УХВАЛА

16.03.2017Справа № 910/23897/16
За позовом Київської міської ради

до Закритого акціонерного товариства "Виробничо-торгова фірма "Радосинь"

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача -

Департамент земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача -

Державне комунальне підприємство "Житлоремфонд"

про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки

Суддя Турчин С.О.

Представники учасників процесу:

від позивача: Трохлюк А.М. (довіреність)

від відповідача: Сабодаш Р.Б. (довіреність)

від третьої особи 1: Трохлюк А.М. (довіреність)

від третьої особи 2: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Київська міська рада (позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Закритого акціонерного товариства "Виробничо-торгова фірма "Радосинь" (відповідач), в якому просить суд зобов'язати Закрите акціонерне товариство "Виробничо-торгова фірма "Радосинь" звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 0,038 га. на пр. Володимира Маяковського, 6 у Деснянському районі м. Києва (обліковий код 62:004:086) та повернути її Київській міській раді привівши її у придатний для використання стан шляхом звільнення її від будівель та споруд.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в ході обстеження встановлено, що на земельній ділянці, яка перебуває в оренді відповідача (кадастровий номер :62:004:0002), площею 0,3289 га за адресою проспект Володимира Маяковського, 6 у Деснянському районі м. Києва, розміщені будівлі та споруди, до яких фактично приєднано самочинно збудовані споруди, в яких здійснюється господарська діяльність (у тому числі влаштована автомийка), що розташовані на земельній ділянці орієнтовною площею 0,038 га (обліковий код 62:004:086). Територія, на якій розташовані самочинно збудовані споруди, знаходиться за межами, визначеними договором на право тимчасового користування землею від 05.08.1997, тобто, є такою, що зайнята самовільно.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.12.2016 порушено провадження у справі № 910/23897/16 та призначено її до розгляду на 31.01.2017.

31.01.2017 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2017 залучено до участі у справі № 910/23897/16 третю особу 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третю особу 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державне комунальне підприємство "Житлоремфонд" та відкладено розгляд справи на 16.02.2017.

14.02.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі та додаткові пояснення.

15.02.2017 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 16.02.2017 з'явився представник позивача, надав суду пояснення по справі та заявив клопотання про продовження строку вирішення спору. Представники відповідача та третіх осіб - не з'явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2017 продовжено строк вирішення спору у справі № 910/23897/16 на 15 днів та відкладено розгляд справи на 09.03.2017.

В судове засідання 09.03.2017 з'явились представники позивача, відповідача та третьої особи 1. Представник третьої особи 2 - не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача заявив клопотання про припинення провадження у справі, надав пояснення щодо викладених у клопотанні обставин, просив суд його задовольнити.

Представник позивача просив суд надати позивачу можливість та час для ознайомлення з поданим відповідачем клопотанням про припинення провадження у справі та надання обґрунтованих пояснень на заявлене клопотання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.03.2017 розгляд справи відкладено на 16.03.2017 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 16.03.2017 представник відповідача підтримав клопотання про припинення провадження у справі, просив суд його задовольнити.

Представник позивача проти припинення провадження у справі заперечив, надав письмові пояснення.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши клопотання відповідача, суд дійшов висновку про припинення провадження у справі, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Згідно з ч. 2 п. 1-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Крім того, відповідно до п. 40 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013 № 01-06/606/2013 «Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 № 4212-VI)», положення Закону застосовуються господарськими судами у розгляді справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання ним чинності, тобто з 19.01.2013.

При цьому, положення Закону, якими врегульовано ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності Законом, якщо на цей момент господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Отже, розгляд справи про банкрутство за новою редакцією Закону здійснюється згідно з постановою про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. При цьому правові підстави прийняття постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури визначаються відповідно до раніше чинної редакції Закону, а правові наслідки введення ліквідації процедури - за його новою редакцією.

Як вбачається з матеріалів справи, Господарським судом міста Києва 25.02.2013 було винесено постанову у справі № 43/75-15/7б про визнання Закритого акціонерного товариства "Виробничо-торгова фірма "Радосинь" банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. Публікація оголошення щодо цього відбулась 02.03.2013.

Частина четверта статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»відносить до підвідомчості господарських судів усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника. Винятком є спори, пов'язані із визначенням та сплатою (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України. Дана норма кореспондується з положеннями пункту 7 частини першої статті 12 ГПК та застосовується незалежно від суб'єктного складу сторін.

Крім названих у зазначеній статті Закону справ у спорах, пов'язаних з майновими вимогами до боржника, слід відносити також спори про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, спори, пов'язані з майновими вимогами учасників (акціонерів) до боржника.

Отже, оскільки позовні вимоги за своїм змістом є майновими вимогами до банкрута (відповідача у даній справі), тобто має місце спір про право, дана позовна заява не підлягає розгляду в позовному провадженні, а може бути розглянута тільки господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону № 2343-XII який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 908/560/16.

Суд зазначає, що звільнення земельної ділянки шляхом звільнення від будівель та споруд беззаперечно впливає на розгляд справи № 43/75-15/7-б про банкрутство відповідача в якій визначається ліквідаційна маса (актив, пасив) тощо, є правомірним та є підставою для припинення провадження у даній справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15.11.2016 у справі №924/554/16.

При цьому суд звертає увагу позивача, що припинення провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України в порядку позовного провадження не позбавляє права заявника звернутись з відповідними вимогами в межах справи № 43/75-15/7-б про банкрутство Закритого акціонерного товариства "Виробничо-торгова фірма "Радосинь".

Також, суд звертає увагу, що передача справ з позовного провадження для розгляду у справу про банкрутство та в зворотному порядку нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та Господарського процесуального кодексу України не передбачена.

Частиною 3 статті 80 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що про припинення провадження у справі виноситься ухвала, в якій мають бути вирішені питання про розподіл між сторонами господарських витрат, про повернення судового збору з бюджету, а також можуть бути розв'язані питання про стягнення штрафів, передбачених у пунктах 4 і 5 частини другої статті 83 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки, позивачем не заявлено про повернення судового збору, то сплачений судовий збір не повертається. Водночас позивач не позбавлений права звернутися до суду з клопотанням про повернення судового збору сплаченого за подання даного позову до суду.

Керуючись ст. 80, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 910/23897/16 припинити.

Суддя С.О. Турчин