РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2017Справа №910/269/17

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Логістик Сістем"

про стягнення грошових коштів

Суддя Ю.В. Цюкало

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - за довіреністю від 26.12.2016 року

від відповідача: не з'явились

В судовому засіданні 27 лютого 2017 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

У січні 2017 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Логістик Сістем" (відповідач) про стягнення 99 288,08 грн. основного бору.

Позивач звернувся до суду з заявою про збільшення розміру позовних вимог до 99 288,08 грн. основного бору, 14 813,48 грн. пені та 7 119,39 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов договору № 0014/16(СИ) про надання транспортних послуг від 01.03.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.01.2017 року суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/269/17. Розгляд справи призначено на 06.02.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 року розгляду справи відкладено на 27.02.2017 року.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.03.2016 року між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) укладено договір № 0014/16(СИ) про надання транспортних послуг, відповідно до п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених даним договором, виконавець взяв на себе зобов'язання надати послуги з перевезення металопродукції з ПАТ «Запоріжсталь» до Запорізького річкового порту за допомоги автомобільної техніки, а також послуги з її управління, а замовник оплатити надані послуги.

Згідно з п. 2.1. вартість послуг і розрахунки за цим договором визначаються в національній валюті України. Форма оплати за цим договором є безготівковою.

Відповідно до п. 2.2. договору всі розрахунки між сторонами проводяться виходячи з кількості наданих послуг, відображених в акті здачі-приймання наданих послуг, відпрацьованих технікою виконавця за звітний період (додаток №1). Сторони домовилися звітним періодом надання послуг прийняти календарну декаду (з 1 по 10, з 11 по 20, з 21 по 30 (31)).

Здача-приймання наданих виконавцем послуг оформлюється щодекадно згідно акту здачі-приймання наданих послуг (додаток №1), протягом 3 (трьох) робочих днів, наступних за звітними, оформленого на підставі документів перерахованих в п.2.5, цього договору, підписаних уповноваженими представниками сторін і скріплених печатками сторін (п. 2.3. договору).

Пунктом 2.4. договору встановлено, що вартість послуг, які виконуються за договором, визначається відповідно до протоколу узгодження договірних цін (додаток №2), який є невід'ємною частиною даного договору, виходячи з ціни за одну перевезену тонну металопродукції.

Послуги вважаються наданими після підписання уповноваженими представниками сторін акту здачі-приймання наданих послуг, який складається виконавцем і направляється замовнику разом з рахунком на оплату послуг (п.2.6. договору).

Відповілно до п. 2.7. договору розмір оплати послуг за договором фіксується в актах здачі-приймання наданих послуг і визначається сторонами за фактом надання послуг за результатами кожного звітного періоду згідно п. 2.2.

Згідно п. 2.8. договору замовник проводить оплату послуг виконавця протягом 20 банківських днів з моменту отримання від виконавця всіх необхідних документів: оригіналу рахунку, оригіналів товарно-транспортних накладних, оригіналу акту здачі-приймання наданих послуг, а так само копій свідотства про державну реєстрацію або виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, свідоцтва платника ПДВ або витягти з реєстру платників ПДВ, або свідоцтва про сплату єдиного податку.

У п. 4.4. договору сторони погодили, що за недотримання термінів оплати зазначених в п. 2.4. договору замовник оплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на момент прострочення, за кожен день прострочення.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2016 року, або до дати його припинення (у разі розірвання за згодою сторін), або в іншому порядку, передбаченому чинним законодавством, але в будь-якому випадку до моменту повного виконання сторонами вже прийнятих на себе зобов'язань по договору (п. 5.1. договору).

На виконання умов договору позивачем було надано послуги перевезення відповідачу на суму 132 288,10 грн., що підтверджується підписаним представниками сторін та скріпленим печатками актами здачі-приймання робіт (надання послуг) № 200516 від 20.05.2016 року на суму 44 928,01 грн., № 310516 від 31.05.2016 року на суму 39 266,49 грн., № 100616 від 10.06.2016 року на суму 28 392,41 грн., № 300316 від 30.06.2016 року на суму 13 252,49 грн., № 100716 від 10.06.2016 року на суму 6 448,68 грн.

Позивач звернувся до відповідача з претензією №1 від 07.11.2016 року про сплату 117 288,08 грн. заборгованості за договором № 0014/16(СИ) про надання транспортних послуг від 01.03.2016 року.

Позивач стверджує, що відповідачем допущено неналежне виконання зобов'язань за договором № 0014/16(СИ) про надання транспортних послуг від 01.03.2016 року щодо своєчасної оплати наданих послуг з перевезення, у зв'язку із чим просить стягнути з останнього 99 288,08 грн. основного бору, 14 813,48 грн. пені та 7 119,39 грн. інфляційних втрат.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

За приписами ст.ст. 930 Цивільного кодексу України договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі. Клієнт повинен видати експедиторові довіреність, якщо вона є необхідною для виконання його обов'язків.

Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору № 0014/16(СИ) про надання транспортних послуг від 01.03.2016 року позивачем було надано послуги з перевезенням на суму 132 288,10 грн., що підтверджується підписаним представниками сторін та скріпленим печатками актами здачі-приймання робіт (надання послуг) № 200516 від 20.05.2016 року на суму 44 928,01 грн., № 310516 від 31.05.2016 року на суму 39 266,49 грн., № 100616 від 10.06.2016 року на суму 28 392,41 грн., № 300316 від 30.06.2016 року на суму 13 252,49 грн., № 100716 від 10.06.2016 року на суму 6 448,68 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 931 Цивільного кодексу України, розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Згідно ч. 2 ст.12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи з умов договору № 0014/16(СИ) про надання транспортних послуг від 01.03.2016 року строк виконання відповідачем зобов'язань з оплати наданих послуг перевезення є таким, що настав.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як свідчать матеріали справи, відповідач всупереч п.2.8. договору своє зобов'язання зі своєчасної оплати наданих послуг в повному обсязі не виконав, що не було спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 99 288,08 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що строк оплати вартості наданих послуг перевезення за договором №0014/16(СИ) про надання транспортних послуг від 01.03.2016 року, відповідно до п. 2.8. останнього, настав, приймаючи до уваги те, що доказів оплати наданих послуг в повному обсязі станом на день розгляду справи відповідачем не надано, обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з останнього на користь позивача заборгованості за договором №0014/16(СИ) про надання транспортних послуг від 01.03.2016 року в розмірі 99 288,08 грн.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Враховуючи викладене, суд, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування пені та інфляційних втрат, визнав його обґрунтованим, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення 14 813,48 грн. пені та 7 119,39 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Логістик Сістем" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, будинок 7А, офіс 8-11, ідентифікаційний код 37200332) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) грошові кошти: 99 288,08 грн. (дев'яносто дев'ять тисяч двісті вісімдесят вісім гривень 08 копійок) основного боргу, 14 813,48 грн. (чотирнадцять тисяч вісімсот тринадцять гривень 48 копійок) пені, 7 119,39 грн. (сім тисяч сто дев'ятнадцять гривень 39 копійок) інфляційних втрат та 1 818,31 грн. (одна тисяча вісімсот вісімнадцять гривень 31 копійка) судового збору. Видати наказ.

3. Копію рішення направити відповідачу у справі №910/269/17.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 10.03.2017 року.

СуддяЮ.В. Цюкало