ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2017 р.Справа № 916/3496/16

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Курко Д.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: Данилов К.О. за довіреністю №49 від 29.12.2016р.

Від відповідача: не з'явився;

Від третьої особи: ОСОБА_3 за довіреністю №17.2-11/1 від 16.01.2017р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Головного управління статистики по Одеській області, про стягнення 8 466,80 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області (далі по тексту - РВ ФДМ України по Одеській області) звернулося до господарського суду із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі по тексту - ОСОБА_4) про стягнення заборгованості у загальному розмірі 8 466,80 грн., яка складається із заборгованості з орендної плати у розмірі 4 073,27 грн. та пені у розмірі 4 393,53 грн. Позовні вимоги обґрунтовані порушення відповідачем зобов'язань взятих на себе за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 01.03.2011р. у вигляді не своєчасного та неповного внесення орендних платежів, передбачених умовами договору.

Ухвалою від 21.12.2016р. господарським судом у порядку ст. 27 ГПК України було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, Головне управління статистики по Одеській області.

Представник відповідача в судове засідання по даній справі не з'явився та про причини неявки суд не повідомив. При цьому, господарським судом поштові відправленнями надсилались за адресою місця проживання ОСОБА_4: АДРЕСА_1, згідно з відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Крім того, поштові повідомлення надсилались судом на адресу: АДРЕСА_2, яка була вказана відповідачем при підписанні договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 01.03.2011р. З огляду на викладене, відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. за №18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (з наступними змінами та доповненнями) відповідач вважається такими, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду даної справи господарським судом.

Оскільки ОСОБА_4 не було надано суду відзиву на позов, справа розглядається за наявними в ній матеріалами згідно зі ст. 75 ГПК України.

17.01.2017р. від Головного управління статистики по Одеській області до господарського суду надійшли пояснення на позовну заяву РВ ФДМ України по Одеській області, у відповідності до яких позовні вимоги останнім підтримуються в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

01.03.2011р. між РВ ФДМ України по Одеській області (Орендодавець) та ОСОБА_4 (Орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, у відповідності до п. п. 1.1, 1.2 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: нежитлові вбудовані приміщення на 1-му поверсі 4-х поверхового будинку Управління статистики в Ізмаїльському районі, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, та перебувають на балансі Головного управління статистики по Одеській області (Балансоутримувач), вартість яких визначена зі звітом про незалежну оцінку, що була проведена ПП „НЕО Статус" станом на 08.11.2010р. і становить 278 895,00 грн., з метою розміщення майстерні з ремонту одягу (розміщення суб'єктів господарювання, що здійснюють побутове обслуговування населення).

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до статті 761 цього Кодексу право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Положеннями ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 2 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" від 10 квітня 1992 року за N 2269-XII (з наступними змінами і доповненнями) передбачено, що цей закон регулює: організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності. Орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з п. п. 2.1, 2.4 договору оренди від 01.03.2011р. орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання акта приймання-передавання майна. Обов'язок щодо складання акта приймання-передавання покладається на Орендодавця.

В силу положень ст.ст. 765, 766 ЦК України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму. Якщо наймодавець не передає наймачеві майно, наймач має право за своїм вибором: вимагати від наймодавця передання майна і відшкодування збитків, завданих затримкою; відмовитися від договору найму і вимагати відшкодування завданих йому збитків.

01.03.2011р. між сторонами по справі за участю Головного управління статистики по Одеській області було підписано акт приймання-передавання майна, у відповідності до якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування державне нерухоме майно.

Відповідно до п. п. 3.1, 3.3 договору оренди від 01.03.2011р. орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995р. №786 (зі змінами) та п. 19 Порядку проведення конкурсу на право оренди державного майна, який затверджено наказом Фонду державного майна України від 16.05.2007р. №768, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.06.2007р. за №604/138712 і становить без ПДВ за пропозицією Орендаря як єдиного заявника - 1 180,00 грн. Орендна плата за перший місяць оренди - лютий 2011р. визначається шляхом коригування орендної плати, яка визначена у абзаці 1 цього пункту на індекси інфляції за січень 2011р. включно. Орендна плата на кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Положеннями п. 3.5 договору оренди від 01.03.2011р. передбачено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 50% до 50% щомісяця не пізніше 12 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж. Одночасно копія платіжного доручення на перерахування орендної плати до державного бюджету у розмірі 50% надсилається Орендарем Орендодавцеві.

Розділом 5 договору оренди від 01.03.2011р. сторонами договору було визначено обов'язки Орендаря. Так, п. 5.3 договору встановлено, що Орендар зобов'язаний своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Згідно з п. п. 10.1, 10.6 договору оренди від 01.03.2011р. договір укладено строком на два роки одинадцять місяців з моменту підписання договору оренди. Чинність цього договору припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено; загибелі орендованого майна; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду; у разі смерті Орендаря; банкрутства Орендаря; в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України. Після закінчення терміну дії договору на підставі акту приймання прийому-передачі (повернення) майна від 31.01.2014р. орендоване майно було повернуто Балансоутримувачу.

09.06.2016р. позивач звернувся до ОСОБА_4 із претензією №18-05-02993 про стягнення заборгованості у розмірі 4 073,27 грн., яка виникла у останньої внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов'язань за договором оренди від 01.03.2011р., яка залишилась відповідачем без відповіді та задоволення, у зв'язку з чим РВ ФДМ України по Одеській області з метою захисту порушеного права звернулось до господарського суду з даною позовною заявою.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених в межах даної справи вимог, господарський суд виходить з наступного.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Залежно від специфіки виробничої діяльності орендаря орендна плата за згодою сторін може встановлюватися в натуральній або грошово-натуральній формі. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Приписами ч. 1 ст. 19 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Статтею 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Проте, як свідчать матеріали справи, в порушення прийнятих на себе зобов'язань ОСОБА_4 вносила орендну плату не у повному обсязі протягом періоду з 12.08.2013р. по 31.01.2014р., у зв'язку з чим, за відповідачем рахується прострочена заборгованість з орендної плати у розмірі 4 073,27 грн., яка станом на момент вирішення даного спору погашена не була.

З огляду на вищевикладене, господарський суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених РВ ФДМ України по Одеській області позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати в сумі 4 073,27 грн., яка виникла за період з 12.08.2013р. по 31.01.2014р.

Відповідно до п. 3.6 договору оренди від 01.03.2011р. орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі підлягає індексації і стягується у визначеному п. 3.5 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

З посиланням на умови договору оренди від 01.03.2011р. позивачем було нараховано ОСОБА_4 пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за порушення строків сплати орендних платежів за період з 12.04.2011р. по 06.12.2016р. у розмірі 4 393,53 грн. При цьому, позивач зазначає, що сторонами було обумовлено нарахування пені за весь період прострочення, тобто було збільшено період, протягом якого з відповідача підлягає стягненню пеня.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов'язання.

Так, згідно ч. ч. 1 - 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

При цьому, відповідно до преамбули 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. №543/96-ВР (із змінами та доповненнями) вказаний закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При здійсненні нарахування пені слід мати на увазі приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, згідно з якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Приписами п. 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17 грудня 2013 року N 14 (з наступними змінами і доповненнями) встановлено наступне. Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Підсумовуючи вищевикладене господарський суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення із відповідача на користь позивача пені за період з 12.04.2011р. по 25.10.2011р., відповідно до положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України у розмірі 34,25 грн.

При цьому, господарський суд відхиляє доводи позивача в частині посилань на погодження між сторонами по справі іншого, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України строку, протягом якого здійснюється нарахування пені, оскільки такі положення не були обумовлені договором оренди від 01.03.2011р.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Разом з тим, ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку щодо необхідності часткового задоволення заявлених Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області позовних вимог шляхом присудження до стягнення із фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 заборгованості у загальному розмірі 4 107,52 грн., яка складається із суми основного боргу в розмірі 4 073, 27 грн. та пені у розмірі 34,25 грн. відповідно до ст.ст. 11, 509, 525, 526, 546, 548, 549, 611, 615, 617, 625, 629, 759, 762, 765, 766, Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 231, 232, 286 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 2, 19 Закону України „Про оренду державного та комунального майна". ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань". В іншій частині позову необхідно відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору судом покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог згідно зі ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 /АДРЕСА_2; АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1/ до державного бюджету України /отримувач УК в Ізмаїльському районі, м. Ізмаїл, 22080200, р/р 0014, МФО 828011, , банк отримувача ГУ ДКСУ в Одеській області/ через Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області /65012, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, буд. 15, / заборгованість з орендних платежів у розмірі 4 073 грн. 27 коп. /чотири тисячі сімдесят три грн. 27 коп./, пеню у розмірі 34 грн. 25 коп. /тридцять чотири грн. 25 коп/. Наказ видати.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 /АДРЕСА_2; АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1/ на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області /65012, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, буд. 15, / судовий збір у розмірі 668 грн. 50 коп. /шістсот шістдесят вісім грн. 50 коп./. Наказ видати.

4. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 13 березня 2017 р.

Суддя С.П. Желєзна