ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року Справа № 916/1394/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:Нєсвєтової Н.М. (доповідач), Ковтонюк Л.В., Стратієнко Л.В.
розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємство "Авіс"
на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 29.11.2016
у справі№ 916/1394/16 Господарського суду Одеської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю - підприємство "Авіс"
доСільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Іва"
простягнення 1 353 327,50 грн

за участю представників сторін:

позивача: Волошенюк О.В.,

відповідача:Чоловський О.М.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю-підприємство "Авіс" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Іва" про стягнення 1353327,50 грн. штрафу за недопоставку соняшника.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 25.08.2016, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 29.11.2016 у справі №916/1394/16, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, ТОВ "Авіс" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить постанову Одеського апеляційного господарського суду від 29.11.2016 та рішення місцевого господарського суду від 25.08.2016 скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального права при ухваленні зазначених судових рішень, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх судових інстанцій, 17 лютого 2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю - підприємство "Авіс" та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Іва" було укладено Договір купівлі-продажу сільськогосподарської продукції №ДА-47/1, відповідно до пункту 1.1. якого, сторони домовилися, що в порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі, зокрема:

- Сторона 1 (Позивач по справі) зобов'язалась передати у власність Стороні 2 (Відповідачу по справі) посівний матеріал високоолеїнового соняшника (далі - посівний матеріал) та здійснити розрахунок за поставлений Стороною 2 соняшник, вирощений із посівного матеріалу;

- Сторона 2 (Відповідач) зобов'язався прийняти посівний матеріал й використати його за призначенням, встановленим даним Договором, здійснити за нього розрахунок та поставити Стороні 1 (Позивачу) соняшник, вирощений із посівного матеріалу (далі- "соняшник");

- Сторона 1 (Позивач) зобов'язалась прийняти соняшник, вирощений Стороною 2 (Відповідачем) із посівного матеріалу та оплатити його вартість протягом десяти банківських днів від дня фактичного отримання соняшника від Сторони 2 із одночасним підписанням накладних, актів приймання-передачі та інших документів, передбачених даним Договором.

Підпунктом 2.1.1 Договору було передбачено, що позивач зобов'язується передати у власність відповідачу посівний матеріал у кількості 350 (триста п'ятдесят) посівних одиниць, загальною вартістю 563 181,50 грн на день укладання даного Договору з метою його посіву на земельній ділянці розміром 700 га.

Відповідно до підпунктів 2.2.5., 2.2.6 Договору відповідач зобов'язався продати соняшник, вирощений із посівного матеріалу, виключно позивачу, на умовах, передбачених пунктом 2.1.6 Договору у такому порядку:

50% (п'ятдесят) % від загального обсягу врожаю соняшника до 31 грудня 2014 р.;

50% (п'ятдесят) % від загального обсягу врожаю соняшника до 31 травня 2015 р.

та поставити соняшник, вирощений із посівного матеріалу та зібраний на земельній ділянці, відведеної для такої мети розміром 700 га у загальній кількості із розрахунку двадцять п'ять центнерів з одного гектару власними транспортними засобами та за власний рахунок на адресу розташування виробничих потужностей (Позивача, а саме: Вінницька область, смт Крижопіль, вул. Куйбишева, 88.

Пунктом 7.5. Договору було передбачено, що у разі, якщо Сторона 2 (Відповідач) порушила умови підпунктів 2.2.5, 2.2.6 пункту 2.2 Договору, вона зобов'язана протягом семи банківських днів від дня отримання від Сторони 1 (Позивача) відповідної письмової вимоги, сплатити на користь останньої штраф у розмірі двадцяти % від ринкової вартості не переданого Позивачу (Стороні 1) соняшника у встановлений термін та кількості, але не менше із розрахунку: із площі 700 га. При врожайності 1,5 т. з одного га. та вартості 3550грн. за одну тону.

Згідно п.п.2.1.6. п. 2.1. Договору, сторони дійшли згоди, що ціна соняшника, за якою здійснюється його продаж, визначається як ринкова ціна товарного соняшника станом на день його поставки (купівлі-продажу) у регіоні місцезнаходження Позивача (Сторона 1) по заліковій вазі згідно квитанцій оформлених лабораторією Позивача (Сторони 1).

В квітні 2014 позивач поставив відповідачу посівний матеріал у кількості 350 посівних одиниць загальною вартістю 563 181,50 грн, що підтверджується видатковою накладною №АV000023886 від 19 квітня 2014.

Посівний матеріал за довіреністю №31 від 06 березня 2014 був прийнятий головним агрономом Сидорюком Віталієм Георгійовичем.

Звертаючись з даним позовом позивач, посилаючись недопоставку відповідачем 875тон соняшника та виходячи з середньої ціни реалізації насіння соняшника в Одеській області у січні-травні 2015р. в розмірі 77 333,3 грн за одну тону, просив стягнути з відповідача 1 353 237,5 грн штрафу (875т х 7733,3 грн х 20% = 1 353 237,5 грн).

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд, з яким також погодився й апеляційний, вказав на те що відповідач перший допустив прострочення зобов'язання у вигляді нездійснення оплати за поставлений йому посівний матеріал, оскільки це зобов'язання стосується однієї пари взаємних зобов'язань (поставка позивачем відповідачу посівного матеріалу - оплата відповідачем позивачу за цей матеріал), а прострочення оплати за одержаний соняшник, стягнення штрафних санкцій за недопоставку якого є предметом спору по цій справі, стосується іншої пари взаємних зобов'язань (поставка відповідачем позивачу соняшника - оплата позивачем відповідачу за цей товар). Оскільки оплата за поставлений соняшник не здійснювалась позивачем, місцевий суд вважав, що в даному випадку мало місце прострочення кредитора у вигляді невиконання цією стороною свого зобов'язання, що звільняє відповідача від відповідальності. При цьому суди вказали на те, що розмір штрафних санкцій в сумі 1 353 327,5 грн. позивачем безпідставно розраховано, виходячи з середньої ціни реалізації насіння соняшника (тобто - посівного матеріалу), зазначеної Довідці Головного управління статистики в Одеській області. Між тим у відповідача не було договірних зобов'язань щодо поставки позивачу насіння соняшника.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх судових інстанцій з огляду на таке.

Зобов'язання, відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, можуть виникати, зокрема із договорів та інших правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Судами правомірно встановлено, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу сільськогосподарської продукції є змішаним договором, який містить елементи договору поставки (виконання зобов'язання щодо поставки посівного матеріалу власним транспортним засобом та за власний рахунок) та елементи договору купівлі-продажу (продати/поставити соняшник, вирощений з посівного матеріалу).

Відносини, які виникають з приводу укладення договорів купівлі-продажу регулюються главою 54 Купівля-продаж Цивільного кодексу України.

Стаття 655 Цивільного кодексу України встановлює, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Вимогами статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Положеннями статті 538 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання; при зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судами попередніх судових інстанцій, СТОВ "Іва" у строк до 29.10.2014 поставило позивачу 109,512 тон соняшника на загальну суму 569 462 грн по видатковим накладним № 1 від 22.10.2014, № 2 від 23.10.2014 № 3 від 28.10.2014 та № 4 від 29.10.2014.

Відповідно до п.п.1.1.3. пункту 1.1. договору, позивач був зобов'язаний протягом 10 банківських днів від дня фактичного отримання соняшника оплатити його вартість відповідачу.

Однак, в порушення цих зобов'язань ТОВ - підприємство "Авіс" здійснило оплату лише у червні 2016.

Згідно ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст. 219 ГК України, якщо правопорушенню сприяли неправомірні дії (бездіяльність) другої сторони зобов'язання, суд має право зменшити розмір відповідальності або звільнити відповідача від відповідальності.

Згідно ч.4 ст. 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Оскільки, позивачем своєчасно не було проведено розрахунок за поставлений йому за видатковими накладними № 1 від 22.10.2014, № 2 від 23.10.2014 № 3 від 28.10.2014 та № 4 від 29.10.2014 соняшника на загальну суму 569462 грн., то відповідно до ч.3 ст. 219 ГК України та ч.4 ст.612 ЦК, відповідач правомірно припинив подальше виконання взятих на себе зобов'язань по поставці решти соняшника, що виключає можливість застосування до нього штрафних санкцій за недопоставку товару.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх судових інстанцій про відмову у задоволенні позову.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного господарського суду та не впливають на них, підстави для її задоволення і скасування постанови Одеського апеляційного господарського суду від 29.11.2016, прийнятої з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального законодавства, відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємство "Авіс" залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 29.11.2016 у справі № 916/1394/16 - без змін.

ГоловуючийН. Нєсвєтова
Судді:Л. Ковтонюк
Л. Стратієнко