ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.03.2017р. Справа №905/3593/16

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м.Маріуполь,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ, в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Лиман,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватного акціонерного товариства «Краснодонвугілля», м.Сєвєродонецьк,

про стягнення 940500 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 нач. від.

від відповідача: ОСОБА_2 - нач. від.

від третьої особи: не з?явився

Згідно із ст.77 ГПК України

в засіданні суду оголошувалась перерва з 22.02.2017р. по 07.03.2017р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, ОСОБА_3 акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь», м.Маріуполь звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Лиман про стягнення збитків за втрачений вантаж у розмірі 940500 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у квітні 2016 року зі станції Краснодон Донецької залізниці відправником ОСОБА_3 акціонерним товариством «Краснодонвугілля» на станцію Сартана Донецької залізниці на адресу Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» був направлений вугільний концентрат у вагонах №62311758, №56334063, №62314612, №54751839, №61078531, №62256656, №56451511, №56193881, який був прийнятий залізницею до перевезення за залізничними накладними №53170718, №53170825, №53170833, №53170783, №53170726, №53170817, №53170791, №53205258. Виходячи з того, що вказаний вантаж на адресу позивача не надійшов, за твердженням останнього, Приватному акціонерному товариству «Металургійний комбінат «Азовсталь» з вини залізниці заподіяні збитки в сумі 940500 грн.

Відповідач у запереченнях №2022/19 від 17.01.2017р. зазначав, що вантаж не є втраченим, а знаходиться на станції Краснодон; в результаті пожежі, що виникла на станції Краснодон 04.04.2016р. всі вагони, крім вагона №56193881 були пошкоджені після приймання вантажу до перевезення; вантаж з пошкоджених вагонів було перевантажено в інші вагони, а відправки були виключені з розрахунку як такі, що не відбулись; вантажовідправнику було запропоновано оформити нові перевізні документи, чого той фактично не виконав; оскільки станція Краснодон знаходиться на неконтрольованій території, докази компетентних органів на підтвердження факту пожежі надати неможливо. З огляду на наведене, з посиланням на приписи ст.111 Статуту залізниць України відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

Згідно з поясненнями №2022/45 від 07.02.2017р. Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та доданими до них документами спірні перевезення оформлені як такі, що не відбулись.

У поясненнях б/н від 20.02.2017р. відповідач стверджував, що вантаж повернутий вантажовідправнику.

Крім того, згідно з заявою №2022/17 від 17.01.2017р. Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» заявило про застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення 940500 грн.

Ухвалою суду від 18.01.2017р. залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 акціонерне товариство «Краснодонвугілля», м.Сєвєродонецьк.

Третя особа 1 у поясненнях №12/98 від 20.01.2017р. підтвердила обставини, які визначені позивачем у позові, підтримала позовні вимоги. У судовому засіданні 22.02.2017р. представник Приватного акціонерного товариства «Краснодонвугілля» зазначав, що спірний вантаж вантажовідправнику не повертався.

Третя особа у судове засідання 07.03.2017р. не з?явилась, про час та місце розгляду справи була обізнана, про що свідчать протокол від 22.02.2017р., розписка від 22.02.2017р. про оголошення перерви на 07.03.2017р., внаслідок чого суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника Приватного акціонерного товариства «Краснодонвугілля».

Наразі, судом враховано, що третьою особою вже було надано усні та письмові пояснення по суті спору.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та третьої особи, господарський суд встановив:

За приписами ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно із ч.2 ст.908 Цивільного кодексу України та ч.5 ст.307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

За приписами ст.6 глави 1 Статуту залізниць України накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Згідно із п.1.1 розділу 4 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом №644 від 21.11.2000р. Міністерства транспорту України, а також ст.23 Статуту залізниць України передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

28.09.2012р. між Публічним акціонерним товариством «Краснодонвугілля» (постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь» (покупець) (організаційно-правові форми яких змінено на приватні акціонерні товариства) було укладено договір №710-У/09-12КУО, згідно з п.1.1 якого постачальник зобовязався передати у власність, а покупець прийняти та оплатити вугільну продукцію (вугілля) по марочному складу, цінам та у кількості, зазначеним в специфікаціях, оформлених у вигляді додатків, що є невідємною частиною договору.

На виконання вказаного правочину 02.04.2016р. та 03.04.2016р. зі станції Краснодон Донецької залізниці ОСОБА_3 акціонерним товариством «Краснодонвугілля» (відправник) на станцію Сартана Донецької залізниці на адресу Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (одержувач) був направлений вугільний концентрат у вагонах №62311758, №56334063, №62314612, №54751839, №61078531, №62256656, №56451511, №56193881, який був прийнятий залізницею по залізничним накладним №53170718, №53170825, №53170833, №53170783, №53170726, №53170817, №53170791, №53205258.

При цьому, такі дії сторін ґрунтувались на умовах укладеного між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» та Публічним акціонерним товариством «Краснодонвугілля» договором №ДФ/30077 від 19.01.2016р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги. За цим правочином виконавець (відповідач) надає вантажовласнику (третя особа) послуги на станціях Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (п.7.1).

За приписами п.2.1 договору №710-У/09-12КУО від 28.09.2012р. вугілля, зазначене у специфікаціях до договору, постачається на умовах FCA- станція відправлення згідно Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс в редакції 2000 року.

За змістом п.2.2 укладеного сторонами правочину датою переходу права власності вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі відвантаженої вугільної продукції, у якому вказується кількість поставленої продукції, згідно з даними, вказаними у залізничних накладних, а також ціна згідно з специфікацією.

Як свідчать матеріали справи, 02.04.2016р. та 03.04.2016р. між позивачем та третьою особою було підписано акти приймання-передачі відвантаженої вугільної продукції №00000779, №00000780.

Відтак, право власності на вугільний концентрат, відвантажений у вагонах №62311758, №56334063, №62314612, №54751839, №61078531, №62256656, №56451511, №56193881, який був прийнятий залізницею до перевезення по залізничним накладним №53170718, №53170825, №53170833, №53170783, №53170726, №53170817, №53170791, №53205258, відбувся в момент передачі залізниці спірного вантажу, внаслідок чого його власником є ОСОБА_3 акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь».

За приписами п.1.1.1 п.1.1 ст.1 «Терміни доставки вантажів» Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом №644 від 21.11.2000р. Міністерства транспорту України, у разі перевезення вантажів вантажною швидкістю вагонними відправками, залізниці зобовязані доставляти вантажі за призначенням у термін, що становить 1 добу на кожні повні та неповні 200 км.

Терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з п.2.4 ст.2 вказаних Правил збільшуються на 1 добу на операції, повязані з відправленням та прибуттям вантажу.

За змістом п.30 спірних накладних відстань перевезення становить 883 км.

Згідно з п.1.1.1 п.1.1 ст.1, п.2.4 ст.2 Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом №644 від 21.11.2000р. Міністерства транспорту України, термін доставки складє 6 діб:

- 4 доби 200 км,

- 1 доба 83 км,

- 1 доба збільшення на операції, повязані з відправленням та прибуттям вантажу.

Виходячи з того, що спірний вантаж було здано до перевезення 02.04.2016р. та 03.04.2016р., вагони №62311758, №56334063, №62314612, №54751839, №61078531, №62256656, №56451511, №56193881 мали прибути за призначенням 08.04.2016р. та 09.04.2016р.

За приписами п.2.10 Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом №644 від 21.11.2000р. Міністерства транспорту України, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленогго терміну доставки.

Проте, як вказує позивач, до теперішнього часу вантаж вугільний концентрат у вагонах №62311758, №56334063, №62314612, №54751839, №61078531, №62256656, №56451511, №56193881 на станцію призначення Сартана Донецької залізниці одержувачу Приватному акціонерному товариству «Металургійний комбінат «Азовсталь» Донецькою залізницею не доставлений.

З огляду на те, що залізничні ввагони №62311758, №56334063, №62314612, №54751839, №61078531, №62256656, №56451511, №56193881 з вугільним концентратом, відправлені за залізничними накладними №53170718, №53170825, №53170833, №53170783, №53170726, №53170817, №53170791, №53205258 до Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» не надійшли, за твердженням позивача, стягненню з відповідача підлягають збитки за втрачений вантаж у розмірі 940500 грн.

За змістом ч.5 ст.307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 12 Закону України «Про залізничний транспорт» та ст.110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях. Стаття 110 Статуту залізниць України також передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Згідно з ч.1 ст.23 Закону України «Про залізничний транспорт» перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин. Аналогічні за змістом приписи містяться у ст.113 Статуту залізниць України, ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у випадку порушення зобовязань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Статтею 314 Господарського кодексу України, норми якої кореспондуються зі ст.110 Статуту залізниць України, встановлено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

За змістом листа без номеру та дати Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» (а.с.58) при проведенні службового розслідування було встановлено, що вагони №62311758, №56334063, №62314612, №54751839, №61078531, №62256656, №56451511, №56193881 за відправкою №53170718, №53170825, №53170833, №53170783, №53170726, №53170817, №53170791, №53205258 були прийняті до перевезення 03.04.2016р. зі станції Краснодон, відправник ПАО «Краснодонвугілля», станція призначення Сартана, одержувач ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь», з вантажем «концентрат вугільний». У звязку з несанкціонованим втручанням в роботу залізничного транспорту, 04.04.2016р. вантаж та вагони були пошкоджені внаслідок пожежі (вагон №56193881 не був пошкоджений). Для відправки вагонів на станцію призначення вантаж був перевантажений у вагони №62313770, №50047992, №53171245, №66697459, №66118480, №66593112, №66112608, №65254666. На цей час вагони простоюють на коліях станції Краснодон. Для оформлення нового перевезення на зазначені вагони, начальник станції Краснодон неодноразово звертався до ПАО «Краснодонвугілля» з проханням надати перевізні документи, які останнім виконані не були.

Ухвалами суду від 26.12.2016р., 18.01.2017р. відповідача було зобовязано надати, в тому числі, письмові пояснення щодо обставин пожежі, внаслідок якої відбулось пошкодження вагонів; документи на підтвердження розслідування обставин пожежі 04.04.2016р.; документи на підтвердження обставин, викладених у листі без номеру та дати Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» (відповіді на лист №0174/456 від 09.09.2016р. позивача).

У запереченнях №2022/19 від 17.01.2017р. відповідач зазначав, що вантаж не є втраченим, а знаходиться на станції Краснодон; в результаті пожежі, що виникла на станції Краснодон 04.04.2016р. всі вагони, крім вагона №56193881 були пошкоджені після приймання вантажу до перевезення; вантаж з пошкоджених вагонів було перевантажено в інші вагони, а відправки були виключені з розрахунку як такі, що не відбулись; вантажовідправнику було запропоновано оформити нові перевізні документи, чого той фактично не виконав; оскільки станція Краснодон знаходиться на неконтрольованій території, докази компетентних органів на підтвердження факту пожежі надати неможливо.

За змістом акту загальної форми №11 від 04.04.2016р. цього дня на станції Краснодон з причини, яка не залежить від працівників станції та вантажовідправника Приватного акціонерного товариства «Краснодонвугілля» були пошкоджені навантажені цистерни №57920969, №50346410 з дизельним паливом, внаслідок чого були пошкоджені вагони, завантажені вантажовідправником ОСОБА_3 акціонерним товариством «Краснодонвугілля» призначенням станція Сартана за відправками №53170833, №53170825, №53170817, №53170791, №53170783, №53170726, №53170718, №53205258

У акті загальної форми №39 від 07.04.2016р., телефонограмі начальника станції Краснодон Зюзіна (а.с.176, а.с.177) зазначено, що спірні вагони були прийняті до перевезення станцією Краснодон 02.04.2016р. та 03.04.2016р. з призначенням станція Сартана Донецької залізниці. Досилка оформлена 04.04.2016р. на відправку вагону №56451511 призначенням станція Сартана. Крім того, у вказаних документах було зазначено про необхідність оформлення спірних перевезень як перевезень, що не відбулись, з причин, які не залежать від вантажовідправника, у звязку з частковою втратою вантажу внаслідок пожежі. Спірні відправки запропоновано зняти з обліку.

Ухвалою суду від 07.02.2017р. відповідача було зобов?язано надати письмові пояснення щодо нормативного обґрунтування оформлення спірного перевезення як такого, що не відбулось.

21.02.2017р. відповідач надав до матеріалів справи копії накладних №53170718, №53170825, №53170833, №53170783, №53170726, №53170817, №53170791, №53205258, в п.49 яких проставлено відмітку про те, що вантаж 07.04.2016р. повернутий вантажовідправнику. У поясненнях б/н від 20.02.2017р. посилався на приписи абзацу 11 п.32.1 Інструкції з ведення станційної звітності, затвердженої наказом №147-Ц від 04.06.2003р. Міністра транспорту України Генерального директора Укрзалізниці.

У судовому засіданні 22.02.2017р. представник третьої особи заперечив наявність обставин повернення вантажу Приватному акціонерному товариству «Краснодонвугілля».

За змістом додатку №3 до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом №644 від 21.11.2000р. Міністерства транспорту України, в графі 49 накладної зазначається повідомлення одержувача про прибуття вантажу. За необхідності вказуються: охорона залізниці, якщо вантаж підлягає обов'язковій охороні залізницею; відмітки про результати перевірки вантажу під час видачі, складання актів із зазначенням станції, яка склала акт; причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість затримки; відомості про переадресування вантажу, зміну одержувача тощо.

Одночасно, можливості проставлення у цьому розділі відмітки про повернення вантажу вантажовідправнику вказаними Правилами не передбачено.

Разом з цим, розповсюдження Інструкції з ведення станційної звітності, затвердженої наказом №147-Ц від 04.06.2003р. Міністра транспорту України Генерального диектора Укрзалізниці, на правовідносини, які виникли між сторонами, а також можливості оформлення перевезення як такого, що не відбулось, повернення вантажу вантажовідправнику на підставі цієї Інструкції, відповідачем не доведено, а судом не встановлено.

За приписами ст.117 Статуту залізниць України відправник або одержувач має право вважати вантаж втраченим і вимагати відшкодування за втрату, якщо вантаж не було видано одержувачу на його вимогу протягом 30 діб з моменту закінчення терміну доставки, а у разі перевезення вантажу у прямому змішаному сполученні - після закінчення двох місяців з дня приймання вантажу до перевезення. Якщо вантаж прибув з перевищенням зазначених термінів, одержувач зобов'язаний прийняти його і повернути суму, отриману від залізниці за втрату вантажу. У разі, коли вантаж прибув у частково пошкодженому стані, зазначена сума зменшується з урахуванням збитку, визначеного порядком, зазначеним у статті 114 цього Статуту.

За таких обставин, вугільний концентрат, відправлений у вагонах №62311758, №56334063, №62314612, №54751839, №61078531, №62256656, №56451511, №56193881, який був прийнятий залізницею до перевезення за залізничними накладними №53170718, №53170825, №53170833, №53170783, №53170726, №53170817, №53170791, №53205258, вважається втраченим з 08.05.2016р. та з 09.05.2016р. відповідно.

Згідно зі ст.ст.114, 115 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу за втрату чи недостачу, у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунку або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

За змістом виписки Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» за 28.11.2014р., ОСОБА_3 акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь» розрахувалось з ОСОБА_3 акціонерним товариством «Краснодонвугілля» за спірний вугільний концентрат. Крім того, у судовому засіданні 22.02.2017р. представник третьої особи підтвердив надходження коштів від позивача саме за відправками, які були оформлені накладними №53170718, №53170825, №53170833, №53170783, №53170726, №53170817, №53170791, №53205258.

Відповідно до довідки про вартість вугільного концентрата, відвантаженого ОСОБА_3 акціонерним товариством «Краснодонвугілля» в адресу Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», за фактично втрачений вугільний концентрат позивачем було сплачено на користь третьої особи 940500 грн.

Посилання відповідача на приписи ст.111 Статуту залізниць України, згідно з якою залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, стихійного лиха та інших обставин, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало, не приймаються судом до уваги, з огляду на наступне:

Як зазначалось, станція Краснодон знаходиться на неконтрольованій території, а втрата вантажу була повязана з виникненням пожежі на станції через пошкодження цистерн №57920969, №50346410 з дизельним паливом.

Разом з цим, відповідачем в порядку норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не доведено, що виникнення пожежі було обумовлено обставинами, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало. Всі наявні у матеріалах справи документи зводяться до констатації факту пожежі 04.04.2016р., внаслідок чого посилання відповідача в цій частині є недоведеними належними та допустимими доказами.

Як зазначалось, у заяві №2022/17 від 17.01.2017р. Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» заявило про застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення 940500 грн.

У клопотанні №09-5/14 від 20.02.2017р. ОСОБА_3 акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь» наполягало на тому, що строк позовної давності не є пропущеним. Водночас, у разі, якщо суд дійде висновку про пропуск строку позовної давності, позивач просив визнати причини пропуску поважними та відновити строк.

Згідно із ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 вказаного Кодексу України встановлений загальний строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (позовна давність), у три роки.

За змістом ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч.1 ст.258 Цивільного кодексу України).

Як встановлено у ч.3 ст.925 Цивільного кодексу України, до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

За приписами п.136 Статуту залізниць України позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту.

Відповідно до п.п.134, 135 Статуту залізниць України претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців. Зазначені терміни обчислюються через 30 діб з дня закінчення терміну доставки - для претензій про відшкодування за втрату вантажу. претензія підлягає розгляду протягом 1 місяця.

Як зазначалось, вантаж за спірними відправками мав прибути 08.04.2016р. та 09.04.2016р., внаслідок чого шестимісячний строк для предявлення претензії про відшкодування за втрату вантажу розпочався 08.05.2016р. та 09.05.2016р.

В силу норм ст.315 Господарського кодексу України до пред'явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред'явлення йому претензії. Претензії можуть пред'являтися протягом шести місяців.

Згідно з п.4.7.1 постанови №10 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», якщо до подання позову позивач скористався своїм правом на пред'явлення перевізникові претензії, шестимісячний строк позовної давності починається з дня одержання відповіді на претензію або закінчення строку, встановленого для такої відповіді (частина четверта статті 315 ГК України). Оскільки дотримання претензійного порядку не є обов'язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу строку позовної давності в розумінні цієї норми ГК України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред'явлення претензії і строку її розгляду (частини друга і третя статті 315 ГК України), незалежно від того, чи пред'являлася відповідна претензія до перевізника.

На підставі викладеного, виходячи з того, що доставка вантажу мала бути здійснена до 08.04.2016р. та 09.04.2016р., приймаючи до уваги, що шестимісячний строк для предявлення претензії розпочався з 08.05.2016р. та 09.05.2016р. та тривав до 08.11.2016р. та 09.11.2016р., з урахуванням 30-денного строку для розгляду претензії, позивач мав право на предявлення розглядуваного позову в строк до 08.06.2017р. та 09.06.2017р. відповідно.

З огляду на висновки суду про те, що строк позовної давності не є пропущеним, клопотання позивача про визнання причин пропуску строку позовної давності поважними та відновлення строку, залишається судом без задоволення.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що залізницею не доведено факту незбереження вантажу через незалежні від залізниці причин, виходячи з того, що вантаж, який не був доставлений, в силу норм ст.117 Статуту залізниць України вважається втраченим, приймаючи до уваги висновки суду стосовно того, що строк позовної давності за розглядуваними вимогами не є пропущеним, позов Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 940500 грн підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 14107,50 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м.Маріуполь до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Лиман про стягнення збитків за втрачений вантаж у розмірі 940500 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Лиман на користь Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м.Маріуполь збитки за втрачений вантаж у розмірі 940500 грн, а також судовий збір в сумі 14107,50 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 07.03.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 13.03.2017р.

Суддя Ю.О.Паляниця