ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.03.2017 Справа № 904/10925/16
За позовом Публічне акціонерне товариство "УКРСОЦБАНК", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА ОІЛ УКРАЇНА", м. Дніпро

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Деміс Канц", м. Кривий Ріг

про стягнення заборгованості

Головуючий колегії ОСОБА_1

Суддя Рудовська І.А.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 - представник за дов. № б/н від 26.04.2016

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "УКРСОЦБАНК" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА ОІЛ УКРАЇНА" про стягнення 10300000 грн - заборгованості за кредитом, 2224405, 56 грн - заборгованості за процентами, 1383316, 67 грн - пені за несвоєчасне повернення кредиту, 153225, 67 грн - пені за несвоєчасне повернення процентів, 374084, 77 грн - інфляційних втрат за кредитом, 37531, 07 грн - інфляційних втрат за відсотками.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення позичальником умов договору про надання відновлювальної кредитної лінії від 19.03.2013 № 085/12/13-004 щодо своєчасного та повного повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом та на договір поруки № 085/15/15-004 від 26.01.2015, відповідно до якого відповідач несе солідарну відповідальність перед позивачем за невиконання позичальником умов кредитного договору.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.11.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 19.12.2016.

19.12.2016 від представника позивача надійшло клопотання про продовження строку розгляду справи на п'ятнадцять днів.

Ухвалою суду від 19.12.2016 продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів, її розгляд відкладено на 30.01.2017 та залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Деміс Канц" у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою суду від 30.01.2017 розгляд справи відкладено на 06.02.2017.

06.02.2017 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника за наявними у матеріалах справи доказами.

06.02.2017 від відповідача надійшло клопотання, в якому він просить суд призначити у справі судову економічну експертизу на вирішення якої поставити наступні питання:

1. Чи відповідає наявний у матеріалах справи № 904/10925/16 розрахунок вимог ПАТ «Укрсоцбанк» у зв'язку з неповерненням ТОВ «Деміс Канц» заборгованості за договром кредиту № 085/13-004 від 19.03.2013 умовам укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» і ТОВ «Деміс Канц» договору про надання відновлювальної кредитної лінії №085/12/13-004 від 19.03.20013 (з урахуванням внесених до нього змін та доповнень)?

2. Визначити суму заборгованості ТОВ «Деміс Канц» перед ПАТ «Укрсоцбанк» за укладеним між ними договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 085/12/13-004 від 19.03.20013 (з урахуванням внесених до нього змін та доповнень) за основним зобов'язанням (тіло кредиту) станом на 24.11.2016.

3. Визначити суму заборгованості ТОВ «Деміс Канц» перед ПАТ «Укрсоцбанк» за укладеним між ними договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 085/12/13-004 від 19.03.20013 (з урахуванням внесених до нього змін та доповнень) за процентами за користування кредитом станом на 24.11.2016.

4. Визначити суму пені за прострочення позичальником ТОВ «Деміс Канц» сплати кредиту та процентів за користування кредитом ТОВ «Деміс Канц» перед ПАТ «Укрсоцбанк» за укладеним між ними договором про надання відновлювальної кредитної лінії №085/12/13-004 від 19.03.20013. (з урахуванням внесених до нього змін та доповнень) станом на 24.11.2016.

5. Визначити суму інфляційних витрат за прострочення позичальником ТОВ «Деміс Канц» сплати кредиту та процентів за користування кредитом ТОВ «Деміс Канц» перед ПАТ «Укрсоцбанк» за укладеним між ними договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 085/12/13-004 від 19.03.20013 (з урахуванням внесених до нього змін та доповнень) станом на 24.11.2016.

Ухвалою суду від 06.02.2017 у справі № 904/10925/16 призначено колегіальний розгляд справи.

Розпорядженням керівника апарату суду № 78 від 07.02.2017 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 904/10925/16 для визначення складу колегії.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 07.02.2017, колегіальний розгляд справи № 904/10925/16 призначено у складі: головуючий колегії - ОСОБА_1, суддя Рудовська І.А., суддя Фещенко Ю.В.

Ухвалою суду від 07.02.2017 справу № 904/10925/16 прийнято до розгляду колегіально у складі трьох суддів: головуючий колегії ОСОБА_1, суддя Рудовська І.А., суддя Фещенко Ю.В. та призначено її розгляд в засіданні на 28.02.2017.

Ухвалою суду від 28.02.2017 розгляд справи відкладено на 20.03.2017.

Відповідач явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив, відзив на позовну заяву та інші витребуванні судом документи не надав, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце судового засідання було повідомлений належним чином, оскільки ухвалу суду було вручено адресату за довіреністю 07.03.2017, згідно інформації з офіційного сайту УДППЗ "Укрпошта" www.ukrposhta.ua - "Відстеження пересилань поштових відправлень" (арк. с. 92-93 том 1).

Третя особа у судове засідання не з'явилась, витребувані ухвалою суду документи не надала. Про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, оскільки поштовий конверт (арк. с. 88 том 1) з ухвалою суду, який направлявся на адресу третьої особи, повернувся з поштовою відміткою: «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 20.03.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

19.03.2013 між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" (далі - позивач, кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Деміс Канц" (далі - третя особа, позичальник) було підписано договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 085/12/13-004 (далі - кредитний договір).

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, кредитор зобов'язується надати позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання (далі - кредит).

Надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами (далі - транш), в межах максимального ліміту заборгованості 11000000 грн, з наступним графіком змін максимального ліміту, який викладено у пунктах 1.1.1.1 - 1.1.13 кредитного договору, з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 31.03.2014 на умовах визначених цим договором (п. 1.1.1 кредитного договору).

В подальшому, в додаткових угодах № 4 від 31.01.2014, № 7 від 26.01.2015 та № 8 від 27.04.2015 (арк. с. 21, 24-25 том 1) сторонами вносились зміни у п. 1.1.1 кредитного договору, щодо кінцевого строку повернення кредиту та графіку змін максимального ліміту заборгованості.

Остання редакція п. 1.1.1 кредитного договору викладена сторонами у додатковій угоді № 8 від 27.01.2015:

Надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами, в межах максимального ліміту заборгованості 11000000 грн з наступним графіком змін максимального ліміту заборгованості:

1.1.1.1 з 15.04.2015 по 30.04.2015 максимальний ліміт заборгованості становить 11000000 грн;

1.1.1.2 з 01.05.2015 по 31.05.2015 максимальний ліміт заборгованості становить 10950000 грн;

1.1.1.3 з 01.06.2015 по 30.06.2015 максимальний ліміт заборгованості становить 10900000 грн;

1.1.1.4 з 01.07.2015 по 31.07.2015 максимальний ліміт заборгованості становить 10850000 грн;

1.1.1.5 з 01.08.2015 по 31.08.2015 максимальний ліміт заборгованості становить 10800000 грн;

1.1.1.6 з 01.09.2015 по 30.09.2015 максимальний ліміт заборгованості становить 10750000 грн;

1.1.1.7 з 01.10.2015 по 31.10.2015 максимальний ліміт заборгованості становить 10700000 грн;

1.1.1.8 з 01.11.2015 по 30.11.2015 максимальний ліміт заборгованості становить 10500000 грн;

1.1.1.9 з 01.12.2015 по 31.12.2015 максимальний ліміт заборгованості становить 10300000 грн;

1.1.1.10 з 01.01.2016 по 31.01.2016 максимальний ліміт заборгованості становить 10100000 грн;

1.1.1.11 з 01.02.2016 по 29.02.2016 максимальний ліміт заборгованості становить 6733333, 33 грн;

1.1.1.12 з 01.03.2016 по 31.03.2016 максимальний ліміт заборгованості становить 3366666, 67 грн;

та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 15.04.2016 на умовах визначених цим договором (арк. с. 25 том 1).

Згідно з п. 1.1.3 кредитного договору, позичальник зобов'язується сплачувати кредитору проценти у порядку, визначеному цим договором.

Пунктом 1.1.3.1 кредитного договору встановлено, що процентна ставка за цим договором встановлена у розмірі 28 % річних. Тип ставки - фіксована.

Сторони дійшли згоди, що на строк 3 місяці по 27.06.2013 року (включно) буде діяти процентна ставка в розмірі 22 % річних. Тип ставки - фіксована (п. 1.1.3.2 кредитного договору).

Додатковими угодами № 1 від 27.06.2013, № 2 від 27.09.2013№ 3 від 25.12.2013, № 4 від 31.01.2014, № 5 від 27.07.2014, № 6 від 27.10.2014, № 7 від 26.01.2015, № 8 від 27.04.2015, № 9 від 1007.2015 та № 10 від 14.10.2015 сторонами вносились зміни до пункту 1.1.3.2 кредитного договору (арк. с. 18-27 том 1).

Пунктом 1.3 кредитного договору в редакції додаткової угоди № 7 від 26.01.2015, передбачено, що в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги кредитор, зокрема, укладає з фінансовим поручителем ТОВ "ОСОБА_3 Україна" договір поруки (арк. с. 24 том 1).

Пунктом 2.1 кредитного договору встановлено, що видача траншів кредиту на цілі, визначені п. 1.2 цього договору, проводиться шляхом перерахування кредитором відповідної суми кредитних коштів в межах максимального ліміту заборгованості, що діє на дату видачі, з відповідних внутрішньобанківських позичкових рахунків на поточний рахунок позичальника № 2889 в гривні відкритий в ПАТ "Укрсоцбанк", код банку 300023, на підставі письмового звернення позичальника оформленого згідно з додатком № 2 до цього договору, який є невід'ємною частиною цього договору. Надання траншів кредитів здійснюється кредитором з оформленням меморіальних ордерів.

Відповідно до п. 2.5 кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту кожного робочого дня на фактичний залишок заборгованості за кредитом на кінець дня, нарахування процентів за користування кредитом за вихідіні та неробочі дні поточного місяця здійснюється в останній робочий день перед такими вихідними та неробочими днями. Якщо вихідні та неробочі дні починаються в поточному місяці та закінчуються в наступному місяці, то нарахування у вихідні та неробочі дні поточного місяця здійснюються в останній робочий день поточного місця здійснюється в останній робочий день поточного місяця, а нарахування за вихідні та неробочі дні наступного місяця здійснюється в перший робочий день наступного місяця.

Згідно з п. 2.6 кредитного договору, сплата процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно в період, що починається з останнього календарного дня поточного місяця по п'ятий календарний день наступного місяця (включно). Сплаті в зазначений період підлягають проценти, що нараховані за період з останнього календарного дня попереднього місяця по передостанній календарний день поточного місяця.

На виконання умов кредитного договору, позивач надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 11000000 грн, що підтверджується меморіальними ордерами, копії яких містяться у матеріалах справи (арк. с. 28-34).

26.01.2015 між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" (далі - банк), Товариством з обмеженою відповідальністю "Деміс Канц" (далі - позичальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 Україна" (далі - відповідач, поручитель) було укладено договір поруки № 085/15/15-004 (далі - договір поруки, арк. с. 39-41 том 1).

Пунктом 1.1 договору поруки встановлено, що у зв'язку із укладанням між банком та позичальником договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 085/12/13-004 від 19.03.2013 (зі змінами та доповненнями, які можуть вноситись до нього, і разом з усіма додатками до нього), поручитель поручається перед банком за виконання позичальником в повному обсязі усіх існуючих та майбутніх грошових зобов'язань позичальника за кредитним договором, у тому числі, але не виключно і щодо сплати усіх процентів, комісій, неустойки, регресних та інших сум, що належать до сплати позичальником у відповідності з кредитним договором.

Поручитель ознайомлений з умовами кредитного договору, відповідно до якого позичальник зобов'язаний, зокрема, повернути кредитні кошти в сумі 11000000 грн на пізніше 15 квітня 2016 року, сплатити проценти за процентною ставкою в розмірі 23% річних для кредитних коштів, отриманих у гривні, а також сплатити комісії, неустойки, регресні та будь-які інші суми відповідно до умов кредитного договору. Підписанням цього договору поручитель безвідклично надає згоду на майбутню зміну будь-яких умов кредитного договору (в тому числі щодо змін, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя), новацію зобов'язань за кредитним договором у інші зобов'язання, будь-яку зміну боржника за кредитним договором (в т.ч. в результаті спадкування чи правонаступництва), без додаткового повідомлення поручителя та укладання окремої угоди до цього договору (п. 1.2 договору поруки, в редакції договору про внесення змін № 1 до договору поруки № 085/15/15-004 від 26.01.2015, арк. с. 42 том 1).

У пункті 1.3 договору поруки сторони погодили, що відповідно до умов цього договору, поручитель, як солідарний боржник, зобов'язується сплатити банку всі суми, належні до сплати позичальником за кредитним договором, в разі порушення позичальником зобов'язання щодо сплати відповідної суми коштів за кредитним договором, протягом 2 робочих днів з дати надіслання банком відповідної письмової вимоги без будь-яких заперечень, перевірок або запитів щодо обґрунтованості вимоги, без будь-яких взаємозаліків, вирахувань або утримань. Такі платежі повинні бути сплачені поручителем на рахунки банку, вказані у вимозі.

Відповідно до п. 2.2 договору поруки, в редакції договору про внесення змін № 1 до договору поруки № 085/15/15-004 від 26.01.2015, поручитель зобов'язаний солідарно відповідати перед банком за виконання позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором.

Цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє протягом 10 років (п. 3.8 договору поруки).

ТОВ "Деміс Канц" свої зобов'язання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, у встановленому цим договором порядку, не виконало, у зв'язку з чим у нього станом на 02.11.2016 утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 10300000 грн. - неповернутих кредитних коштів та 2224405, 56 грн. - несплачених процентів за користування кредитними коштами.

21.04.2016 позивач звернувся до ТОВ "Деміс Канц" з вимогою про усунення порушення зобов'язання (арк. с. 43-45). Однак, ТОВ "Деміс Канц" залишив дану вимогу без відповіді.

У зв'язку з невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, позивач звернувся із позовом до поручителя щодо стягнення 10300000 грн. - неповернутих позичальником кредитних коштів та 2224405, 56 грн. - несплачених ним процентів за користування кредитними коштами.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором (стаття 525 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно з ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 1 ст. 543 ЦК України встановлено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

З огляду на приписи умов кредитного договору та додаткових угод до нього, строк повернення кредиту у сумі 10300000 грн та сплати процентіва за користування кредитом у сумі 2224405, 56 грн є таким, що настав.

Доказів сплати зазначених грошових коштів відповідач суду не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, не спростував.

За викладеного, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом у сумі 10300000 грн та процентів за користування кредитом у сумі 2224405, 56 грн.

У зв'язку з несвоєчасним виконання позичальником своїх зобов'язань щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, позивач нарахував відповідачу пеню у загальній сумі 1536542, 34 грн, а саме пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 1383316, 67 грн за період з 03.11.2015 по 07.07.2016 та пеню за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами у сумі 153225, 67 грн за період з 06.01.2016 по 07.07.2016.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 4.2 кредитного договору встановлено, що у разі прострочення позичальником строків сплати процентів та комісій, визначених цим договором та тарифами, а також прострочення строків повернення траншів кредиту, визначених пп. 1.1.1, 2.4, 2.14.3, 2.15.3, 3.2.5, 4.5, 5.4 цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в національній валюті України в розмірі 1 проценту від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період невиконання зобов'язань за цим договором.

Відповідно до п. 4.4 кредитного договору, нарахування пені, передбаченої п. 4.2 цього договору, та штрафів, зазначених в п. 4.3.1-4.3.6 цього договору, припиняється через один рік від дня, воли відбулось порушення позичальником відповідного обов'язку.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши правильність нарахування пені, задовольняє дану вимогу частково. Саме пеню за несвоєчасне повернення кредитних коштів у сумі 1360640, 83 грн та пеню за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом у розмірі 150760, 66 грн, разом 1511401, 49 грн, оскільки позивачем при здійсненні розрахунку було застосовано у формулі нарахування пені невірну кількість днів у році, а саме здійснено нарахування пені із розрахунку 360 днів у році, тоді як 2015 рік мав 365 днів, а 2016 - 366 днів.

За порушення позичальником строків повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у загальній сумі 411615, 84 грн, з яких інфляційні втрати за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 374084, 77 грн за період листопад 2015 - червень 2016 та інфляційні втрати за прострочення сплати процентів за користування кредитом у сумі 37531, 07 грн за період січень-червень 2016.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України і за своєю правовою природою вони є самостійними способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань.

У пункті 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 зазначено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши правильність нарахування інфляційних втрат, задовольняє дану вимогу частково, а саме інфляційні втрати за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 339661, 87 грн та інфляційні втрати за прострочення сплати процентів за повернення кредиту у сумі 33864, 30 грн, разом 373526, 17 грн, оскільки позивачем при здійсненні нарахування інфляційних втрат не було враховано місяці, в яких мала місце дефляція.

Щодо клопотання відповідача про призначення у даній справі економічної судової експертизи, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" від 23.03.2012 № 14 передбачено, що відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Зі змісту клопотання відповідача про призначення у справі судової економічної експертизи вбачається, що відповідач просить суд поставити на розгляд питання щодо визначення розміру заборгованості перед позивачем згідно кредитного договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано до суду докази надання позичальнику кредитних коштів (арк. с. 28-34 том 1), докази їх часткового повернення (арк. с. 94- 250 том 1, арк. с. 1-250 том 2, арк. с. 1-205 том 3, арк. с. 1-80 том 4), а також надано розрахунки процентів за користування кредитними коштами, пені та інфляційних втрат (арк. с. 35-38 том 1).

У пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "" від № 14 зазначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Таким чином, господарський суд вважає, що призначення судової експертизи є недоцільним у розгляді даної справи, оскільки предмет спору не потребує спеціальних знань для встановлення фактичних обставин, а перевірка нарахованих процентів за користування кредитом, пені та інфляційних втрат є можливою для суду за наявними у матеріалах справи доказами.

Отже, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про призначення у справі судових експертиз.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України, стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 205796, 93 грн.

Керуючись ст.ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 Україна" (49044, м. Дніпро, вул. Південна, буд. 2Б; ідентифікаційний код 39401790) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29; ідентифікаційний код 00039019) кредитні кошти у сумі 10300000 грн, проценти за користування кредитом у розмірі 2224405, 56 грн, пеню у розмірі 1511401, 49 грн, інфляційні втрати у сумі 373526, 17 грн та 205796, 93 грн витрат зі сплати судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням за законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 22.03.2017

Головуючий колегії ОСОБА_1

Суддя І.А. Рудовська

Суддя Ю.В. Фещенко