ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2017р. Справа№ 914/123/17

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Горецької З.В. за участю секретаря судового засідання Хороз І.Б., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго", м.Львів

про стягнення 219 124,04 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з»явився

від відповідача: ОСОБА_1-представник за довіреністю від 04.01.2017 року

Представнику відповідача роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ, до відповідача: Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго", м.Львів, про стягнення 219 124,04 грн.

Ухвалою від 16.01.2017 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 07.02.2017 р. В судовому засіданні 07.02.17р. оголошувалась перерва до 28.02.17р. Ухвалою від 28.02.2017 року продовжено строк розгляду справи та оголошено перерву до 14.03.2017 року.

Представник позивача в судове засідання не зявився, в попередніх судових засіданнях позовні вимоги просив задоволити з підстав викладених у позовній заяві.

28.02.17 року за вх. № 8041/17 позивачем подано в канцелярію господарського суду Львівської області заперечення на відзив.

28.02.17 року за вх. № 902/17 позивачем подано в канцелярію господасрького суду Львівської області клопотання про продовження строків вирішення спору.

14.03.2017 року за вх.№9995/17 позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв»язку з неможливістю забезпечити явку повноваженого представника.

В судовому засіданні суд відхилив дане клопотання, оскільки, відповідно до ст.69 ГПК України, суд обмежений строками розгляду справи.

Відповідно до ч.3 ст.22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача, оскільки про місце, час та дату розгляду справи останній повідомлений належно, проте не скористався правами передбаченими діючим господарським процесуальним законодавством, а також в матеріалах справи достатньо необхідних господарському суду документів для прийняття обґрунтованого та правомірного рішення, крім того, закінчився строк розгляду справи, передбачений статтею 69 ГПК України.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання забезпечив, просить суд відмовити в задоволенні позову з підстав наведених у поясненні від 07.02.2017 року за вх.№4911/17 та додаткових поясненнях за вх. № 8036/17 від 28.02.17р.

07.02.2017 року відповідачем за вх. № 4911/17 подано в канцелярію господарського суду Львівської області пояснення по суті спору.

28.02.2017 року відповідачем за вх. № 8036/17 подано в канцелярію господарського суду Львівської області додаткові пояснення з додатком для долучення до матеріалів справи документів.

Заслухавши пояснення представника позивача в попередньому судовому засіданні та представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду Львівської області з позовною заявою про стягнення 219 124,04 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 17 січня 2014 року між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (надалі продавець, позивач по справі) та Публічним акціонерним товариством ДТЕК Західенерго (покупець, відповідач по справі) був укладений договір №23/170114-ПТ-ПР купівлі-продажу природного газу (надалі Договір), за умовами якого позивач зобовязався передати у власність відповідачу у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія Нафтогаз України за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач зобов»язався прийняти та оплатити цей природній газ (надалі газ), на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для власних потреб. Покупець є кінцевим споживачем. (п. 1.2. Договору).

Пунктом 2.1 Договору сторони узгодили обсяги газу, що мають бути поставлені за договором. Так, продавець передає покупцеві у період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ за обсягом до 500 тис. куб. м.

З матеріалів справи вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв природний газ за договором на загальну суму 7 739 949,76 грн., що підтверджується актами приймання передачі природного газу, що підписані та скріплені печатками обох сторін.

Відповідно до п.6.1 договору сторони узгодили строки оплати за поставлений природний газ. Так, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом: оплати в розмірі 30% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5 банківських днів до початку місяця поставки газу; оплата в розмірі по 35% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15 числа поточного місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється відповідачем до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач зазначає, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов»язання у строк визначений договором, чим порушив умови господарського зобов»язання, зокрема, вимоги п.6.1 Договору.

З урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем за договором, розмір нарахованої пені за неналежне виконання відповідачем умов договору складає 197 820,34 грн., згідно розрахунку.

Загальний розмір нарахованих 3% річних від основного боргу складає 21 303,73 грн., згідно розрахунку.

Загальна сума боргу відповідача перед позивачем, що підлягає стягненню, становить 219 124,07 грн.

Відповідач проти позову заперечив, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідач вказав на те, що 30 листопада 2016 року набув чинності Закон України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, згідно ч. 3 ст. 7 якого на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Таким чином, у зв»язку з тим, що Закон набрав чинності, відповідач вважає, що ця обставина тягне за собою відмову у задоволенні позовних вимог.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Згідно ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 17 січня 2014 року між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (надалі продавець, позивач по справі) та Публічним акціонерним товариством ДТЕК Західенерго (покупець, відповідач по справі) був укладений договір №23/170114-ПТ-ПР купівлі-продажу природного газу (надалі Договір), за умовами якого позивач зобовязався передати у власність відповідачу у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія Нафтогаз України за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити цей природній газ (надалі газ), на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для власних потреб. Покупець є кінцевим споживачем. (п. 1.2. Договору).

Пунктом 2.1 Договору сторони узгодили обсяги газу, що мають бути поставлені за договором. Так, продавець передає покупцеві у період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ за обсягом до 500 тис. куб. м.

Приймання передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання передачі газу (п. 3.3 договору). Акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4 договору). Пунктом 5.1 сторони погодили, що ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом. У разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів його транспортування, розподіл і постачання, вони є обов»язковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію.

Пунктом 6.1 договору сторони узгодили строки оплати за поставлений природний газ. Так, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом: оплати в розмірі 30% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5 банківських днів до початку місяця поставки газу; оплата в розмірі по 35% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15 числа поточного місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється відповідачем до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набув чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін і діяв в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (розділ 11 договору).

З матеріалів справи вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв природний газ за договором на загальну суму 7 739 949,76 грн., що підтверджується трьохсторонніми актами приймання передачі природного газу, що підписані та скріплені печатками обох сторін.

Відповідач за поставлений природний газ розрахувався у повному, що підтверджується рішенням господарського суду Львівської області від 22.03.2016 р. у справі №914/4002/15 та розрахунком штрафних санкцій поданим до суду позивачем.

30 листопада 2016 р. набув чинності Закон України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії за №1730-VIII.

Виходячи зі змісту ст. 2 вказаного Закону, дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії (спожитий природний газ, електричну енергію).

Частиною 3 ст. 7 даного Закону визначено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Враховуючи це, позивач вважає, що тим законом чітко встановлений вичерпний перелік категорії природного газу, щодо якої такий Закон застосовується, а оскільки згідно даного договору відповідач використовує газ, що постачається, виключно для власних потреб.

Однак, суд не може погодитися з даним твердженням позивача, адже, відповідно до п. 2.2. Статуту Публічного акціонерного товариства ДТЕК Західенерго виробництво електричної та теплової енергії є основними видами діяльності Товариства. Зазначене підтверджується випискою з ЄДРПОУ. ОСОБА_2 на підтвердження того, що відповідач виробляє електричну та теплову енергію суду надано копії Ліцензії на виробництво електричної енергії серія АД №036306 та Ліцензію на виробництво теплової енергії. ОСОБА_2 приймання-передачі природного газу за грудень 2014 року підтверджується, що сумарно відповідач витратив 0,682 мл.куб.м. природного газу на виробництво електричної та теплової енергії та підтверджується те, що покупцем є ПАТ «ДТЕК Західенерго» (ДТЕК Добротвірська ТЕС).

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за поставлений природний газ, що використовувався відповідачем, погашена останнім в повному обсязі, тобто до набрання чинності ЗУ Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Судом встановлено, що на момент звернення до суду з даним позовом (30.12.2016 штемпель відділення поштового звязку на конверті, в якому було направлено позовну заяву з додатками на адресу суду) у позивача були відсутні правові підстави для нарахування та стягнення 197 820,34 грн. пені, 21 303,73 грн. - трьох відсотків річних, внаслідок неналежного виконання відповідачем грошових зобов»язань за договором, оскільки, виходячи зі змісту ч. 3 ст. 7 ЗУ Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до 30 листопада 2016 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані - підлягають списанню з 30 листопада 2016 року.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Судом встановлено, що на момент звернення позивача до суду з позовом, що розглядається, з урахуванням приписів ч. 3 ст. 7 ЗУ Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії , предмет спору був відсутній, право позивача не було порушено, а відтак, не підлягає судовому захисту.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні пред»явленого позову в повному обсязі.

Згідно ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського суду.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що позивачем не представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач позовні вимоги спростував, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК «ЗАХІДЕНЕРГО» про стягнення 219 124,07 грн. не є обґрунтованими та не підлягають до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 34, 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 15.03.2017 р.

Суддя Горецька З. В.