі №922/3478/15 залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01.12.2016р., та яке набрало законної сили, вже було вирішено питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені за період з 05.01.2015р. по 12.05.2015р., колегія суддів з урахуванням приписів статті 61 Конституції України відповідно до якої, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, вважає що місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 9 024,31 грн. пені (за прострочення грошових зобов'язань по сплаті орендної плати у лютому, березні та квітні 2015 року).

Оскільки при прийнятті оскаржуваного рішення місцевим господарським судом не було враховано зазначених обставин, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частини стягнення з відповідача на користь позивача 9 024,31 грн. пені (за прострочення грошових зобов'язань по сплаті орендної плати у лютому, березні та квітні 2015 року) та відповідно скасування оскаржуваного рішення в цій частині.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних та трьох процентів річних входять до складу грошових зобовязань і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору та нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення відповідно до вимог Закону №2711-VI.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 20.10.2010р. у справі № 3-57гс10, від 04.07.2011р. у справі №3-65гс11, від 20.12.2010р. у справі 3-57гс10, від 24.10.2011р. у справі № 6-38цс11.

Оскільки рішення господарського суду Харківської області від 03.08.2015р. у справі №922/3478/15, яким було стягнуто з Фізичної особи підприємця ОСОБА_5 на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 заборгованість зі сплати за оренду за договором від 15.04.2014р. №01-04-АР в сумі 34 120,00грн. на даний час не виконано, що також підтвердив представник відповідача у судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду від 06.03.2017р. та враховуючи, що наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних за період з 05.01.2015р. по 05.10.2015р. відповідає обставинам справи та чинному законодавству України, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних у розмірі 9 738,31 грн. та 3% річних у розмірі 631,70 грн. за період з 05.01.2015 р. по 05.10.2015 р.

Оскільки місцевий господарський суд не забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження усіх фактичних обставин, враховуючи, що апеляційний господарський суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду Харківської області від 16.11.2015р. у справі №922/5621/15 підлягає частковому скасуванню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат за подання позовної заяви та апеляційної скарги суд апеляційної інстанції керується положеннями статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 4 ч. 1 ст. 103, п. 3 ч. 1 ст. 104, ст.ст. 105, Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 16.11.2015р. у справі № 922/5621/15 скасувати частково в частині задоволення позовних вимог щодо зобовязання звільнити та передати за актом приймання-передачі (повернення) фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 нерухоме майно загальною площею 300 кв.м., що розташоване за адресою: вул. Броненосця Потьомкін, буд. №1-Б, м.Харків; стягнення пені у розмірі 9 024,31 грн. та 121 557,37грн. неустойки та викласти резолютивну частину рішення в наступні редакції:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (63631, Харківська область, Шевченківський район, с. Старовірівка, вул. 40 років Перемоги, буд. 109, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь фізичної особи- підприємця ОСОБА_2 (61070, м. Харків, пров. Електроінструментальний, буд. 6-Б, ідентифікаційний код НОМЕР_2) 1 642,64грн. неустойки, інфляційні у розмірі 9 738,31 грн., 3% річних в сумі 631,70 грн. та судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 378,00грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з фізичної особи- підприємця ОСОБА_2 (61070, м. Харків, пров. Електроінструментальний, буд. 6-Б, ідентифікаційний код НОМЕР_2) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (63631, Харківська область, Шевченківський район, с. Старовірівка, вул. 40 років Перемоги, буд. 109, ідентифікаційний код НОМЕР_1) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 515,80.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні судові накази.

Повний текст постанови складено 13 "березня" 2017р. (11,12 "березня" 2017р. вихідні дні).

Головуючий суддя Здоровко Л.М.

Суддя Лакіза В.В.

Суддя Фоміна В. О.