ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року Справа № 915/655/16

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

при секретарі Сьяновій О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: представник не зявився;

від відповідача-1: ОСОБА_1 довіреність від 04.04.2016 р.;

від відповідача-2: ОСОБА_1 довіреність від 01.09.2015 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 915/655/15

За позовом: Українського товариства мисливців і рибалок,

(04053, м. Київ, провул. Несторовський, 7-9).

до відповідача-1: Мисливсько-рибальське господарство Первомайського району,

(56309, Миколаївська область, Врадіївський район, с. Кумарі, вул.

Набережна, 66).

відповідача-2: ОСОБА_2 організація МИСЛИВЕЦЬ-ПЕРВОМАЙСЬК (55200, Миколаївська область, м.Первомайськ, вул. Юмашева, буд. 13)

про: витребування майна.

В С Т А Н О В И В:

Українське товариство мисливців і рибалок звернулося до суду з позовом про витребування від Мисливсько-рибальського господарства Первомайського району належне позивачу майно:1.Будинок (магазин) по вул. Гагаріна, 27-Б у м. Первомайську Миколаївської області вартістю 27459,00 грн.; 2. Будинок (базу) вартістю 12924,00 грн.; 3. Водоймище вартістю 9555,00 грн.; 4. Водоймище вартістю 1438,00 грн.; 5. Автомобіль ЛУАЗ вартістю 3488,00 грн.; 6. Автомобіль УАЗ вартістю 3999,00 грн.; 7. Ксерокс вартістю 1018,42 грн.; 8. Бензопилу вартістю 1070,00 грн.; 9. Компютер вартістю 1600,00 грн., з посиланням на ст.ст.321, 387 ЦК України щодо захисту права власності.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що майно, про витребування котрого предявлено позов, надано відповідачу у господарське віддання, привласнено без згоди позивача як власника.

У відзиві на позов Мисливське-рибальське господарство Первомайського району, позовні вимоги не визнає повністю, стверджуючи, що у позивачем не подано доказів державної реєстрації права господарського відання позивача на праві власності позивачеві нерухомого майна.

Ухвалою суду від 21.02.2017 року залучено до участі у справі в якості іншого відповідача ОСОБА_2 організацію МИСЛИВЕЦЬ-ПЕРВОМАЙСЬК, оскільки обєкти нерухомості (будівля магазину по вул. Гагаріна, 27-Б у м.Первомайську та ? частини будинку по вул. Юмашева, 13 у м.Первомайську), які просить витребувати позивач, належить ОСОБА_2 організації МИСЛИВЕЦЬ-ПЕРВОМАЙСЬК на праві власності.

ОСОБА_2 організація МИСЛИВЕЦЬ-ПЕРВОМАЙСЬК письмових пояснень по суті справи не надала, проте у судовому засіданні представник усно заперечує проти задоволення позову.

Ухвалою суду від 08.08.2016 року провадження у справі зупинити до вирішення господарським судом повязаної з нею справи № 915/859/16.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про витребування: 1. Будинку (магазин) по вул. Гагаріна, 27-Б у м. Первомайську Миколаївської області вартістю 27459,00 грн.; 2. Будинок (базу) вартістю 12924,00 грн.; 3. Водоймище вартістю 9555,00 грн.; 4. Водоймище вартістю 1438,00 грн.; 5. Автомобіль ЛУАЗ вартістю 3488,00 грн.; 6. Автомобіль УАЗ вартістю 3999,00 грн.; 7. Ксерокс вартістю 1018,42 грн.; 8. Бензопилу вартістю 1070,00 грн.; 9. Компютер вартістю 1600,00 грн.

Положеннями статті 387 ЦК України визначено, що право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, має власник.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За змістом і направленістю положень статті 35 ГПК рішення суду з господарської справи, що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору, - з тих же підстав, що й рішення суду з цивільної справи.

Як вище вказано ухвалою суду від 08.08.2016 року провадження у справі зупинено до вирішення господарським судом повязаної з нею справи № 915/859/16.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області по справі № 915/859/16 від 06.12.2016 року, яке не оскаржене та є чинним, у задоволенні позовних вимог Українського товариства мисливців і рибалок до ОСОБА_2 організації Мисливець-Первомайськ про визнання право власності на будівлю магазину по вул. Гагаріна, 27-Б у м. Первомайську Миколаївської області, загальною площею 46,6 кв.м., вартістю 27 459,00 грн., та на ? частину будинку по вул. Юмашева, 13 у м. Первомайську Миколаївської області, загальною площею 68,6 кв.м., вартістю 30 510,00 грн. відмовлено.

У мотивувальній частині якого, зазначено, що позивачем не доведено набуття спірного майна у власність або у користування Українським товариством мисливців і рибалок та доказів передачі спірного майна на баланс обласної організації та, відповідно, ОСОБА_2 організації МИСЛИВЕЦЬ-ПЕРВОМАЙСЬК, як це передбачено підпунктом б п. 5.1 статуту позивача у редакції 1992 та 2000 років.

А також, позивачем в установленому законом порядку не доведено шляхом надання достатніх та допустимих доказів, що нежитлові приміщення за адресою: м. Первомайськ, вул. Автодорівська, 1, та м. Первомайськ, вул. Гагаріна, 27-б, числяться на балансі заявника з 1989 та 1991 року відповідно.

Отже, судом встановлено факт відсутності належності спірного майна Українському товариству мисливців і рибалок, як станом на 1992-1993 рік так і протягом 2000 року .

Що стосується позовних вимог в частині витребування водоймища вартістю 9555 грн. та водоймища вартістю 1438 грн., то слід зазначити, що такі вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки жодне водоймище не може бути власністю позивача в силу приписів ст. 13 Конституції України, ст. 324 ЦК України, ч. 1 ст. 6 Водного кодексу України.

Так, згідно зі ст. 13 Конституції України та ст. 324 ЦК України, водні ресурси є об'єктами права власності Українського народу. Частиною першою статті 6 Водного кодексу України встановлено, що води (водні об'єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування.

Стосовно позовних вимог в частині витребування автомобіля ЛУАЗ вартістю 3488 грн. та автомобіля УАЗ вартістю 3999 грн., слід зазначити наступне, позивач не зазначив та не надав суду доказів на підтвердження свого доводу про те, що саме він є власником автомобіля ЛУАЗ вартістю 3488 грн. та автомобіля УАЗ вартістю 3999 грн.

Крім того, позивачем не зазначено ані номерних знаків відповідних автомобілів, ані будь-яких інших ідентифікуючих даних, що вирізняють належні, за твердженням позивача, саме йому автомобілі ЛУАЗ та УАЗ.

Згідно з ч. 3 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.

Згідно з ч. 9 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

У відповідності з ч. 10 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», на транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів.

Частиною першою статті 34 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що інформація про зареєстровані транспортні засоби та їх власників, що міститься у Єдиному державному реєстрі, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України, є відкритою та загальнодоступною.

Таким чином, доказом належності на праві власності саме позивачу того чи іншого автомобіля є або витяг з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів та їх власників, або реєстраційний документ на відповідний транспортний засіб (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, технічний паспорт), в якому зазначено, що власником є УТМР.

Позивач таких доказів суду не надав, а тому його вимоги щодо витребування не ідентифікованих транспортних засобів з чужого володіння при тому, що позивач не довів належність йому на праві власності відповідних транспортних засобів, є безпідставними та необґрунтованим.

Що стосується позовних вимог в частині витребування від відповідача ксерокса вартістю 1018,42 грн., бензопили вартістю 1070 грн. та комп'ютера вартістю 1600 грн., то слід зазначити, що такі вимоги є безпідставними та необґрунтованими, з огляду на таке:

Позивач не зазначив та не надав доказів належності йому на праві власності ксерокса вартістю 1018,42 грн., бензопили вартістю 1070 грн. та комп'ютера вартістю 1600 грн., жодного платіжного документа, який свідчить про придбання зазначених речей, як і не надано жодного іншого документа, з якого би вбачалося, що такі речі були не куплені, а одержані у власність позивача у будь-який інший спосіб.

Також, вказані позивачем ксерокс, бензопила та комп'ютер жодним чином не ідентифіковані (не зазначено серійних номерів, марки, моделі, кольору тощо).

Крім того, позивачем не надано доказів перебування у володінні відповідача станом на дату подання позову ксерокса вартістю 1018,42 грн., бензопили вартістю 1070 грн. та комп'ютера вартістю 1600 грн.

Таким чином, у відповідності із ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд визнає, що позивачем не доведено викладених у позовній заяві обставин заволодінням Мисливським-рибальським господарством Первомайського району та ОСОБА_2 організацією МИСЛИВЕЦЬ-ПЕРВОМАЙСЬК без правових підстав майном наданим у господарське відання Українському товариству мисливців і рибалок та належністю йому спірного майна на підставі правовстановлюючих документів, а тому в задоволенні позову належить відмовити повністю.

Згідно ст.49 ГПК України у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача, а тому підстав для відшкодування витрат Українському товариству мисливців і рибалок з оплати позовної зави судовим збором немає.

У судовому засіданні 06 березня 2017 року, згідно ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст.43,82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 13.03.2017 року.

Суддя С.М.Коваль