КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2017 р. Справа№ 910/17982/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Алданової С.О.

при секретарі Мурашко М.С.

за участю представників

від позивача: Понамарьов А.В. за дов. № 31/2016 від 04.01.2016р.

від відповідача: 1) не з»явились

2) Синюк С.Л. за дов. № б/н від 03.01.2017р.

від третьої особи: не з»явились

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Савсервіс Столиця"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 12.12.2016 року

у справі № 910/17982/16 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Дочірнього підприємства "Савсервіс Столиця"

до 1.Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК

Укравтологістика"

2. Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні

відповідача ОСОБА_4

про стягнення 420471,60 грн.

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "Савсервіс Столиця" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК Укравтологістика" та Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" 420471,60 грн вартості втраченого вантажу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення умов укладеного між позивачем та відповідачем 1 договору перевезення вантажів №0112/01 від 01.12.2014, вантаж не було доставлено вантажоодержувачу та частину вантажу (вартістю 420471,60 грн) під час здійснення перевезення втрачено. Оскільки відповідачем 1 розмір завданих у зв'язку з цим збитків в добровільному порядку відшкодовано позивачу не було, а також враховуючи, що відповідальність перевізника була застрахована на підставі укладеного з відповідачем 2 договором страхування №140035 від 28.11.2014, позивач просить стягнути вартість втраченого майна (вантажу) в судовому порядку.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.12.2016р. у справі № 910/17982/16 провадження у справі за позовом Дочірнього підприємства "Савсервіс Столиця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК Укравтологістика" припинено на підставі п. 6 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України. У задоволенні позову Дочірнього підприємства "Савсервіс Столиця" до Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Дочірнього підприємства "Савсервіс Столиця" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2016 р. у справі № 910/17982/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2017р. у справі № 910/17982/16 апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Савсервіс Столиця" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 14.03.2017р.

Представники відповідача -1 та третьої особи у судове засідання не з'явилися. Причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідача - 1 та третьої особи.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав повністю та просив її задовольнити.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував та просив суд відмовити в її задоволенні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

28.11.2014 між Приватним акціонерним товариством "Просто-страхування" (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТК Укравтологістика" (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування відповідальності експедитора №1400135 (надалі - Договір страхування), за умовами якого страховик бере на себе зобов'язання у разі настання обумовленої умовами страхування події відшкодувати збиток страхувальника, а страхувальник зобов'язується сплатити страхові платежі у зазначені строки та виконувати інші умови Договору.

У відповідності до п. 3.1 Договору страхування предметом договору страхування можуть визнаватися тільки зазначені в страховому сертифікаті як застраховані майнові інтереси страхувальника, пов'язані з наданням послуг з доставки вантажів на умовах:

- міжнародних транспортних конвенцій, що застосовуються в обов'язковому порядку або в силу умов договору перевезення;

- Стандартних правил надання послуг, схвалених Асоціаціями експедиторів та дорожніх перевізників країни страхувальника;

- Державного транспортного законодавства відповідної країни;

- інших договорів, схвалених страховиком і зазначених у страховому сертифікаті.

Згідно до страхового сертифікату, який додається до Договору страхування, встановлено ліміт відповідальності по одній страховій події у розмірі 800000,00 грн; ліміт відповідальності по договору 1500000,00 грн; страхове покриття діє по всій території України; період страхування з 01.12.2014 по 30.11.2015.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України визначено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

02.12.2014 між Дочірнім підприємством "Савсервіс Столиця" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТК Укравтологістика" (виконавець) було укладено Договір перевезення вантажів №0112/00 (надалі - Договір перевезення), за яким виконавець зобов'язується за письмовою заявкою замовника прийняти та доставити ввірений йому замовником вантаж в пункт призначення й видати його уповноваженій на отримання вантажу особі (отримувачу), а замовник зобов'язується оплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За приписами ч. 1 ст. 919 Цивільного кодексу України перевізник зобов'язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Відповідно до п.п. 2.1.1 Договору перевезення замовник направляє виконавцю заявку в довільній формі з використанням засобів електронного зв'язку на перевезення вантажу з обов'язковою вказівкою адреси завантаження та розвантаження; дати та часу подачі автомобіля під завантаження; ваги, виду та загальної вартості вантажу, кількості місць та виду упаковки; адреси відправника та отримувача вантажу із зазначенням контактних телефонів та відповідальних осіб; адреси проведення митного оформлення в місцях завантаження та вивантаження; строку доставки вантажу; суми фрахту та форми оплати та, за необхідності, інших особливостей вантажу.

Згідно з п.п. 2.1.3, 2.3.2 Договору перевезення замовник надає виконавцеві на пред'явлений до перевезення вантаж товарну специфікацію (накладну) із переліком товару, а також товарно-транспортну накладну встановленої форми, що є основним документом для перевезення, за яким здійснюється приймання вантажу до перевезення та його здача вантажоодержувачу; забезпечує своєчасне та належне оформлення в установленому порядку товарно-транспортних документів, у тому числі відмічає у товарно-транспортних накладних фактичний час та кілометраж при прибутті та відправленні транспортного засобу з пункту завантаження.

Відповідно до п.п. 2.2.3, 2.2.5 Договору перевезення виконавець приймає за кількістю місць пред'явлений до перевезення вантаж; доставляє вантаж у вказаний замовником пункт призначення в строк, обумовлений у заявці, та передає його уповноваженій особі вантажоодержувача в цілісності та схоронності по кількості місць, указаних у товарній та товарно-транспортній накладних.

Пунктом 2.2.8, 2.2.9 Договору перевезення визначено, що замовник відповідає за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення та до видачі належному вантажоодержувачу; має право залучити до виконання договору інших осіб, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення Договору.

У відповідності до п.п. 3.1, 3.2 Договору виконавець зобов'язаний доставити вантаж в пункт призначення у строки, обумовлені сторонами у заявці. Моментом виконання зобов'язання виконавця по перевезенню вважається відмітка особи, уповноваженої на отримання вантажу (отримувача), у товарно-транспортних документах про приймання вантажу.

За умовами п.5.1 Договору перевезення виконавець несе повну матеріальну відповідальність за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу та його здачу належному вантажоодержувачу.

Відповідно до п. 5.2 Договору перевезення за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, виконавець несе відповідальність у наступному розмірі:

- у випадку втрати або нестачі вантажу - у розмірі вартості втраченого або такого, що не вистачає, вантажу та штрафних санкцій, застосованих до замовника отримувачем вантажу у зв'язку з не поставкою (недопоставкою) вантажу;

- у випадку втрати вантажу, зданого для перевезення, з оголошенням його цінності - у розмірі оголошеної цінності вантажу та штрафних санкцій, застосованих до замовника отримувачем вантажу у зв'язку з неналежною поставкою.

30.06.2015 Дочірнє підприємство "Савсервіс Столиця" відповідно до умов Договору перевезення надало Товариству з обмеженою відповідальністю "ТК Укравтологістика" заявку на транспортно-експедиторські послуги №ТК-0002580, згідно якої мало бути здійснено завантаження вантажу (товарів побутової хімії та інші, які є власністю позивача) за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Маршала Малиновского, 114 і доставлено його вантажоодержувачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Стандарт" у місто Краматорськ.

Для здійснення перевезення вантажу Товариством з обмеженою відповідальністю "ТК Укравтологістика" було залучено автомобіль ДАФ, реєстраційний номер НОМЕР_1, водій - ОСОБА_4.

З товарно-транспортної накладної №74907879 вбачається, що 30.06.2015 вищевказаний вантаж на загальну суму 848127,22 грн (за товарними накладними №74883663, 74883611, 74883675, 74883638 від 01.07.2015) було завантажено у транспортний засіб ДАФ, реєстраційний номер НОМЕР_1, та по закінченню завантаження автопоїзд у складі автомобіля ДАФ, реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричепа НОМЕР_2 вийшов на маршрут.

Як зазначає позивач, вантажоодержувач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Стандарт" повинен був отримати зазначений вантаж 01.07.2015, але з інформації, отриманої від відповідальних осіб вантажоодержувача, вантаж отримано не було, вказаний транспортний засіб під розвантаження не становився. Ніяких відповідних розпоряджень щодо вантажу в порядку ст. 309 Господарського кодексу України від позивача до відповідача 1 не надавалося.

В матеріалах справи наявний лист Вільнянського районного відділу ГУМВС України в Запорізькій області №36/6866 від 24.07.2015 з якого вбачається, що до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0001052 було внесено відомості стосовно того, що невідома особа шляхом обману заволоділа вантажем Дочірнього підприємства "Савсервіс Столиця", який знаходився у автомобілі ДАФ, реєстраційний номер НОМЕР_1, що знаходився під керуванням водія ОСОБА_4, на території ТОВ "Володимир", за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, с. Матвіївка, пров. Тихий, 2; дії невстановленої особи кваліфіковані за ч. 3 ст. 190 КК України. В ході досудового розслідування 03.07.2015 було знайдено та вилучено частину вказаного вантажу за адресою: м.Запоріжжя, вул. Крива бухта, 2, на загальну суму 427655,62 грн, який був переданий на зберігання представнику ДП "Савсервіс Столиця"; вказана частина вантажу була визнана речовим доказом по кримінальному провадженню. Частина вантажу на загальну суму 420471,70 грн не знайдена. Також в листі зазначено, що проводиться подальше досудове розслідування з метою встановлення осіб, причасних до вчинення вказаного правопорушення та встановлення місця знаходження майна.

Дочірнє підприємство "Савсервіс Столиця" звернулося до Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" з вимогою відшкодувати вартість втраченого вантажу (товару) та здійснити страхове відшкодування у розмірі 420471,60 грн, оскільки вважає даний випадок випадком нестачі вантажу та страховою подією.

Приватним акціонерним товариством "Просто-страхування" було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з посиланням на те, що зазначений факт втрати вантажу не визнається страховим випадком, так як мав місце факт видачі майна неправомочному одержувачу, що згідно умов Договору страхування є виключенням із страхових випадків і понесені в результаті цього випадку збитки не підлягають страховому відшкодуванню.

За змістом ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 10.2 Договору страхування за згодою сторін страховик може виплатити відшкодування збитку безпосередньо третім особам, які заявили претензії страхувальнику.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування" страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

У відповідності до ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до п. 3.2 Договору страхування страхуванням можуть забезпечуватись такі ризики, якщо вони зазначені в сертифікаті про страхування як застраховані:

- відповідальність за повну або часткову загибель (втрату), нестачу, пошкодження майна, прийнятого до експедирування - настання відповідальності страхувальника за втрату, недостачу пошкодження або псування майна під час доставки;

- відповідальність за невиконання договірних зобов'язань - настання відповідальності страхувальника по вимогам за прострочення доставки, або за неправильне засилання майна, якщо буде доведено, що вони завдали збиток;

- відповідальність перед третіми особами - настання відповідальності страхувальника за заподіяння збитку майном власності третіх осіб під час перевезення;

- відповідальність по відшкодуванню витрат - настання відповідальності страхувальника за відшкодування оплати за перевезення (фрахту), митних зборів і мит, а також інших витрат, пов'язаних з перевезенням, у разі повної або часткової втрати майна.

В свою чергу, за умовами п. 3.3 Договору страхування не визнаються страховими випадками і, відповідно, не підлягають страховому відшкодуванню збитки, які настали внаслідок видачі майна неправомочному одержувачу.

За змістом п. 1.12 Договору страхування вантажоодержувач - особа, уповноважена вантажовласником прийняти вантаж після закінчення транспортного процесу.

Пунктом 1.6 Договору страхування визначено, що правомочний одержувач - фізична або юридична особа, яка зафіксована в дорожньо-транспортній накладній як вантажоодержувач і володіє правом власності на майно або уповноважена належним чином іншою юридичною або фізичною особою на одержання майна.

В п.3.3 Договору визначено, що правомочним одержувачем вважається особа, зафіксована в товарній накладній, як вантажоодержувач і має право власності на вантаж, або особа, що діє на основі доручення вантажоодержувача.

У товарно-транспортній накладній №74907879 від 01.07.2015 (яка відповідно до абз. 1, 2 п. 11.1 Розділу 11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні є основним документом на перевезення вантажів) вантажоодержувачем вказано Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Стандарт", а пунктом розвантаження зазначено: Донецька область, м.Краматорськ, вул. Щербакова, 5, склад.

Отже, з огляду на наведені у товарно-транспортній накладній №74907879 від 01.07.2015 дані, в розумінні п.п. 1.6, 3.3 Договору страхування правомочним одержувачем вважається Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Стандарт" (особа, що діє на основі доручення Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Стандарт").

Також у товарно-транспортній накладній було чітко зазначено адресу пункту розвантаження вантажу, а саме: Донецька область, м.Краматорськ, вул. Щербакова, 5, склад

За приписами п. 14.4 Договору страхування страхувальник зобов'язаний ознайомити всіх співробітників, допущених до організації перевезень та керування транспортними засобами, з умовами Договору, інструкціями страховика та вимагати їх виконання.

Так, пунктом 21.4 Договору страхування "ХХІ. Інструкція для водіїв" визначено:

"Доставляйте вантаж тільки до місця раніше обумовленого розвантаження. Запишіть ПІБ людини, з якою Ви розмовляли по телефону, повідомляючи про прибуття вантажу, і точний час розмови. Вимагайте, щоб одержувач зустрів вас саме в раніше обумовленому місці розвантаження. Ні в якому разі не погоджуйтесь прямувати з вантажем за іншою адресою без спеціального дозволу Вашої компанії. Вимагайте у одержувача оригінал доручення на отримання вантажу, завірений печаткою фірми, і паспорт. Порівняйте дані паспорта одержувача з зазначеними в дорученні. Не вступайте в розмову і не показуйте провізні документи особі, що назвалася одержувачем, поки нею не буде надано доручення на отримання вантажу і паспорт. У випадку виникнення будь-яких сумнівів або труднощів, пов'язаних з доставкою вантажу (Вам пропонують розвантажити вантаж на іншому складі або перевантажити в іншу машину) зв'язуйтесь з Вашою компанією.".

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що вантаж був переданий водієм ОСОБА_4 для розвантаження особам, які не мали права на його отримання та в подальшому розвантажили його на території ТОВ "Володимир" за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, с.Матвіївка, провулок Тихий, 2 (тобто за іншою, аніж вказано у товарно-транспортній накладній адресою).

Доказів надання вказівок водію транспортного засобу ДАФ, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_4 про зміну умов перевезення (щодо заміни вказаного в перевізному документі одержувача вантажу) матеріали справи не містять.

Не надано належних та допустимих доказів того, що в даному випадку мало місце шахрайство (заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою). В матеріалах справи наявні лише відомості про внесення даних щодо заволодіння невідомими особами належним позивачу майном до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань та про подальше проведення досудового розслідування. Однак, відомостей про результати розслідування позивачем не надано.

Отже, прийнятий до перевезення згідно товарно-транспортної накладної №74907879 від 01.07.2015 вантаж було видано неправомочному одержувачу, а тому в силу положень п. 3.3 Договору страхування факт не видання одержувачеві - Товариству з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Стандарт" вантажу на загальну суму 420471,60 грн не є страховим випадком згідно укладеного між відповідачами Договору страхування №140035 від 28.11.2014.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" вартості втраченого вантажу у розмірі 420471,60 грн є безпідставними, а тому позовні вимоги по відношенню до відповідача - 2 задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено діяльність суб'єкта господарювання, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

За змістом ч. 2 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 12.12.2016, здійсненого на запит суду, вбачається, що 19.10.2016 проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК Укравтологістика".

Таким чином, станом на момент розгляду справи діяльність суб'єкта господарювання - Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК Укравтологістика" припинено.

А тому, провадження у справі за позовом Дочірнього підприємства "Савсервіс Столиця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК Укравтологістика" підлягає припиненню на підставі п. 6 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про припинення провадження у справі за позовом Дочірнього підприємства "Савсервіс Столиця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК Укравтологістика" на підставі п. 6 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, а у задоволенні позову Дочірнього підприємства "Савсервіс Столиця" до Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" відмовлено повністю.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2016р. у справі № 910/17982/16 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає, а отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Савсервіс Столиця" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2016р. у справі № 910/17982/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/17982/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

С.О. Алданова