РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"28" лютого 2017 р. Справа № 918/1023/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючий суддя Грязнов В.В.

суддя Мельник О.В. ,

суддя Розізнана І.В.

секретар судового засідання Петрук О.В.

за участю представників сторін:

позивача- Ковальчук І.В. (довіреність №06-17 від 04.01.2017р.);

відповідача- Дворак Т.Б. (довіреність №1/17 від 03.01.2017р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Позивача-Дочірнього підприємс-тва «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компа-нія «Автомобільні дороги України» на рішення господарського суду Рівненської області від 12.12. 2016 року у справі №918/1023/16

за позовом Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного

товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»

до Служби автомобільних доріг у Рівненській області

про стягнення 250 564 грн. 70 коп. заборгованості по розрахунках,-

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 22, 28 Господарсь-кого процесуального кодексу України. Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу заявлено не було. Заяви про відвід суддів не надходило.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 12.12.2016р. у справі №918/1023/16 (суддя Марач В.В.) відмовлено у задоволенні позову Дочірнього підприємства «Рівненський облав-тодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (надалі в тексті Дочірнє підприємство) до Служби автомобільних доріг у Рівненській області (надалі в тексті Служба автомобільних доріг) про стягнення 250 564 грн. 70 коп. заборгова-ності по розрахунках та пені згідно укладеного договору, а також інфляційних втрат і річних.(арк. справи 93-99).

Рішення вмотивоване тим, що акти приймання-передачі не відповідають вимогам діючого законодавства, що встановлені для даного типу документів. Так, відповідно до листів Міністерства фінансів України №31-34000-10-16/11926 від 11.06.2007р. та №31-08410-07/23-1994/1318 від 14.03. 2012р. акт наданих послуг має містити обовязкові реквізити, відсутність яких позбавляє документ статусу первинного, а відтак, не є доказом проведення господарської операції.(арк.справи 96).

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Позивач подав скаргу до Рівненського апеляцій-ного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Рівненської об-ласті від 12.12.2016р. у даній справі та прийняти нове, яким позов задоволити.(арк.справи 141-143).

Скаржник вважає, що рішення прийняте місцевим господарським судом з невірним засто-суванням норм матеріального права та неповним зясуванням обставин справи, що призвело до невірних висновків та є незаконним і необґрунтованим. Зазначає, що Позивач передав, а Відпові-дач прийняв виконані роботи, про що підписано акти і довідку, однак обовязку зі сплати вартості робіт останній не виконав. Зауважує, що всі підписи на актах скріплені печатками Відповідача. (арк.справи 142-143).

Ухвалами Рівненського апеляційного господарського суду від 27.11.2014р. поновлено про-пущений строк та прийнято апеляційну скаргу Позивача до провадження, справу призначено до слухання.(арк.справи 137, 138).

27.02.2017р. через канцелярію суду Відповідач подав відзив, у якому просить залишити рі-шення суд першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.(арк.справи 183-189).

У судовому засіданні апеляційної інстанції 28.02.2017р. представник Скаржника підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі та надав пояснення в обґрунтування своєї правової по-зиції. Представник Відповідача заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги та надав свої пояснення.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, Служба автомобільних доріг-замовник та Дочірнє підп-риємство-підрядник 16.08.2013р. уклали договір №17 про надання послуг по поточному ремонту автомобільної дороги Рівне-Тайкури-Оженин км 0+000 км 2+560 за рахунок коштів державного бюджету (надалі в тексті Договір), відповідно до 1.1 якого підрядник зобовязався на свій ризик у 2013-2014p.p. надати послуги з поточного ремонту автомобільної дороги Рівне-Тайкури-Оженин км 0+000 км 2+560 за рахунок коштів державного бюджету, а замовник прийняти і оплатити на-дані послуги.(арк.справи 22-23).

Відповідно до п.п.1.2, 3.1, 3.2 Договору, обсяги закупівлі послуг можуть бути зменшені за-лежно від реального фінансування видатків. Ціна Договору становить 3 692 383 грн. і може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Замовник зобовязаний приймати надані послуги згідно з актами приймання виконаних ро-біт (форма №КБ-2в), а також своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги відповід-но до бюджетних асигнувань. При цьому, підрядник має право своєчасно та в повному обсязі отри-мувати плату за надані послуги.(п.п. 6.1.1, 6.1.2, 6.4.1 Договору).

Бюджетні зобовязання за даним Договором виникають у разі наявності відповідних бюд-жетних асигнувань та в межах їх фактичних надходжень.(п.3.7 Договору).

Згідно п.4.1 Договору, замовник здійснює розрахунки шляхом перерахування коштів на роз-рахунковий рахунок підрядника в строк, що не перевищує 10 робочих днів з дня підписання Довід-ки вартості виконаних робіт (Ф-КБ-3) та акту приймання виконаних робіт (Ф Кб-2в).

Пункт 4.4 Договору містить умову, що платіжні зобовязання за даним Договором виника-ють у разі наявності відповідних бюджетних асигнувань та в межах їх фактичних надходжень.

Строк надання послуг: серпень 2013 року грудень 2014 року.(п.5.1 Договору).

Відповідно до пунктів 7.1, 7.3 Договору, у разі невиконання або неналежного виконання сво-їх зобовязань сторони несуть відповідальність, передбачено законами та цим Договором. У разі несвоєчасного виконання зобовязань щодо оплати виконаних робіт замовник сплачує підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ суми невчасно сплачених коштів за кожен день прострочки.

Договір підписано зі сторони замовника начальником ОСОБА_1 та зі сторони підряд-ника директором ОСОБА_2, скріплено відтисками печаток сторін.(арк.справи 23-зворот).

Матеріали справи містять скріплені відтисками печаток сторін акти приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2014 року форми №КБ-2в на суму 124 594 грн. та 10 674 грн.(арк.спра-ви 24-29, 69-72). Замовником в актах і довідці зазначено Службу автомобільних доріг, генпідряд-ником Дочірнє підприємство. Найменування будівництва поточний ремонт автодороги Рівне-Тайкури-Оженин км 0+000 км 2+560. Договірна ціна складена в поточних цінах станом на вере-сень-жовтень 2013 року. Від імені замовника зазначено директора ОСОБА_2 та начальника філії «Рівненський райавтодор» ОСОБА_3, а від імені замовника заступника начальника ВЯТК ОСОБА_4

Крім того, підставою робіт у Довідці про вартість виконання будівельних робіт та витрат за формою №КБ-3 зазначено договір №17 від 16.08.2013р. про поточний ремонт автодороги Рівне-Тайкури-Оженин км 0+000 км 2+560. Довідка підписана представниками сторін та скріплена від-тисками печаток.(арк.справи 30).

Матеріалами справи стверджується, що вимога сплатити заборгованість, зокрема 135 268 грн. згідно договору №17 від 16.08.2013р. за роботи з поточного ремонту автодороги Рівне-Тайку-ри-Оженин км 0+000 км 2+560, яка вбачається з претензії Позивача №6/440 від 01.10.2014р. залишена Відповідачем без відповіді та без задоволення.(арк.справи 85).

Виходячи із суми боргу 135 268 грн., з підстав ст.230 ГК України, ст.ст. 526, 549, 625 ЦК Ук-раїни, Позивач нарахував 24 455 грн. 72 коп. пені в розмірі подвійної облікової ставки Нацбанку за кожен день прострочення за період з 17.10.2014р. по 17.04.2015р., 83 391 грн. 74 коп. інфляційних втрат за листопад 2014р. липень 2016р. та 7 449 грн. -3% річних за користування чужими кошта-ми за період 17.10.2014р. по 17.08.2016р.(арк.справи 8-9).

Перевіривши дотримання місцевим судом вимог чинного законодавства під час ухвалення оскаржуваного рішення, апеляційний суд вважає, що скарга частково обґрунтована і підлягає задо-воленню, а рішення суду першої скасуванню, з огляду на наступне:

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України (надалі в тексті ГК України) госпо-дарський договір є однією з підстав виникнення господарських зобовязань і є обовязковим для виконання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення господарського зобовязан-ня у ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України).

Господарські зобовязання, відповідно до ст.174 ГК України, можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Предметом даного спору є стягнення заборгованості та пені за договором підряду.

Матеріалами справи стверджено, що з моменту укладення 16.08.2013р. Договору між сто-ронами виникли відносини підряду, оскільки такі відносини відповідають дефініції ст.837 ЦК Ук-раїни: коли одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за зав-данням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно зі статтею 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, ін-ших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських дого-ворів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбаче-них цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного Вико-нання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподар-ського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, пе-редбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Аналогічно, згідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України не допускається одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконан-нанню у цей строк (термін).(ч.1 ст.530 ЦК України).

Колегія суддів встановила, що згідно 4.1 Договору розрахунок здійснюється шляхом пере-рахування коштів на розрахунковий рахунок підрядника в строк, що не перевищує 10 робочих днів з дня підписання Довідки вартості виконаних робіт (Ф-КБ-3) та акту приймання виконаних робіт (Ф-Кб-2в).

Як стверджується матеріалами справи (Договором, Актами приймання виконаних будівель-них робіт, довідкою про вартість виконання будівельних робіт та витрат) Відповідач прийняв ви-конані роботи, проте, не оплатив їх вартості.(арк.справи 22-23, 24-30).

Апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції, що відсутність пов-новажень представників на підписання актів приймання виконаних будівельних робіт форми №КБ -2в на суму 124 594 грн. та 10 674 грн. та відсутність в них посилання на Договір (арк.справи 24-29, 69-72) свідчить про їх неналежність та недопустимість як первинних документів і доказів у даній справі.

Так, в судовому засіданні 28.02.2017р. представник Відповідача не заперечив щодо найме-нування, обсягу та вартості робіт, які виконані Позивачем за Договором, при цьому, зауважив, що акт на суму 124 594 грн. від імені генпідрядника підписано іншою особою, а не ОСОБА_2 Від імені замовника акт підписав не начальник, а заступник.(арк.справи 192).

Проте, колегія суддів вважає, що визначальними у даному випадку є факти виконання і здачі робіт та скріплення актів відтисками печаток сторін. Апеляційний суд звертає увагу, що автентич-ність відбитків печаток не заперечується сторонами, а матеріали справи не містять доказів, а від-так і підстав вважати, що печатка Відповідача перебувала у невідомих осіб, за відсутності відповід-них повноважень. Крім того, відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України та ч.1 ст.181 ГК України право-чин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторо-нами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її ус-тановчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства і скріплюється печаткою. Відтак, норми Цивільного та Господарського кодексів України встановлю-ють, що скріплюється печаткою не підпис, а сам документ. Такої ж думки дотримується Вищий гос-подарський суд України, що знайшло відображення у постановах №912/1668/13 від 21.06.2014р. та №5011-18/15906-2012 від 22.01.2014р.

Крім того, акти містять види і найменування проведених робіт, а саме поточний ремонт ав-тодороги Рівне-Тайкури-Оженин км 0+000 км 2+560. При цьому, відсутність посилання на Дого-вір не може бути підставою для відхилення вказаних актів як неналежних доказів, оскільки факт прийняття виконаних робіт зумовлює у замовника обовязок оплатити їх вартість в силу закону.

Місцевий господарський суд не прийняв як доказ Довідку про вартість виконаних будіве-льних робіт та витрат, зазначивши, що цей документ відображає лише вартість робіт 135 268 грн.

Проте, таке твердження є занадто формальним і таким, що не ґрунтується на повному та всебічному розгляді судом всіх обставин справи в їх сукупності, ґрунтуючись на доказах тобто будь-яких фактичних даних, які містять дані про обставини справи, як це передбачено статтями 32, 36 та 43 ГПК України.

Відтак, суд першої інстанції повинен був встановити чи відбулось виконання та прийняття робіт, а натомість вдався до дослідження повноти внесених до актів реквізитів Договору та повно-важень осіб. При тому, що матеріали справи не містять відомостей, а сторони заперечили існування протягом 2013-2016 рр. інших зобовязань Відповідача з поточного ремонту автодороги Рівне-Тай-кури-Оженин км 0+000 км 2+560.(арк.справи 192).

Аналіз матеріалів справи, пояснень сторін, мотиви застосування наслідків порушеного стро-ку позовної давності та співставлення наданих їх представниками актів надає колегії суддів підс-тави для висновку, що приймання Відповідачем виконаних за Договором робіт по акту на суму 124 594 грн., яка складена в поточних цінах станом на 26.09.2013р. відбулось на наступний після його складення день 27.09.2013р., а по акту на суму 10 674 грн., яка складена в поточних цінах станом на 28.10.2013р. відбулось 29.10.2013р.(арк.справи 86-88, 192).

Колегія суддів при цьому звертає увагу, що поряд із застереженням щодо дати застосованих поточних цін на поданих Відповідачем примірниках актів (арк.справи 69-72) не зазначений місяць виконання підрядних робіт у 2013 році. В свою чергу, на примірниках актів, поданих Позивачем це ж саме поле оброблене білою фарбою, поверх якої здійснено рукописний напис «квітень 2014р.». (арк.справи 24-29). З огляду на зазначені обставини, колегія суддів вважає, що складені у вересні і у жовтні 2013р. акти підписані замовником не у квітні 2014р., а у вересні і жовтні 2013р.

Із зазначених мотивів, факт прийняття Відповідачем виконаних робіт стверджується матері-алами справи і в силу ст.854 ЦК України зумовлює виникнення у нього зобовязання оплатити їх вартість.

Доказів оплати вартості виконаних робіт Відповідач суду не подав.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями.

Вирішуючи даний спір, колегія суддів не приймає до уваги заперечення Відповідачем позо-вних вимог, які ґрунтуються на відсутності бюджетного фінансування на оплату послуг, яке на йо-го думку є підставою звільнення від відповідальності, приймаючи до уваги наступне.

Згідно пп.8 п.1 ст.2 Бюджетного кодексу України (надалі в тексті БК України), бюджетне зобовязання це будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлен-ня, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій про-тягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому.

Бюджетним кодексом України регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотри-манням бюджетного законодавства і питання відповідальності за порушення бюджетного законо-давства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого бор-гу.(ст.1 БК України).

Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що між сторонами у справі виникли не бюджетні, а майнові відносини, які засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самос-тійності їх учасників.(ч.1 ст.1 ЦК України), які регулюються актами цивільного законодавства Ук-раїни. Тому застосування бюджетного законодавства до відносин юридично рівних учасників є не-припустимим.

Відсутність у Відповідача необхідних коштів або взяття ним зобовязань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України, не звільняє цього субєкта від виконня зобовязання за договором, яке не припинилось відповідно до приписів глави 50 ЦК України. Відсутність відповідних бюджет-них асигнувань не є підставою для припинення зобовязання відповідно до ЦК України.

Крім того, сторони погодили в Договорі 10-денний строк розрахунків за виконані (отримані) роботи з моменту підписання актів та довідки, а не з моменту виникнення бюджетного зобовязан-ня.(п.2.2 Договору).

Наявність чи відсутність бюджетного фінансування не залежить від волі та дій Позивача, а невиконання Відповідачем своїх зобовязань за Договором порушує право Позивача на отримання коштів за надані належним чином послуги за Договором. Відсутність бюджетних коштів не випра-вдовує бездіяльність Відповідача і не є підставою для звільнення від обовязку щодо оплати отри-маних послуг за Договором.

Враховуючи, що чинне законодавство України не містить будь-яких особливих вимог до та-кого виду договорів виконання Договору повинно здійснюватись на загальних підставах.

Тому обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню є вимога про стягнення зі Служби автомобільних доріг на користь Дочірнього підприємства 135 268 грн. вартості виконаних та неоп-лачених робіт з поточного ремонту автомобільної дороги, що не було враховано судом першої інс-танції.

Крім стягнення основного боргу Позивач заявив додаткові грошові вимоги.

Так, за порушення строку розрахунку Позивачем нараховано пеню в розмірі подвійної облі-кової ставки НБУ за кожен день прострочення в сумі 24 455 грн. 72 коп. пені за період з 17.10.2014 року по 17.04.2015р.

Вирішуючи даний спір, апеляційний суд вважає, що всупереч приписів ч.6 ст.232 ГК Украї-ни нарахування пені здійснено не з дня, коли зобовязання мало бути виконано, а за період з 17.10. 2014р. по 17.04.2015р., тобто через рік після прийняття робіт, а тому у задоволенні вимоги про стя-гнення з Відповідача на користь Позивача 24 455 грн. 72 коп. пені належить відмовити.

Крім того, перевіривши з підстав ст.625 ЦК України розрахунок позовних вимог, колегія суддів вважає, що 3% річних в сумі 7 449 грн. за період 17.10.2014р. по 17.08.2016р., нараховані з дотриманням вимог законодавства і з підстав ст.33 ГПК України підлягають стягненню з Відпові-дача.

Разом з тим, перевіряючи розрахунок інфляційних втрат, колегія суддів встановила арифме-тичні помилки, а тому з підстав ст.33 ГПК України підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача 78 053 грн. 37 коп. втрат від інфляції.(арк.справи 190). При цьому, в задоволенні стягнен-ня 5 338 грн. 37 коп. інфляційних втрат належить відмовити за безпідставністю.

Таким чином, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню є вимоги про стягнен-ня зі Служби автомобільних доріг на користь Дочірнього підприємства 135 268 грн. основного бор-гу, 78 053 грн. 37 коп. інфляційних втрат та 7 449 грн. -3% річних.

Натомість, вирішуючи даний спір, місцевий господарський суд залишив зазначені обстави-ни поза увагою, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення, що зумовлює його скасу-вання та прийняття нового рішення про часткове задоволення позову.

Під час провадження у суді першої інстанції Відповідач подав заяви про застосування стро-ків позовної давності до вимог про стягнення основного боргу та пені (арк.справи 69-72).

Згідно із вимогами ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Зага-льна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починає-ться від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про осо-бу, яка його порушила.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Відповідно до п.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05. 2013р. №10 перш ніж застосовувати позовну давність, суду слід зясувати чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у звязку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. По-зовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, пору-шене право підлягає захисту.(ст.261 ЦК України).

Переглядаючи оскаржуване рішення, колегія суддів відхиляє як безпідставне посилання Від-повідача на сплив строку позовної давності, оскільки зобовязання з оплати виконаних робіт з по-точного ремонту автодороги виникло у Відповідача 07 жовтня 2013 року, а Позивач звернувся до суду 03 жовтня 2016 року, тобто в межах трирічного строку, передбаченого статтею 257 ЦК Украї-ни.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім пе-реконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З мотивів зазначених вище, колегія суддів вважає, що наявні всі підстави для часткового за-доволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з підстав п.п. 3, 4 ч.1 ст.104 ГПК України через неправильного застосування норм матеріального права та невідповід-ність обставинам справи висновків, викладених у рішенні, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Часткове задоволення апеляційної скарги, зумовлює, згідно ч.2 ст.49 ГПК України, перероз-поділ витрат зі сплати судового збору. Так, з Відповідача на користь Позивача належить стягнути 3 758 грн. 47 коп. витрат зі сплати судового збору.

При цьому, судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Рів-ненської області від 12.12.2016р. у справі №918/1023/16 має становити 4 134 грн. 32 коп. натомість Скаржник сплатив 41 343 грн. 19 коп.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», спла-чена сума судового збору повертається виключно за клопотанням особи, яка його сплатила за ухва-лою суду, зокрема, в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись, ст.ст. 33, 34, 43, 49, 91, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціо-нерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на рішення господарського суду Рівненської області від 12.12.2016р. у справі №918/1023/16 задоволити част-ково.

2. Рішення суду першої інстанції скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задоволити частково.

Стягнути зі Служби автомобільних доріг у Рівненській області на користь Дочірнього під-приємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» 135 268 грн. заборгованості по розрахунках, 78 053 грн. 37 коп. інфляційних втрат, 7 449 грн. -3% річних та 3 758 грн. 47 коп. витрат зі сплати судового збору.

В задоволенні решти позову відмовити.

3. Надати доручення місцевому господарському суду про видачу відповідного наказу.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

5. Справу №918/1023/16 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Розізнана І.В.