КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2017 р. Справа№ 911/2835/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Дідиченко М.А.

при секретарі: Верьовкін С.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Драчук С.В. (дов. № 1 від 04.01.2016 р.);

від відповідача: Стаценко О.Д. (дов. № 4 від 01.02.2017 р.);

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фідленс Агро"

на рішення господарського суду Київської області від 11.10.2016р.

у справі № 911/2835/16 (суддя: Кошик А.Ю.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фідленс Фармінг"

до приватного сільськогосподарського підприємства "Ківшовата"

про стягнення 721 239,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю "Фідленс Агро" звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до приватного сільськогосподарського підприємства "Ківшовата" про стягнення 721 239,80 грн. помилково перерахованих коштів.

Рішенням господарського суду Київської області від 11.10.2016 р. у справі № 911/2835/16 в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Фідленс Агро" відмовлено повністю.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що в рішенні суду у справі № 927/63/16 зазначено, що ПСП "Ківшовата" не надано суду рахунків та доказів надсилання їх ТОВ "Фідленс Агро", в задоволенні позовних вимог ТОВ "Фідленс Агро" (в зустрічному позові) відмовлено, оскільки матеріалами справи підтверджено факт коригування вартості товару в первинних податкових накладних з корегуванням ціни товару, які виписувались відповідно до чинного законодавства та надавались податковому органу відповідно 16.06.2015 року, 10.07.2015 року, 12.08.2015 року, 23.09.2015 року та 06.10.2015 року. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що оскільки в призначеннях платежу міститься посилання на Договір №7 від 18.12.2014 року, відсутні підстави для застосування норм Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Не погоджуючись з рішенням суду, товариство з обмеженою відповідальністю «Фідленс Агро» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Київської області від 11.10.2016 року скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказав на те, що судом у справі № 927/63/16 підтверджено, що відповідач не скористався своїм правом на коригування ціни товару і не дотримався умов договору. Протоколи коригування ціни були направлені позивачу лише в листопаді 2015 р., проте, як зазначає апелянт, згідно умов договору коригуванню підлягає лише неоплачений товар. Як вказувало товариство з обмеженою відповідальністю «Фідленс Агро», він оплатив повну вартість товару в серпні 2015 р., решта ж суми була помилково перерахована відповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2016 р. апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фідленс Агро" прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження у справі № 911/2835/16.

01.12.2016 р. через відділ документального забезпечення суду від ТОВ "Фідленс Фармінг" надійшла заява про заміну сторони у справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2017 р. клопотання ТОВ «Фідленс Фармінг» було задоволено, здійснено заміну сторони по справі № 911/2835/16 з ТОВ "Фідленс Агро" на його процесуального правонаступника - ТОВ "Фідленс Фармінг".

07.02.2017 р. через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшли доповнення до відзиву на апеляційну скаргу.

24.02.2017 р. через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшли пояснення до апеляційної скарги.

В судовому засіданні 14.03.2017 року представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник відповідача вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 18.12.2014 року між ТОВ "Фідленс Агро" (покупець) і ПСП "Ківшовата" (продавець) було укладено договір № 7 на поставку зерна (далі - договір, а.с. 27-29).

Згідно з п. 1.1. договору продавець зобов'язується передати у власність покупця зернові та технічні культури (надалі - товар) в кількості, асортименті, по цінах та на умовах, що обумовлюються в даному договорі або специфікації до нього, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що покупець сплачує продавцю вартість товару протягом 4 місяців, починаючи з 6-го місяця від дати укладання договору, чотирма рівними частинами.

Відповідно до п. 3.8. договору ціна на товар визначається в гривні та фіксується у відповідному еквіваленті в доларах США з зазначенням курсу долара США до гривні, який діяв в день вибору ціни продавцем, згідно середнього курсу міжбанку. В специфікації зазначається як вартість товару в гривні, так і в еквіваленті в доларах США. Якщо ринкова ціна на товар знижується, то продавець має право використовувати для перерахунку будь-яку ціну в еквіваленті долара США, яка була застосована в попередніх періодах і вважати її "максимально вигідною" для нього. Всі подальші розрахунки можуть вестися по даній ціні, якщо ціна в наступних періодах залишатиметься нижчою від заданої, аж до завершення розрахункового періоду. У випадку підвищення ринкової ціни на товар на чергову дату перегляду ціни покупцем проводиться її перегляд до збільшення, відповідно до вимог п.п. 3.3, 3.4, 3.5 та 3.6 цього договору.

Умовами договору передбачено (п. 3.4 договору), що у випадку зміни ціни, по письмовій вимозі продавця, сторони укладають додаткову угоду до цього договору або підписують нову специфікацію, яка є його невід'ємною частиною (згідно правил ІНКОТЕРМС 2010), де вказується вартість всього об'єму поставленого товару з урахуванням нової ціни за 1 метричну тону товару, виражені як в гривні так і в еквіваленті в доларах США, згідно середнього курсу валют міжбанку, який діяв на день коли продавцем обрано вказану ціну.

У відповідності до п. 3.9 договору при складанні рахунку продавець на свій власний розсуд має право брати за основу як ціну, вказану в специфікації в гривнях, так і вказану в еквіваленті в доларах США. У випадку, якщо продавець обирає за основу для складання рахунку вартість товару, вказану в специфікації в еквіваленті в доларах США, то вартість товару визначається в еквіваленті гривні відповідно до курсу долара США до гривні, який діяв в день складання рахунку, згідно середнього курсу міжбанку.

Відповідно до п. 9.2., 9.5. договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами, строк дії договору до 31 грудня 2015 р., а в частині розрахунків - до повного їх виконання сторонами.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи специфікації (а.с. 203) зафіксований еквівалент ціни за 1 тону Товару в доларах США, що складає 484,66 долара за 1 т.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем згідно умов договору поставки №7 від 18.12.2015 року видатковими накладними здійснено поставку ТОВ «Фідленс Агро» 199,08 т. товару на загальну суму 1 617 226,38 грн., а саме 25.12.2014 року - 111,84т: видатковою накладною № 16 від 25.12.2014 року на 317 953,79 грн. (39,14 т), видатковою накладною № 17 від 25.12.2014 року на 327 052,11 грн. (40,26 т), видатковою накладною № 18 від 25.12.2014 року на 263 526,34 грн. (32,44 т); 26.12.2014 року 87,24 т: видатковою накладною № 19 від 26.12.2014 року на 227 295,53 грн. (27,98 т), видатковою накладною № 20 від 26.12.2014 року на 242 242,77 грн. (29,82 т), видатковою накладною № 21 від 26.12.2014 року на 239 155,84 грн. (29,44 т). (а.с. 30-40).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи платіжних доручень, ТОВ «Фідленс Агро» всього було перераховано відповідачу 2 630 247,13 грн. з призначеннями платежу: закупка/оплата боргу за насіння згідно договору № 7 від 18.12.2014 р.

Як зазначає позивач, 291 780,95 грн. були повернуті ТОВ «Фідленс Агро» відповідачем.

Таким чином, ТОВ «Фідленс Агро» фактично перерахувало відповідачу 2 338 466,18 грн.

ТОВ «Фідленс Агро» в позовній заяві зазначає, що звертався до відповідача 25.07.2016 року з вимогою № 2507-1 з проханням повернути помилково перераховані грошові кошти на суму 721 239,80 грн., однак, відповідна вимога була залишена без відповіді та задоволення.

Як вбачається з листа відповідача № 27 від 15.03.2016 р., у відповідь на лист № 1702-1 від 17.02.2016 р. відповідач повідомляє, окрім іншого, що сума 721 239,80 грн. являється скоригованою вартістю товару, та складається з 162 228,46 грн. - 7,7743% додаткової плати за товар відповідно до п. 1 додаткової угоди та 558 951,34 грн. - сума, що нарахована при визначні еквівалента ціни у гривні відповідно до курсу долара США до гривні на момент складання рахунку відповідно до п.п. 3.8., 3.9. договору.

ТОВ «Фідленс Агро» звернулось до господарського суду Київської області з позовом про стягнення з відповідача помилково перерахованих грошових коштів в сумі 721239,80 грн., обґрунтовуючи свої позовні вимоги п.п. 1.23, 1.24 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що матеріалами справи підтверджено факт коригування вартості товару в первинних податкових накладних з корегуванням ціни товару, які виписувались відповідно до чинного законодавства та надавались податковому органу відповідно 16.06.2015 року, 10.07.2015 року, 12.08.2015 року, 23.09.2015 року та 06.10.2015 року. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що оскільки в призначеннях платежу міститься посилання на Договір №7 від 18.12.2014 року, відсутні підстави для застосування норм Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб'єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

Згідно з п.21.1. ст.21 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" ініціювання переказу проводиться, зокрема, шляхом подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи платіжних доручень за період з 17.07.2015 р. по 25.09.2015 р., на які позивач посилається як на докази помилково перерахованих відповідачу коштів у сумі 721 239,80 грн., ТОВ «Фідленс Агро» склало розрахунковий документ на переказ коштів, отримувачем зазначених коштів зазначивши ПСП «Ківшовата (код ЄДР - 38230365), призначення платежу - закупка/оплата боргу за насіння згідно договору № 7 від 18.12.2014 р.

Відповідно до п.п. 8.1., 8.2. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. Банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку.

Пунктом 1.19. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21.01.2004 року № 22 (далі - Інструкція) передбачено, що банк не несе відповідальності за достовірність змісту платіжного доручення, оформленого клієнтом. Відповідальність за відповідність інформації, зазначеної в платіжному дорученні, суті операції, за якою здійснюється переказ, несе платник.

При цьому, відповідно до пункту 2.3. Інструкції про безготівкові розрахунки відповідальність за правильність заповнення реквізитів розрахункового документа несе особа, яка оформила цей документ і подала до обслуговуючого банку.

Відповідно до ст. 33.2 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ.

Таким чином, обов'язок щодо правильного заповнення реквізитів та зазначення інформації розрахункового документа покладено на особу, яка оформила цей документ, а саме, в даному випадку, на ТОВ «Фідленс Агро».

У відповідності до положень пункту 1.4 Інструкції безготівкові розрахунки - перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

Розрахунковий документ - документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

Платіжне доручення - розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача.

Помилкове списання/зарахування коштів - списання/зарахування коштів, унаслідок якого з вини банку або клієнта відбувається їх списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача.

Згідно з п. 1.7. Інструкції кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Відповідно до пункту 2.10 Інструкції клієнт, виходячи з технічних можливостей своїх та обслуговуючого банку, може подавати до банку розрахункові документи як на паперових носіях, так і у вигляді електронних розрахункових документів, використовуючи системи дистанційного обслуговування. Спосіб подання клієнтом документів до банку передбачається в договорі банківського рахунку.

Помилковий переказ відповідно до статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» - це рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Неналежний переказ - це рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі.

Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи платіжних доручень, саме платником - ТОВ «Фідленс Агро» було сформовано переказ коштів у на загальну суму 721 239,80 грн. отримувачу коштів - ПСП «Ківшовата».

Аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла до висновку, що за платіжними дорученнями за спірний період на суму 721 239,80 грн. ПСП «Ківшовата» був належним отримувачем коштів, оскільки ТОВ «Фідленс Агро» зазначені суми перераховувались як оплата згідно договору № 7 від 18.12.2014 р., який був укладений між сторонами. Зазначене не заперечувалось сторонами у судовому засіданні.

Позивачем на доведено, що зазначені кошти були перераховані на рахунок ПСП «Ківшовата» з вини банку чи іншого суб'єкта переказу, оскільки, як вбачається з спірних платіжних доручень, ТОВ «Фідленс Агро» був належним платником, так як кошти сплачувались як оплата згідно договору № 7 від 18.12.2014 р.

Крім того, як вбачається з постанови Вищого господарського суду України від 23.11.2016 р. у справі № 927/63/16 за позовом приватного сільськогосподарського підприємства "Ківшовата" до товариства з обмеженою відповідальністю "Фідленс Агро" про стягнення 11 201,48 грн. пені, 166 644,91 грн. штрафу, 15 844 грн. плати за користування товарним кредитом, 6 527,89 грн. інфляційних втрат та 792,33 грн. трьох відсотків річних та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фідленс Агро" до приватного сільськогосподарського підприємства "Ківшовата" про стягнення 721 239,80 грн. попередньої оплати, перерахованої відповідачу за зустрічним позовом протягом січня-вересня 2015 року на виконання умов договору поставки зерна № 7 від 18.12.2014 р., Вищим господарським судом зазначено, що судами обґрунтовано відмовлено в задоволенні зустрічного позову з посиланнями на те, що 721 239,80 грн., яка є різницею між фактично сплаченою позивачем за зустрічним позовом сумою 2 338 466,18 грн. та сумою на яку відповідачем поставлено товар 1 617 226,38 грн., не є попередньою оплатою в розумінні статті 693 Цивільного кодексу України, на яку позивач за зустрічним позовом посилається як на підставу для задоволення його вимог, оскільки умовами укладеного між сторонами договору № 7 на поставку зерна від 18.12.2014 не передбачено попередньої оплати товару, а оплата поставленого 25.12.2014 та 26.12.2014 товару здійснювалась позивачем за зустрічним позовом в 2015 році, тобто після отримання товару.

Відносно посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що кошти розмірі 721 239,80 грн. були отримані відповідачем без достатньої правової підстави та заявлено вимогу повернути їх, посилались на ст. 1212 ЦК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 22 ГПК України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно з п. 3.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу.

Посилання позивача в апеляційній скарзі та поясненнях на ст. 1212 ЦК України колегія суддів розцінює як зміну підстав подання позову, а тому зазначені твердження судом до розгляду не беруться, оскільки вони подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, при розгляді справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали, наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду Київської області від 11.10.2016 року у справі № 911/2835/16, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фідленс Агро" на рішення господарського суду Київської області від 11.10.2016 року у справі № 911/2835/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Київської області від 11.10.2016 року у справі № 911/2835/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/2835/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко