РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2017Справа №910/10561/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Макс-Торг 2011"

до Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про визнання права на розміщення легких збірно-розбірних конструкцій, визнання відсутнім права на демонтаж, вилучення, переміщення цих конструкцій, зобов'язання не чинити перешкоди у здійсненні господарської діяльності

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились

від відповідача: не з'явились

СУТЬ СПОРУ:

В квітні 2015 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Макс-Торг 2011" (позивач) до Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (відповідач-1), Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (відповідач-2) про:

- визнання права на розміщення легких збірно-розбірних конструкцій у кількості 141 шт., загальною площею 1250 кв.м. в підземному пішохідному переході за адресою: м. Київ, площа Майдан Незалежності, на підставі Інвестиційного договору № 049-13/і/117 укладеного 09 червня 2012 року;

- визнання відсутнім права вчиняти будь-які дії стосовно демонтажу, вилучення або у інший спосіб переміщення легких збірно-розбірних конструкцій встановлених у кількості 141 шт., загальною площею 1250 кв.м., в підземному пішохідному переході за адресою: м. Київ, площа Майдан Незалежності, на підставі Інвестиційного договору № 049-13/і/117 укладеного 09 червня 2012 року;

- зобов'язання не чинити перешкоди у здійснені господарської (підприємницької) діяльності шляхом використання легких збірно-розбірних конструкцій у кількості 141 шт., загальною площею 1250 кв.м., встановлених в підземному пішохідному переході за адресою: м. Київ, площа Майдан Незалежності, на підставі Інвестиційного договору № 049-13/і/117 укладеного 09 червня 2012 року.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідачі-1, 2 не визнають за позивачем права на розміщення в підземному пішохідному переході на площі Майдан Незалежності легких збірно-розбірних конструкцій на підставі інвестиційного договору № 049-13/І/117 від 09.06.2012 та вдалися до дій по демонтажу вказаних легких збірно-розбірних конструкцій, чим вчиняють перешкоди позивачу у здійсненні господарської (підприємницької) діяльності. Позивач також зазначає, що він, як інвестор, отримав право облаштувати об'єкт інвестування легкими збірно-розбірними конструкціями для комерційних цілей відповідно до умов чинного законодавства та інвестиційного договору № 049-13/І/117 від 09.06.2012, а також протягом дії цього договору користуватися легкими збірно-розбірними конструкціями для комерційних цілей, в тому числі надавати їх в користування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2015 року суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/10561/15. Розгляд справи призначено на 25.05.2015 року.

У судовому засіданні 25.05.2015 року, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 08.06.2015 року.

У судовому засіданні 08.06.2015року, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 24.06.2015року.

Судове засідання, призначене на 24.06.2015 року, не відбулося у зв'язку із перебуванням судді Цюкало Ю.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2015 року розгляд справи призначено на 27.07.2015 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.07.2015 року, відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, провадження по справі №910/10561/15 зупинено до вирішення пов'язаної з нею справи № 910/24847/14.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.02.2017 року поновлено провадження у справі та призначено розгляд справи на 06.03.2017 року.

Представники сторін в судове засідання 06.03.2017 року не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, правами передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористалися.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

У відповідності до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Разом з цим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Як зазначено в пункті 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 11 "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення", оцінюючи поведінку заявника, а також осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу, слід брати до уваги факти невиконання ними процесуальних обов'язків, наприклад, ненадання чи надання з порушенням строку, передбаченого ЦПК України, доказів у справі; неодноразові неявки в судове засідання без поважних причин, якщо це призвело до порушення розумного строку судового розгляду.

Оцінюючи характер процесу та його значення для заявника, слід враховувати важливість предмета розгляду та ступінь ризику для заявника, наприклад, якщо йдеться про справи, що потребують оперативного прийняття рішення; трудові справи; справи, що пов'язані зі станом здоров'я заявника; справи щодо опіки над дітьми тощо.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

24.05.2007 року Київська міська рада своїм рішенням № 528/1189 затвердила Положення про порядок проведення інвестиційних конкурсів для будівництва, реконструкції, реставрації тощо об'єктів житлового та нежитлового призначення, незавершеного будівництва, інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва (надалі - «Положення № 528/1189»)

В п. 1.1. Положення № 528/1189 вказано, що це положення визначає порядок підготовки, проведення інвестиційного конкурсу, укладення інвестиційних договорів на залучення інвесторів до фінансування будівництва, реконструкції, реставрації тощо об'єктів житлового та нежитлового призначення, у тому числі соціальної інфраструктури міста, об'єктів незавершеною будівництва, станцій метрополітену, підземних переходів, автошляхів, площ, та інших об'єктів на умовах проведення інвестиційного конкурсу.

Відповідно до п. 1.2. вказаного Положення, інвестиційний конкурс проводиться з метою створення сприятливих умов для провадження інвестиційної діяльності та забезпечення збалансованого економічного та соціального розвитку міста Києва та поповнення бюджету міста Києва.

За змістом п. 1.5. Положення № 528/1189 рішення про проведення конкурсу та про затвердження переможця конкурсу приймає виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) (відповідач-1) за поданням організатора конкурсу (відповідач 2) шляхом видання відповідного розпорядження.

31.10.2008 року Комунальне підприємство "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі Положення № 528/1189 прийняло розпорядження "Про проведення інвестиційних конкурсів із залучення інвесторів до облаштування пішохідних підземних переходів в м. Києві" № 1496 (надалі - розпорядження № 1496).

Згідно з п. 1 розпорядження № 1496, структурним підрозділам комунальної корпорації "Київавтодор" доручено надати Головному управлінню економіки та інвестицій пропозиції щодо формування переліку пішохідних підземних переходів, які потребують облаштування.

У відповідності до пунктів 3 та 4 розпорядження № 1496, постійно діючій комісії доручено провести конкурси із залученням інвесторів до облаштування пішохідних підземних переходів, передбачивши можливість здійснення підприємницької діяльності, а Головному управлінню комунальної власності м. Києва доручено зупинити розгляд всіх питань, пов'язаних з використанням пішохідних підземних переходів.

Розпорядженням відповідача-1 № 718, виданому відповідно до рішення Київської міської ради № 528/1189 та розпорядження № 1496, було затверджено переможця конкурсу по залученню інвестора до здійснення заходів з облаштування 47 пішохідних підземних переходів (Лот 2) згідно із додатком.

04.05.2012 року Виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) прийнято розпорядження № 718 "Про затвердження переможця конкурсу по залученню інвестора до здійснення заходів з облаштування 47 пішохідних підземних переходів (Лот 2)", яким відповідно до рішення Київської міської ради від 24.05.2014 р. № 528/1189 "Про затвердження Положення про порядок проведення інвестиційних конкурсів для будівництва, реконструкції, реставрації тощо об'єктів житлового та нежитлового призначення, незавершеного будівництва, інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва" та розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.10.2008 № 1496 "Про проведення інвестиційних конкурсів із залучення інвесторів до облаштування пішохідних підземних переходів в м. Києві" затверджено переможця конкурсу по залученню інвестора до здійснення заходів з облаштування 47 пішохідних підземних переходів (Лот 2) (протокол постійно діючої конкурсної комісії по залученню інвесторів до фінансування будівництва, реконструкції, реставрації тощо об'єктів житлового та нежитлового призначення, незавершеного будівництва, інженерно - транспортної інфраструктури міста Києва від 15.02.2012 № 14/2012/ згідно із додатком (надалі - "розпорядження № 718").

Так, 09 червня 2012 року між Головним управлінням економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), що виступає організатором інвестиційного конкурсу по залученню інвестора до здійснення заходів з облаштування пішохідних підземних переходів у Шевченківському та Дніпровському районах м. Києва (далі - організатор конкурсу), в особі начальника Головного управління економіки та інвестицій Качура Романа Павловича, який діє на підставі наказу від 05.04.2012 № 21, Комунальне підприємство "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району" м. Києва (далі - балансоутримувач- 1), Комунальне підприємство "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району" м. Києва (далі - балансоутримувач- 2), Комунальне підприємство по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст" комунальної корпорації "Київавтодор" (далі - балансоутримувач- 3) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Макс-Торг 2011", що виступає інвестором здійснення заходів з облаштування пішохідних переходів у Шевченківському та Дніпровському районах міста Києва (далі - інвестор), укладено інвестиційний договір № 049-13/і/117 на здійснення заходів з облаштування пішохідних підземних переходів у Шевченківському та Дніпровському районах міста Києва (Лот 2).

Об'єктом інвестування є пішохідні підземні переходи у Шевченківському та Дніпровському районах міста Києва, загальною площею 25 645,90 кв.м., визначені в Додатках №№ 1-3 до Інвестиційного договору № 049-13/і/117 від 09.06.2012 (п. 1.1. договору).

Пунктом 1.2. договору (з урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 16.04.2013) визначено облаштування об'єкту інвестування (інвестиційний проект): проведення робіт по поліпшенню технічного стану підземних пішохідних переходів, здійснення експлуатаційного утримання підземних пішохідних переходів, їх елементів та інженерних мереж у належному стані, здійснення заходів, передбачених у переліку регламентних робіт, наведених у додатку № 5 до цього договору, а також виконання інших необхідних робіт, які пов'язані з належною експлуатацією підземного пішохідного переходу та забезпеченням умов для безпечного руху пішоходів, що виявлені під час складання актів обстеження об'єкту інвестування або на протязі дії даного договору.

Згідно п. 2.1. договору, за цим договором відповідно до умов інвестиційного конкурсу та поданої конкурсної пропозиції інвестор зобов'язується здійснити заходи з облаштування об'єкту інвестування, визначені у п.1.2. даного договору, та отримує право встановити і протягом дії цього договору користуватись легкими збірно-розбірними конструкціями, встановленими у відповідному пішохідному підземному переході відповідно до вимог чинного законодавства України, для своїх комерційних цілей, в тому числі вільно розпоряджатися такими конструкціями та надавати їх в користування третім особам на свій власний розсуд.

Загальна орієнтовна вартість здійснення заходів з облаштування об'єкту інвестування (розмір інвестицій), протягом терміну дії договору становить 20 150,00 грн. (п.2.2 договору).

За змістом п. 11.1. договору термін його дії становить 5 років, тобто до 09.06.2017 року.

Згідно п. 19 додатку № 1 до інвестиційного договору № 049-13/і/117 від 09.06.2012, підземний пішохідний перехід на площі Майдан Незалежності (площа 5181,90 кв.м.) віднесено до переліку об'єктів, де позивач отримав право на встановлення та використання протягом дії інвестиційного договору (п'ять років) легкі збірно-розбірні конструкції.

За твердженням позивача, відповідно до положень закріплених в підпунктах 5.2.1. та 5.2.2. інвестиційного договору № 049-13/і/117 від 09.06.2012 року він, як інвестор, отримав право облаштувати об'єкт інвестування легкими збірно-розбірними конструкціями для комерційних цілей відповідно до умов чинного законодавства та цього договору, а також протягом дії цього договору користуватися легкими збірно-розбірними конструкціями для комерційних цілей, в тому числі надавати їх в користування, за умов, якщо це не заважає пасажиропотоку в підземному пішохідному переході.

Тобто, на підставі інвестиційного договору № 049-13/і/117 від 09.06.2012 позивачем в підземному пішохідному переході на пл. Майдан Незалежності були встановлені легкі збірно-розбірні конструкції у кількості 141 штука, загальною площею 1250 кв.м.

Позивач зазначає, що 15.04.2015 року представником Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - Біланем В.Р. позивачу було винесено приписи №№ 1505732, 1505733, 1505734, 1505735, 1505736, 1505737, 1505738, 1505739, 1505740 (копії містяться в матеріалах справи).

Також, 15.04.2015 року провідним інспектором Кучеренко С.О. були винесені приписи №№ 1505275, 1505276, 1505277, 1505278, 1505279, 1505280, 1505281, 1505282, 1505283, 1505284, 1505285, 1505286, які оформлено на бланках Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (копії містяться в матеріалах справи).

Як вказує позивач, у відповідності за зазначених вище приписів Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), позивачу вказано демонтувати протягом трьох днів споруди, що знаходяться в підземному пішохідному переході на площі Майдан Незалежності, тоді як із наведених приписів взагалі не вбачається, з яких правових підстав вони були винесені та які саме вимоги та/або положення норм чинного законодавства України було порушено позивачем при розміщенні легких збірно-розбірних конструкцій.

При цьому, формальне посилання ж на пункти 13.1.1., 20.2.11 Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 № 1051/1051, є безпідставним та необгрунтованим, оскільки ними не визначено конкретних вимог до встановлення легких збірно-розбірних конструкцій, які були порушені позивачем. Також, із зазначених вище приписів не вбачається, які саме встановлені позивачем легкі збірно-розбірні конструкції були розміщені з порушенням та які підлягають демонтуванню.

Як стверджує позивач, фактично відповідачем-1 та відповідачем-2 дано вказівку демонтувати усі легкі збірно-розбірні конструкції, які були встановлені позивачем в підземному пішохідному переході на площі Майдан Незалежності на підставі інвестиційного договору № 049-13/і/117 від 09.06.2012 року, а не тільки ті, що можливо були встановлені із порушенням та 21.04.2015 року о шостій годині ранку відповідачі-1, 2 розпочали їх демонтаж.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачі-1, 2 не визнають за позивачем права на розміщення в підземному пішохідному переході на площі Майдан Незалежності легких збірно-розбірних конструкцій на підставі інвестиційного договору № 049-13/І/117 від 09.06.2012 та вдалися до дій по демонтажу вказаних легких збірно-розбірних конструкцій, чим вчиняють перешкоди позивачу у здійсненні господарської (підприємницької) діяльності. Позивач також зазначає, що він, як інвестор, отримав право облаштувати об'єкт інвестування легкими збірно-розбірними конструкціями для комерційних цілей відповідно до умов чинного законодавства та інвестиційного договору № 049-13/І/117 від 09.06.2012, а також протягом дії цього договору користуватися легкими збірно-розбірними конструкціями для комерційних цілей, в тому числі надавати їх в користування, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Звертаючись до суду, позивач самостійно обирає спосіб захисту, передбачений ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Норми ст. 16 Цивільного кодексу України кореспондуються з положеннями ст. 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності права; визнання недійсними господарських угод; відновлення становища; припинення дій; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних і оперативно-господарських санкцій; установлення, зміни та припинення господарських правовідносин.

Згідно ст. 1 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути: кошти, цільові банківські вклади, паї, акції та інші цінні папери (крім векселів); рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні цінності); майнові права інтелектуальної власності; сукупність технічних, технологічних, комерційних та інших знань, оформлених у вигляді технічної документації, навиків та виробничого досвіду, необхідних для організації того чи іншого виду виробництва, але не запатентованих ("ноу-хау"); права користування землею, водою, ресурсами, будинками, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права; інші цінності.

Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, у листопаді 2014 року заступник прокурора міста Києва звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради, Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу КМР (Київської міської державної адміністрації; далі - КМДА) до виконавчого органу КМР (КМДА), Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу КМР (КМДА), комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів і споруд на них Шевченківського району м. Києва», комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів і споруд на них Дніпровського району м. Києва», комунального підприємства по ремонту та утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст» комунальної корпорації «Київавтодор», товариства з обмеженою відповідальністю «Макс-Торг 2011» про визнання недійсним розпорядження КМДА від 04 травня 2012 року № 718 «Про затвердження переможця конкурсу по залученню інвестора до здійснення заходів з облаштування 47 пішохідних підземних переходів (Лот 2)», про визнання недійсним інвестиційного договору № 049-13/і/117, укладеного 09 червня 2012 року між Головним управлінням економіки та інвестицій виконавчого органу КМР (КМДА), КП «ШЕУ Шевченківського району м. Києва», КП «ШЕУ Дніпровського району м. Києва», КП «Київавтошляхміст», ТОВ «Макс-Торг 2011».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.01.2015 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2015 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.07.2015 року касаційну скаргу Заступника прокурора міста Києва задоволено частково, рішення Господарського суду м. Києва від 27.01.2015 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2015 року у справі №910/24847/14 скасовано, а справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.07.2015 року, відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, провадження по справі №910/10561/15 зупинено до вирішення пов'язаної з нею справи № 910/24847/14.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.03.2016 року касаційну скаргу заступника прокурора міста Києва залишено без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 14 вересня 2015 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12 січня 2016 року у справі № 910/24847/14 - без змін.

Постановою Верховного Суду України від 21.12.2016 року постанову Вищого господарського суду України від 02 березня 2016 року, постанову Київського апеляційного господарського суду від 12 січня 2016 року та рішення Господарського суду міста Києва від 14 вересня 2015 року у справі № 910/24847/14 скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено; визнано недійсним розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 04 травня 2012 року № 718 «Про затвердження переможця конкурсу по залученню інвестора до здійснення заходів з облаштування 47 пішохідних підземних переходів (Лот 2)»; визнано недійсним інвестиційний договір від 09 червня 2012 року № 049-13/і/117, укладений між Головним управлінням економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), комунальним підприємством «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів і споруд на них Шевченківського району м. Києва», комунальним підприємством «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів і споруд на них Дніпровського району м. Києва», комунальним підприємством по ремонту та утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст» комунальної корпорації «Київавтодор», товариством з обмеженою відповідальністю «Макс-Торг 2011»; зобов'язання сторін за договором від 09 червня 2012 року № 049-13/і/117 припинено на майбутнє; стягнуто з відповідачів по 527 грн. 80 коп. на користь Генеральної прокуратури України витрат зі сплати судового збору за подання заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; по 487 грн. 20 коп. на користь Прокуратури м. Києва витрат зі сплати судового збору за подання касаційної скарги про перегляд судових рішень Вищим господарським судом України.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Аналогічну позицію щодо преюдиціальної дії рішень суду наведено у п.2.6 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Преюдиціальність - це обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Наведеної позиції також дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 30.01.2013р. по справі №5020-660/2012 та від 06.03.2014р. по справі №910/11595/13.

Отже, постанова Верховного Суду України від 21.12.2016 року у справі № 910/24847/14 має преюдиціальне значення, а встановлений в ньому факт недійсності розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 04 травня 2012 року № 718 «Про затвердження переможця конкурсу по залученню інвестора до здійснення заходів з облаштування 47 пішохідних підземних переходів (Лот 2)» та інвестиційного договору від 09 червня 2012 року № 049-13/і/117, якими позивач у даній справі обґрунтовує позовні вимоги, повторного доведення не потребує.

За умовами ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З огляду на вищевикладене, дослідивши матеріали справи в цілому, суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість заявлених позовних вимог, у зв'язку з чим, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Копію рішення надіслати сторонам у справі № 910/10561/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 10.03.2017 року.

Суддя Ю.В.Цюкало