ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2017 року Справа № 923/408/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Литвинової В.В. при секретарі Горголь О. М. , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Спортсервіс і К", м. Каховка Херсонської області

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТОР І К", м. Каховка Херсонської області

про визнання правочину недійсним

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № б/н від 08.12.2015р.;

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність №б/н від 01.03.2017р., адвокат

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Спортсервіс і К" (позивач) звернулося до господарського суду Херсонської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТОР І К" (відповідач) про визнання недійсним договору оренди № 10/03/14 від 10.03.2014р., укладеного між ТОВ Астор і К" та ТОВ ВКФ "Спортсервіс і К".

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 22.04.2016 порушено провадження по справі № 923/408/16.

Ухвалою від 15.06.2016 провадження у справі зупинено та призначено судово-технічну експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

06.10.2016 від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. надійшло повідомлення № 3092 про неможливість надання висновку по матеріалам справи № 923/408/16.

Ухвалою від 07.10.2016 суд, поновив провадження у справі та призначив до розгляду на 25.10.2016 з викликом представників сторін.

Ухвалою суду від 25.10.2016 розгляд справи було відкладено на 01.11.2016.

Ухвалою від 01.11.2016 провадження у справі було зупинено, а по справі призначено судову-технічну експертизу.

21.02.2017 від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшло повідомлення № 1962 від 23.01.2017 про неможливість надання висновку по матеріалам справи № 923/408/16.

Розгляд справи відбувався поза межами строку, встановленого ст..69 ГПК України, на підставі ухвали від 01.03.2017 року.

Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд

в с т а н о в и в:

Позивач є сільськогосподарським товаровиробником, на балансі якого знаходиться сільськогосподарська техніка, в т.ч. сівалка точного висіву моделі SNT- 2-290, 2002 р.в., заводський №070486, яка належить товариству на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію машини серії ЕЕ №005642 (а.с.24). Позивач у позові стверджує, що 09.02.2016р. ТОВ «Астор і К» (відповідач) протиправно заволодів сівалкою SNT-2-290, та перемістив її до складу №9, який належить відповідачу та знаходиться за адресою: м. Каховка, Семенівське шосе, 3.

Матеріалами справи підтверджується, що за фактом протиправного заволодіння сівалкою за заявою ТОВ ВКФ «Спортсервіс і К» до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000523 внесені дані про кримінальне правопорушення, ст. 356 КК України.

Позивач у позові зазначає, що 15.03.2016 року в ході проведення обшуку (згідно ухвали Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 14.03.2016р.) в приміщенні складу №8-А по Семенівському шосе, 3А в м. Каховка, який належить відповідачу, було виявлено сівалку точного висіву моделі SNT-2-290 в розібраному стані, тобто вантажний візок та дванадцять висівних апаратів. Вилучити дане майно в ході проведення обшуку не виявилось можливим у звязку з тим, що відповідачем було надано слідчому копію договору оренди №10/03/14 від 10.03.2014р. та акт приймання передачі №1 щодо передачі ТОВ ВКФ «Спортсервіс і К» відповідачу в оренду вищевказаної сівалки.

ТОВ ВКФ «Спортсервіс і К» наголошує, що договір оренди №10/03/14 від 10.03.2014р. та акт приймання передачі №1 були підроблені відповідачем; договір не укладався позивачем, а сівалка в свою чергу не передавалась в оренду відповідачу. Також позивач наполягає на тому, що договір підписаний з боку ТОВ ВКФ «Спортсервіс і К» неуповноваженою особою ОСОБА_3 Печатка на договорі оренди та акті приймання- передачі від імені «ТОВ ВКФ «Спортсервіс і К» підроблена за допомогою компютерної техніки, та явно не відповідає відтискам печатки ТОВ ВКФ «Спортсервіс і К».

По факту підробки договору оренди №10/03/14 від 10.03.2014р. та акту приймання передачі №1 Каховським відділом поліції ГУНП у Херсонській області внесено дані про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000810, ст. 358 ч.І КК України, яке обєднане з кримінальним провадженням №0000523.

Про підробку договору оренди, на думку позивача, свідчать наступні ознаки:

- відсутність будь-якої переписки з приводу укладання та виконання даного договору між двома підприємствами - контрагентами за період з 2014 по 2016 р.;

- умова про сплату орендної плати за користування сіялкою сформульована таким чином, що плата за користування майном здійснюється орендарем ТОВ «Астор і К» лише наприкінці пятого року оренди. Ця умова міститься не випадково, адже ТОВ «Астор і К» не має доказів перерахування орендної плати за період з 2014 по 2016 р.;

- договір оренди не містить посилання на документ, його реквізити, що підтверджує право власності ТОВ ВКФ «Спортсервіс і К» на сіялку SNT-2-290; з договору оренди та акту прийому-передачі слідує, що сіялка передавалась в оренду у розібраному та неробочому стані. В той же час ТОВ ВКФ «Спортсервіс і К» має відеоматеріали, якими чітко зафіксовано, що станом на 10.03.2014р. сівалка SNT-2-290 була задіяна товариством на посівних роботах, та знаходилась у справному стані.

Позивач наполягає на тому, що заступник директора ТОВ ВКФ «Спортсервіс і К» ОСОБА_3 згідно довіреності №10/04-1 від 10.04.2013р. не мав права укладати від імені товариства правочини, в тому числі і оспорюваний договір оренди, оскільки уповноважувався:

1) вчиняти дії, необхідні та доцільні для забезпечення правильного і ефективного здійснення діяльності та ведення справ Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Спортсервіс і К»;

2) представляти інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо- комерційної фірми «Спортсервіс і К» у будь-яких установах, підприємствах, організаціях України незалежно від їх форм власності чи підпорядкування (в тому числі і органах внутрішніх справ, податкових, судових органах, Виконавчому комітеті Каховської міської ради, нотаріату, органах державної влади та місцевого самоврядування, банківських та інших кредитних установах тощо) з метою захисту його інтересів, повязаних із нормальним, безперешкодним веденням справ і т.ін.;

3) вчиняти від імені Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо- комерційної фірми «Спортсервіс і К» дії, передбачені цією довіреністю, або які, на думку гр. ОСОБА_3, буде необхідно чи доцільно вчинити у звязку з веденням справ, або сприяти виконанню таких.

На думку позивача, вищевказані повноваження сформульовано абстрактно; не зазначено кола питань, з яких ОСОБА_3 міг представляти інтереси Товариства, що є підставою визнання недійсними правочинів, дій, які вчиняв ОСОБА_3 по даній довіреності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно із п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року N 11 Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними - правовідносини, пов'язані з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними, регулюються ЦК України, ГК України, Земельним кодексом України, Законами України "Про оренду землі", "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", "Про іпотеку", "Про страхування", "Про банки і банківську діяльність", "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", "Про запобігання корупції" та іншими актами законодавства. Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 10571 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 71 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо. Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, зокрема наявність спеціальних підстав визнання недійсною угоди.

На думку суду, позивачем не доведено відповідними доказами, що договір оренди №10/03/14 від 10.03.2014р. є підробкою, а також те, що останній вчинено за відсутності відповідного волевиявлення з боку ТОВ ВКФ «Спортсервіс і К» як власника майна. З огляду на Довіреність ОСОБА_3 №10/04-1 від 10.04.2013р., суд також не погоджується з думкою позивача щодо того, що ОСОБА_3 під час вчинення правочину не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до положень ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

В силу ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст..43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного рішення.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На підставі вищевикладених норм права, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

в и р і ш и в:

1.Відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Повне рішення складено 20.03.2017 р.

Суддя В.В.Литвинова