РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2017Справа №910/703/17
За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Комунального підприємства "Київський метрополітен"

про визнання неправомірної бездіяльності,

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

від позивача - ОСОБА_2;

від відповідача - Василенко Т.О., представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив визнати неправомірною бездіяльність Комунального підприємства «Київський метрополітен» щодо відмови надати необхідні документи (лист-погодження та балансову вартість орендованого майна) для одержання від Київської міської ради дозволу на продовження фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 оренди нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Києва (частини вестибюлю (переходу), визначеної відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», тимчасово огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, загальною площею 56,47 квадратних метрів, розташованих на станції метро «Лівобережна» (орендована площа - 35,71 кв.м.) та станції метро «Арсенальна» (орендована площа - 20,76 кв.м.), для торгівлі непродовольчими товарами.

Вимоги позивача мотивовані тим, що відповідач, порушуючи вимоги ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та пункти 5.4., 9.3. договорів оренди проігнорував переважне право позивача на продовження дії договорів оренди, не надавши необхідні документи, серед яких згода (лист) керівництва метрополітену на продовження дії договорів та довідку про залишкову балансову вартість об'єктів оренди, яка є необхідною для подальшого визначення орендних платежів, що не дало позивачу змоги в подальшому звернутися до Київської міської ради з проханням надати письмовий дозвіл на продовження строку оренди раніше орендованого майна.

Відповідач проти заявлених вимог заперечував, просив суд у задоволенні позову - відмовити, посилаючись на те, що позивачем обрано невірно спосіб захисту його прав. Також, відповідач вказав, що у провадженні господарських судів вже були розглянуті надані позивачем матеріали із пов'язаними вимогами, про що суду надано відповідні рішення та постанови. Окрім того, відповідач вказав, що принцип переважного права орендаря на подальше використання орендованого майна, передбачений ч.3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» в даному випадку не може бути задоволений, оскільки оскаржуване нерухоме майно буде використовуватись відповідачем за прямим призначенням (для проходу пасажирів, які слідують на вхід/вихід станції метро), тобто об'єкт оренди в подальшому не планується передавати в оренду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.08.2011 між Комунальним підприємством "Київський метрополітен" (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (орендар) укладено Договір про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду №144-У(Ор)-11 (надалі - Договір №1), відповідно до умов якого орендодавець на підставі рішення Київради від 08.07.2010 №1015/4453 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину вестибюлю (переходу), визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря), далі - об'єкт оренди, за адресою: станція метро "Арсенальна", для торгівлі непродовольчими товарами (п. 1.1. договору).

За умовами пункту 2.1. Договору №1 об'єктом оренди є частина вестибюлю (переходу), визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, загальною площею 20,76 кв.м., згідно з викопіюванням Схем тимчасового розташування МАФ, що складає невід'ємну частину цього договору.

Відповідно до п. 9.1. Договору №1 цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і відповідно до рішення Київради від 08.07.2010 №1015/4453 діє з 01.08.2011 до 29.07.2014.

Пунктом 9.3. Договору №1 сторони погодили, що після закінчення строку дії цього договору його дія може бути продовжена на підставі рішення Київради.

05.08.2011 між Комунальним підприємством "Київський метрополітен" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено Договір про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду №145-У(Ор)-11 (надалі - Договір №2), відповідно до умов якого (п. 1.1. Договору) орендодавець на підставі рішення Київради від 08.07.2010 №1015/4453 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину вестибюлю (переходу), визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря), далі - об'єкт оренди, за адресою: станція метро "Лівобережна", для торгівлі непродовольчими товарами .

Згідно з п. 2.1. Договору №2, об'єктом оренди є частина вестибюлю (переходу), визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, загальною площею 35,71 кв.м., згідно з викопіюванням Схем тимчасового розташування МАФ, що складає невід'ємну частину цього договору.

Відповідно до п. 9.1. Договору №2 цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і відповідно до рішення Київради від 08.07.2010 №1015/4453 діє з 01.08.2011 до 29.07.2014.

Пунктом 9.3. Договору №2 сторони погодили, що після закінчення строку дії цього договору його дія може бути продовжена на підставі рішення Київради.

ФОП ОСОБА_2 звертався до Начальника КП "Київський метрополітен" Брагінського В.В. з листами б/н від 24.07.2014 року та від 03.03.2015 року, в яких просив надати всі необхідні документи для звернення в Департамент комунальної власності м. Києва щодо продовження договорів оренди.

При цьому, за твердженнями позивача, зазначені листи були залишені відповідачем без відповіді та виконання, що позбавило позивача можливості отримати дозвіл на продовження терміну дії договорів.

Комунальним підприємством "Київський метрополітен" було направлено на адресу позивача повідомлення №11-03/645 від 27.08.2014, №11-03/646 від 27.08.2014 про те, що термін дії договорів закінчився 29.07.2014 та не може бути продовжень на новий строк, у зв'язку з чим відповідач просив повернути йому об'єкти оренди за актом приймання-передачі.

Також, Позивач звернувся 16.01.21017 до відповідача з заявою про надання довідки щодо належного виконання умов договорів оренди, про що свідчить опис вкладення та фіскальний чек.

У відповідь на вказаний лист відповідач у листі від 09.02.2017 №78-713 повідомив позивача, що дія договорів закінчилась та продовжуватись на новий термін не будуть.

Суд відзначає, що питання продовження строку дії Договорів оренди № 144-У (ор)-11 від 05.08.2011 та №145-У(Ор)-11 від 05.08.2011 були предметом розгляду справ №910/2578/16 та №910/2577/16 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Комунального підприємства "Київський метрополітен" про визнання договорів продовженими.

Рішеннями Господарського суду міста Києва від 14.03.2016 №910/2578/16 та від 26.04.2016 у справі №910/2577/16, у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 було відмовлено.

Вказані рішення суду набрали законної сили.

При цьому, рішеннями Господарських судів міста Києва від 14.03.2016 у справі №910/2578/16 та від 26.04.2016 у справі №910/2577/16 встановлено, що оскільки орендодавець заперечив проти продовження терміну дії договорів, про що повідомив орендаря у встановлені законом строки, а також враховуючи, що рішення про продовження строку дії спірного Договору Київрадою не приймалось, Договори про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду № 144-У (ор)-11 від 05.08.2011 та №145-У(Ор)-11 від 05.08.2011 припинили свою дію 29.07.2014 у зв'язку із закінченням строку, на який їх було укладено.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, в силу положень ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені в рішеннях Господарського суду міста Києва від 14.03.2016 №910/2578/16 та від 26.04.2016 у справі №910/2577/16, мають преюдиціальне значення та повторному доказуванню не підлягають.

Таким чином, Договори про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду №144-У (ор)-11 від 05.08.2011та №145-У(Ор)-11 від 05.08.2011 припинили свою дію 29.07.2014 у зв'язку із закінченням строку, на який їх було укладено.

Окрім того, у межах справ №910/31892/15 та №910/33147/15 судом були розглянуті вимоги про виселення позивача з орендованого нерухомого майна. Рішеннями у даних справах позовні вимоги КП «Київський метрополітен» про виселення та зобов'язання вчинити дії були задоволені.

Так, рішенням у справі №910/31892/15 від 05.09.2016 виселено Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 з нерухомого майна - частини переходу (вестибюлю), визначену тимчасовими огороджувальними конструкціями (кіосками) згідно з викопіюванням зі Схем тимчасового розташування малих архітектурних форм, що знаходиться на станції метро "Арсенальна", загальною площею 20,76 кв.м. Зобов'язано Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 демонтувати належні йому тимчасові огороджувальні конструкції (кіоски), загальною площею 20,76 кв.м., що знаходяться на станції метро "Арсенальна".

Рішення суду від 05.09.2016 №910/31892/15, залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.11.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 20.12.2016, у зв'язку з чим рішення суду №910/31892/15 набрало законної сили.

Також, рішенням суду від 30.11.2016 у справі №910/33147/15 виселено Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 з нерухомого майна (частини вестибюлю), визначеного належними йому тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) згідно з викопіюванням з Схем тимчасового розташування МАФ за адресою: станція метро "Лівобережна" (східний вестибюль), загальною площею 35,74 кв.м. Зобов'язано Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 демонтувати належні йому тимчасові огороджуючі конструкції (кіоски), що знаходяться за адресою: станція метро "Лівобережна" (східний вестибюль), загальною площею 35,74 кв.м.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2017 рішення суду №910/33147/15 залишено без змін, у зв'язку з чим рішення суду від 30.11.2016 №910/33147/15 набрало законної сили.

Також, в силу положень ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені в рішеннях Господарського суду міста Києва від 05.09.2016 №910/31892/15 та від 30.11.2016 у справі №910/33147/15, мають преюдиціальне значення та повторному доказуванню не підлягають.

Оскільки з припиненням Договорів №144-У(Ор)-11 від 05.08.2011 та №145-У(Ор)-11 від 05.08.2011 відповідач втратив статус орендаря та будь-яких доказів щодо підтвердження права користування спірним майном відповідач не надав, а судом задоволенні вимоги щодо виселення позивача з орендованих приміщень, посилання позивача на порушення відповідачем умов п.п. 5.4, 9.3 Договір оренди є необґрунтованими та безпідставними.

Щодо посилань позивача на ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», згідно якої після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору, суд вказує наступне.

Зі змісту ч. 3 ст. 17 закону України «Про оренду державного та комунального майна» вбачається, що орендар має переважне право на подальше використання орендованого майна перед іншими особами, які мають намір отримати в оренду це майно.

Тобто, зазначена норма Закону могла б бути застосована у випадку якщо б об'єкти оренди планувалося б передати в оренду іншій особі, або Орендодавець чи Балансоутримувач планували використовувати зазначене майно для власних потреб.

Однак, матеріали справи та рішення суддів від 14.03.2016 №910/2578/16, від 22.09.2016 №910/15646/16, від 11.11.2016 №910/19576/16, від 05.09.2016 №910/31892/15, від 26.04.2016 №910/2577/16, від 31.11.2016 №910/33147/15 підтверджують, що відповідач не має наміру передавати дане майно в оренду/відновлювати строк договору оренди майна.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано жодного доказу, який міг би підтвердити про намір відповідача використовуватися приміщення на станції метро «Арсенальна» та станції метро «Лівобережна» для власних потреб, або передати це майно в оренду іншій особі.

Таким чином, принцип переважного права Орендаря на подальше використання орендованого майна, передбачений частиною 3 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», в даному випадку не може бути застосований.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Позивачем не наведені обставини, з якими пов'язується обов'язковість надання відповідачем затребуваних у нього погоджувальних документів.

За змістом ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Ст.ст.180-188 ГК України визначають порядок укладення, зміни, розірвання договорів, тобто законодавець визначив належні способи захисту у спорах, пов'язаних з укладенням договорів і серед них такий спосіб захисту, як визнання неправомірної бездіяльності щодо відмови надати необхідні документи відсутній.

Права особи в суді повинні бути захищені таким способом, який реально відновить її порушені інтереси, разом з тим, такий спосіб захисту як визнання неправомірної бездіяльності щодо відмови надати необхідні документи (лист-погодження та балансову вартість орендованого майна) для одержання від Київської міської ради дозволу на продовження фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 оренди нерухомого майна не спричинить реального захисту прав.

За таких підстав, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими що задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору при відмові в позові покладаються на позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 13.03.2017

СуддяІ.І. Борисенко