ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" березня 2017 р. Справа № 922/861/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Пелипенко Н.М. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників:

апелянта - не з'явився,

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю №916 від 13 червня 2014 року,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Формат Груп" (вх.№ 131 Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 04 квітня 2016 року у справі № 922/861/16

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Харків,

до Приватного підприємства "Сатурн-6", м. Харків,

про стягнення 600000,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 04 квітня 2016 року у справі №922/861/16 (суддя Сальнікова Г.І.) позов задоволено. Стягнуто з Приватного підприємства "Сатурн-6" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 суму основного боргу у розмірі 600000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 9000,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Формат Груп" - особа, яка не брала участь у справі та вважає, що її права порушено, з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 04 квітня 2016 року у справі № 922/861/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог ТОВ "Формат Груп", з посиланням на вимоги п. 2.1, 2.3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004р. N 637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005р. за N 40/10320 та п.п. 1, 2 постанови Правління Національного банку України від 06.06.2013р. № 210 "Про встановлення граничної суми розрахунку готівкою", зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.07.2013р. за N 1109/23641, зазначає, що місцевий господарський суд під час прийняття оскаржуваного рішення не врахував положень зазначених вище нормативно-правових актів, а саме: у зв'язку з прийняттям ПП "Сатурн-6" від ФОП ОСОБА_2 у власність 600000,00 грн. за розпискою, сторонами договору про надання фінансової допомоги від 02.03.2016р. було порушено порядок розрахунків між фізичними особами протягом одного дня.

Крім того, на думку скаржника, договір фінансової допомоги від 02.03.2016р., укладений між ФОП ОСОБА_2 та ПП "Сатурн-6", суперечить вимогам Цивільного кодексу України та інших нормативно-правовим актам України, не спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним, що свідчить про порушення вимог ст. 203 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 21 липня 2016 року у справі №922/861/16 апеляційне провадження у справі було припинено, на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, у зв'язку з чим відсутній суб'єкт апеляційного оскарження.

Постановою Вищого господарського суду України від 14 грудня 2016 року задоволено касаційну скаргу ТОВ "Формат Груп". Скасовано ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 21 липня 2016 року у справі № 922/861/16, передано справу до Харківського апеляційного господарського суду для розгляду апеляційної скарги по суті.

Скасовуючи ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 21 липня 2016 року у справі № 922/861/16 та направляючи справу на розгляд до Харківського апеляційного господарського суду, Вищий господарський суд України виходив з того, що висновок суду апеляційної інстанції про те, що оскаржуване рішення не стосується прав та обов'язків ТОВ "Формат Груп" є передчасним, і таким, що був зроблений з порушенням норм процесуального права.

Крім того, Вищий господарський суд України зазначив про необхідність при новому розгляді справи суду апеляційної інстанції з'ясувати питання про права і обов'язки заявника та наявність правового зв'язку між ним та сторонами у справі, в контексті правильного вирішення даного спору, водночас, визначившись при цьому і щодо наявності чи відсутності правових підстав для залучення до участі у справі ТОВ "Формат Груп" і, в залежності від встановленого та вимог закону, прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10 січня 2017 року прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд справи призначено на 09 лютого 2017 року.

18 січня 2017 року до Харківського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Формат Груп" надійшло клопотання про повернення судового збору (вх. № 539 від 18.01.2017р.), у зв'язку з тим, що ухвалою Харківського апеляційного господарського суду України від 21 липня 2016 року у справі № 922/861/16 припинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Формат Груп" на рішення господарського суду Харківської області від 04 квітня 2016 року у справі №922/861/16 на підставі пункту 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

У відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 1321 від 06.02.2017р.) позивач, заперечуючи проти доводів апелянта, вважає рішення господарського суду Харківської області від 04 квітня 2016 року у справі №922/861/16 законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Формат Груп" залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

В обґрунтування своєї правої позиції посилається, зокрема, на те, що предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за договором від 02 березня 2016 року, укладеним між позивачем та відповідачем, а тому договір оренди, укладений між апелянтом та відповідачем, на думку позивача, не має жодного правового відношення до предмета спору по даній справі. Вважає, що спір у даній справі не порушує прав та/або обов'язків апелянта.

Зазначає, що факт виконання позивачем умов договору фінансової допомоги щодо передачі позикодавцем позичальнику грошових коштів, а також відсутності повернення зі спливом встановленого договором строку з боку позичальника суми позики в розмірі 600000,00 грн. позикодавцю, підтверджується розпискою від 02.03.2016р. та свідчить про здійснення реальних дій по передачі та отриманню грошових коштів.

Також, на думку позивача, твердження апелянта про необхідність залучення його до участі у даній справі в якості третьої особи є помилковим, оскільки апелянт не є учасником спірних правовідносин.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 09 лютого 2017 року відкладено розгляд справи на 07 березня 2017 року.

У призначене судове засідання представники відповідача та апелянта не з'явились.

Конверт з судовою кореспонденцією, адресований Товариству з обмеженою відповідальністю "Формат Груп", направлявся на адресу апелянта (61020, Харківська обл., місто Харків, проспект Ілліча, будинок 89), проте повернувся до суду з відміткою поштового відділення "через незапит".

Конверт з судовою кореспонденцією, який направлявся на адресу відповідача - Приватного підприємства "Сатурн-6" (61057, місто Харків, вулиця Пушкінська, будинок 42, офіс 504) також повернувся до суду з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 3.9.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч.1 ст. 64 Господарського процесуального кодексу України. За змістом цієї норми, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - зазначеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, зважаючи на те, що ухвала про прийняття апеляційної скарги до провадження направлялась рекомендованою кореспонденцією, що свідчить про належне повідомлення апелянта та відповідача про час та місце проведення судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представників учасників процесу.

У судовому засіданні представник позивача просив суд апеляційну скаргу ТОВ "Формат Груп" залишити без задоволення, рішення господарського суду Харківської області від 04 квітня 2016 року - без змін.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій, керуючись приписами ст.ст. 526, 530, 599, 612, 629, 1046, 1049 Цивільного кодексу України, посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов договору фінансової допомоги від 02.03.2016р., просить суд стягнути з Приватного підприємства "Сатурн-6" суму основного боргу у розмірі 600000,00 грн.

Як убачається із матеріалів справи, 02 березня 2016 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (надавач фінансової допомоги) та ПП "САТУРН-6" (позичальник) укладено договір фінансової допомоги (далі - договір), відповідно до якого надавач фінансової допомоги передав, а позичальник прийняв у власність готівкою 600000,00 грн., факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики.

Відповідно до пункту 2 договору зазначену у цьому договорі суму грошей позичальник зобов'язується повернути надавачу готівкою в строк до 23 березня 2016 року, після повернення позики в повній сумі надавач повинен повернути позичальнику розписку. У разі неможливості повернення розписки надавач повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність розписки у позичальника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Згідно пункту 5 договору у разі, коли позичальник не поверне позичені гроші у встановлений строк, надавач вправі стягнути заборгованість в безспірному порядку.

Відповідно до пункту 6 договору фінансова допомога вважається повернутою в момент передання надавачу грошей готівкою або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківській рахунок.

Вищезазначений договір підписаний сторонами та скріплений печаткою відповідача.

Відповідно до розписки від 02 березня 2016 року директор ПП "Сатурн-6" Злобін А.Ю. одержав від фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 600 000,00 (шістсот тисяч) грн. в якості фінансової допомоги та зобов'язався повернути одержані кошти у строк до 23.03.2016р.

При прийнятті оскаржуваного рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, керуючись приписами ст.ст. 526, 530, 599, 612, 629, 1046, 1049 Цивільного кодексу України, виходив з того, що відповідач в порушення умов договору фінансової допомоги від 02.03.2016р. не повернув позивачу грошові кошти у розмірі 600000,00 грн. та визнав позов в повному обсязі, у зв'язку з чим дійшов висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані учасниками судового процесу та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України передбачено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами статей 526 ЦК України та 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За своєю правовою природою договір фінансової допомоги від 02.03.2016р., укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (надавач фінансової допомоги) та ПП "САТУРН-6" (позичальник), є договором позики, особливості укладення та виконання якого повинні відповідати умовам ст.ст.1046 - 1053 ЦК України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

З юридичного аналізу наведених правових норм вбачається, що договір позики належить до реальних договорів і, отже, вважається укладеним з моменту передання грошей або речей. При цьому, факт передачі грошей або інших речей, що визначені родовими ознаками, які є предметом договору позики, є підставою виникнення у позичальника обов'язку повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками) .

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Виходячи з п. п. 1, 2 договору фінансової допомоги від 02.03.2016р. надавач фінансової допомоги передав, а позичальник прийняв у власність готівкою 600000,00 грн., факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики; зазначену у цьому договорі суму грошей позичальник зобов'язується повернути надавачу готівкою в строк до 23 березня 2016 року, після повернення позики в повній сумі надавач повинен повернути позичальнику розписку. У разі неможливості повернення розписки надавач повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність розписки у позичальника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 1087 ЦК України розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов'язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом. Граничні суми розрахунків готівкою для фізичних та юридичних осіб, а також для фізичних осіб - підприємців відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України.

Постановою Правління Національного банку України від 06.06.2013р. N 210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівковою» на виконання вимог статті 1087 Цивільного кодексу України установлено граничну суму розрахунків готівкою, у тому числі підприємств (підприємців) між собою протягом одного дня в розмірі 10000 (десяти тисяч) гривень.

Таким чином, сторони в порушення вищезазначених положень ЦК України та постанови Правління Національного банку України від 06.06.2013р. N 210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівковою» передбачили у договорі передачу готівкою 600000,00 грн. з перевищенням установленої для підприємств (підприємців) граничної суми розрахунків готівкою.

Крім того, згідно частини 1 статті 198 ГК України платежі за грошовими зобов'язаннями, що виникають у господарських відносинах, здійснюються у безготівковій формі або готівкою через установи банків, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 2.1, 2.2, 2.3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004р. № 637 (далі - Положення), підприємства (підприємці), які відкрили поточні рахунки в банках і зберігають на цих рахунках свої кошти, здійснюють розрахунки за своїми грошовими зобов'язаннями, що виникають у господарських відносинах, пріоритетно в безготівковій формі, а також у готівковій формі (з дотриманням чинних обмежень) у порядку, установленому законодавством України.

Підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів. Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.

Підприємства (підприємці) мають право здійснювати розрахунки готівкою між собою та/або з фізичними особами протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами в межах граничних сум розрахунків готівкою, установлених відповідною постановою Правління Національного банку України. Платежі понад установлені граничні суми проводяться через банки або небанківські фінансові установи, які в установленому законодавством порядку отримали ліцензію на переказ коштів без відкриття рахунку, шляхом перерахування коштів з поточного рахунку на поточний рахунок або внесення коштів до банку для подальшого їх перерахування на поточні рахунки. Кількість підприємств (підприємців) та фізичних осіб, з якими здійснюються розрахунки, протягом дня не обмежується.

Згідно з п.п. 3.1 наведеного Положення касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Відповідно до пунктів 4.2, 4.3 усі надходження і видачу готівки в національній валюті підприємства відображають у касовій книзі (додаток 5). Кожне підприємство (юридична особа), що має касу, веде одну касову книгу для обліку операцій з готівкою в національній валюті (без урахування кас відокремлених підрозділів). Записи в касовій книзі проводяться касиром за операціями одержання або видачі готівки за кожним касовим ордером і видатковою відомістю в день її надходження або видачі. За відсутності руху готівки в касі протягом робочого дня записи в касовій книзі в цей день можуть не провадитися.

В підтвердження позовних вимог позивачем надано до суду розписку від 02 березня 2016 року, згідно якої фізична особа - підприємець ОСОБА_2 передав, а директор Приватного підприємства "Сатурн-6" Злобін А.Ю. одержав грошові кошти у сумі 600 000,00 грн., які зобов'язався повернути у строк до 23.03.2016р.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, які свідчили б про те, що грошові кошти готівкою у розмірі 600 000,00грн. за спірним договором фінансової допомоги від 02.03.2016р., передавались Приватному підприємству "Сатурн-6" та надходили до каси підприємства. Також відсутні банківські виписки по особовому рахунку Приватного підприємства "Сатурн-6" за березень 2016 року, які б підтверджували надходження грошових коштів саме за спірним договорами. Крім того, позивачем не надано в підтвердження своїх позовних вимог будь-яких касових документів в підтвердження факту отримання готівкових коштів відповідачем.

Надаючи правову оцінку наявним у справі доказам, колегія суддів дійшла висновку, що фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 не доведено належними і допустимими доказами факт передачі грошових коштів (позики) саме юридичній особі - Приватному підприємству "Сатурн-6", оскільки розписка не може підтверджувати факт отримання грошових коштів підприємством (юридичною особою) від фізичної особи - підприємця, а той факт, що розписка від 02.03.2016р. підписана особисто Злобіним А.Ю., який є директором Приватного підприємства "Сатурн-6", не підтверджує те, що він діяв в інтересах підприємства, а не в особистих цілях.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення з Приватного підприємства "Сатурн-6" грошових коштів у розмірі 600 000,00 грн. за договором фінансової допомоги від 02.03.2016р.

Щодо доводів Товариства з обмеженою відповідальністю "Формат Груп", що рішення господарського суду Харківської області від 04 квітня 2016 року у даній справі стосується його прав та обов'язків, колегія суддів виходить з наступного.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру. На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним, та скаржиться на те, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції йому не було надано жодних можливостей подати до суду скаргу.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 9-зп від 25 січня 1997 р. частину першу ст. 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені.

Відповідно до частини 1 статті 91 ГПК України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Враховуючи рекомендації Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", передумовою перегляду оскаржуваного рішення по суті є з'ясування судом апеляційної інстанції наявності правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі. Такий зв'язок між скаржником і сторонами у справі полягає у можливості оскаржуваного рішенням встановити, змінити або припинити права або обов'язки цих осіб.

ТОВ "Формат Груп", як на підставу, з якою пов'язує право на апеляційне оскарження прийнятого у справі судового рішення, посилається на наступні обставини.

Між ПАТ КБ "Надра" (орендодавець) та ТОВ "Формат Груп" (орендар) укладено договір оренди нежитлової будівлі від 13.11.2013р. № 1621, відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування на строк визначений у даному договорі, на умовах оренди, з правом першочергового викупу, нежитлову будівлю літ. "И-1", загальною площею 159,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Під час користування майном, виконуючи умови договору, а саме пункт 7.2.2 договору, орендарем були здійснені невід'ємні поліпшення на суму 1226336,40 грн. (один мільйон двісті двадцять шість тисяч триста тридцять шість гривень 40 копійок), що підтверджується актом обстеження виконаних робіт по будівлі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, від 12.05.2014р.

В подальшому орендоване приміщення за адресою по АДРЕСА_1 було продано на аукціоні та переможцем відкритих торгів (аукціону) стало ПП "Сатурн-6" (відповідач).

Водночас, предметом спору у даній справі є вимога Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення з Приватного підприємства "Сатурн-6" суми основного боргу у розмірі 600000,00 грн. за неналежне виконання умов договору фінансової допомоги від 02.03.2016р.

Таким чином, правовий зв'язок між зобов'язаннями, які випливають з договору фінансової допомоги від 02.03.2016р., укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ПП "Сатурн-6", та договірними правовідносинами останнього з апелянтом за договором оренди нежитлової будівлі від 13.11.2013 № 1621, предметом якого є платне користування нежитлової будівлі на умовах оренди, полягає у відшкодуванні грошових коштів відповідачем ТОВ "Формат Груп" за неамортизовану частину невід'ємних поліпшень, зроблених орендарем на суму 1226336,40 грн.

Разом з тим, правове значення встановленої судом заборгованості ПП "Сатурн-6" перед позивачем у даній справі для існуючих орендних правовідносини за вищезазначеним договором станом на момент прийняття оскаржуваного судового рішення полягає в тому, що враховуючи відомості з ЄДРПОУ про розмір статутного капіталі ПП "Сатурн-6", який становить 100,00 грн., та рішення у даній справі про стягнення з останнього 600000,00 грн., ТОВ "Формат груп" не зможе отримати грошові кошти у розмірі 1226336,40 грн., які були ним витрачені на здійснення невід'ємних поліпшень, оскільки відповідно до вимог частини 3 статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно становлять не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом.

Вказані апелянтом обставини підтверджується копією договору оренди нежитлової будівлі від 13.11.2013р.; копією договору купівлі-продажу нерухомого майна, що продане на аукціоні від 14.03.2016р.; актом обстеження виконаних робіт по будівлі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, від 12.05.2014р. (т. 1 а.с. 110-132)

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Харківської області від 04.04.2016р. у справі №922/861/16 може вплинути на права та законні інтереси ТОВ "Формат Груп".

Колегія суддів вважає, що твердження Товариства з обмеженою відповідальністю "Формат Груп", викладені ним в апеляційній скарзі, ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, доведені належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції порушено норми матеріального права, не в повній мірі з'ясовані та правильно оцінені обставини у справі, а тому прийняте ним рішення підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Судова колегія дійшла висновку, що клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Формат Груп" про повернення судового збору (вх. № 539 від 18.01.2017р.) не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Статтею 7 Закону передбачено підстави повернення судового збору, перелік яких є вичерпним. У їх числі зазначено закриття (припинення) провадження (стаття 80 ГПК), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Враховуючи спосіб формулювання даного положення, поняття закриття та припинення слід вважати тотожними. При цьому слід враховувати, що у разі припинення провадження у справі у апеляційній або касаційній інстанції з підстав, передбачених пунктами 1 та 1-1 статті 80 ГПК, повертається сума судового збору, сплачена в усіх інстанціях. (пункт 5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України»).

Оскільки, судом касаційної інстанції скасовано ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 21 липня 2016 року у справі №922/861/16, якою апеляційне провадження у справі було припинено на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України та передано справу до Харківського апеляційного господарського суду для розгляду апеляційної скарги по суті, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та касаційної скарг, здійснюється судом апеляційної інстанції за результатами розгляду справи, згідно із загальними правилами статті 49 ГПК.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та прийняття нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, то у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 9900,00 грн. та касаційної скарги у розмірі 1378,00 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 2 статті 103, пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Формат Груп" задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 04 квітня 2016 року у справі №922/861/16 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1,) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Формат Груп" (03680, м. Київ, вул. Фізкультури, 28-Д, ідентифікаційний код 36789421) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг у розмірі 11278,00 грн.

Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повна постанова складена 10 березня 2017 року.

Головуючий суддя Камишева Л.М.

Суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Слободін М.М.