ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2017 р.Справа № 922/4648/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гончарові В.В.

розглянувши справу

за позовом Керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області (м. Дергачі в інтересах держави в особі Державного агентства водних ресурсів України (м. Київ), Харківського обласного управління водних ресурсів (м. Харків), Краснокутського міжрайонного управління водного господарства (смт. Краснокутськ, Харківська обл.), Харківської обласної державної адміністрації (м. Харків)
до 1-го відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (с. Михайлівка, Харківська обл.) , 2-го відповідача: В'язівської сільської ради (с. В'язова, Харківська обл.)
про визнання незаконним та скасування рішення
за участю представників:

прокурора - Горгуль Н.В. (службове посвідчення №036152 від 29.10.2015);

позивача (Держагентства водних ресурсів України) - не з'явився;

позивача (Харківського обласного управління водних ресурсів) - Лукашук Д.С. (довіреність №6 від 03.02.2017);

позивача (Краснокутського міжрайонного управління водного господарства) - не з'явився;

позивача (ХОДА) - не з'явився;

1-го відповідача - ОСОБА_1 (особисто, паспорт НОМЕР_1, виданий Краснокутським РС ГУДМС України в Харківській області від 04.12.2014), ОСОБА_3 (довіреність від 11.01.2017), ОСОБА_4 (довіреність від 11.01.2017);

2-го відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Державного агентства водних ресурсів України, Харківського обласного управління водних ресурсів, Краснокутського міжрайонного управління водного господарства, Харківської обласної державної адміністрації 26.1.2016 р. звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до: 1-го відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та 2-го відповідача: В'язівської сільської ради Харківської обл., в якій, з врахуванням уточнень від 09.02.2017р., просить суд: 1) визнати незаконним та скасувати рішення 25 сесії ХХІV скликання від 22.12.2005 "Про надання дозволу приватному підприємцю ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під Трудолюбівським водосховищем для подальшого надання в оренду на території В'язівської сільської ради"; 2) визнати незаконним та скасувати рішення 12 сесії V скликання В'язівської сільської ради від 26.01.2008 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі ставком з земель запасу водного фонду сільської ради в межах с. Михайлівка та технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки". 3) визнати недійсним договір оренди земельної ділянки водного фонду від 10.06.2008р., укладений між В'язівською сільською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, яка знаходиться в межах с. Михайлівка на території В'язівської сільської ради загальною площею 40,2590 га, у тому числі 35,9000 га під ставками, 0,2000 га під гідротехнічними спорудами, 4,1590 га пасовищ строком на 49 років, який зареєстровано у відділі Держкомзему у Харківській області 09.07.2008 за №03. 4) зобов'язати ФОП ОСОБА_1 повернути В'язівській сільській раді земельну ділянку загальною площею 40,2590 га, що використовується на підставі договору оренди земельної ділянки від 10.06.2008, укладеного між В'язівською сільською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1. Також до стягнення заявлені судові витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.03.2017 року клопотання представника позивача (ХОДА) про відкладення розгляду справи задоволено та розгляд справи відкладено на 06.03.2017 року о 10:30год., відповідно до приписів ст. 77 ГПК України.

01.03.2017 року через канцелярію господарського суду Харківської області від прокурора надійшло клопотання в порядку ст. 22 ГПК України (вх. № 7262), в якому останній зменшує позовні вимоги в порядку ст. 22 ГПК України в частині визнання незаконним та скасування рішення 12 сесії V скликання В'язівської сільської ради від 26.01.2008 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі ставком з земель запасу водного фонду сільської ради в межах с. Михайлівка та технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки", визнання недійсним договору оренди земельної ділянки водного фонду від 10.06.2008р., укладений між В'язівською сільською радою та 1-им відповідачем та зобов'язання 1-го відповідача повернути В'язівській сільській раді земельну ділянку загальною площею 40,2590 га, що використовується на підставі договору оренди земельної ділянки від 10.06.2008, укладеного між В'язівською сільською радою та 1-им відповідачем, та у зв'язку із зменшенням позовних вимог в цій частині прокурор просить суд повернути частину сплаченого судового збору.

06.03.2017 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від позивача (Харківського обласного управління водних ресурсів) надійшли додаткові письмові пояснення (вх. № 7650), які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

06.03.2017 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від представника 1-го відповідача надійшли пояснення (вх. № 7729), які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

06.03.2017 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від 1-го відповідача надійшов відзив (вх. № 7728), який досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

06.03.2017 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від 2-го відповідача надійшли пояснення (вх. № 7648), які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

Прокурор в призначене судове засідання 06.03.2017 р. з'явився та підтримав подане раніше клопотання в порядку ст. 22 ГПК України (вх. № 7262), яке просить суд прийняти до розгляду та розглядати справу в подальшому з його врахуванням. Також, в засіданні прокурор заявив усне клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні, мотивоване необхідністю надання прокурору часу для звернення до суду із заявою про збільшення позовних вимог.

Суд ставить на обговорення клопотання прокурора (вх. № 7262 від 01.03.2017 р.) та заслуховує думку присутніх в судовому засіданні сторін, які не заперечують проти прийняття його до розгляду.

Суд, дослідивши вищевказане клопотання прокурора (вх. № 7262 від 01.03.2017 р.), виходить з наступного.

Згідно зі ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі, збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених ст. 5 цього кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.11., п. 3. 12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач.

Отже, розглянувши подане прокурором клопотання (вх. № 7262), суд розцінює його як зменшення розміру позовних вимог, приймає його до розгляду та розглядатиме справу № 922/4648/16 в подальшому з його врахуванням.

Суд становить на обговорення усне клопотання прокурора про оголошення перерви в судовому засіданні та заслуховує думку присутніх в судовому засіданні сторін, які заперечують проти задоволення вказаного усного клопотання прокурора.

Усне клопотання прокурора судом відхиляється, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 69 ГПК України, спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів. Судом розглянуто дану господарську справу в межах двох місячного строку та п'ятнадцяти днів відповідно до заяви від 20.02.2017 р. про продовження строку розгляду справи (т.с. І а.с. 161). А отже, у прокурора була можливість реалізувати свої права, передбачені господарським процесуальним законодавством, на підставі чого, та у зв'язку зі спливом строку розгляду даної справи, суд не вбачає правових підстав для оголошення перерви в судовому засіданні або відкладення розгляду справи.

Прокурор в засіданні 06.03.2017 р. заявлені позовні вимоги з врахуванням прийнятого до розгляду клопотання про зменшення позовних вимог (вх. № 7262) підтримав повністю, просив суд позов задовольнити повністю, визнати незаконним та скасувати рішення 25 сесії ХХІV скликання від 22.12.2005 "Про надання дозволу приватному підприємцю ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під Трудолюбівським водосховищем для подальшого надання в оренду на території В'язівської сільської ради".

Представник позивача (Держагентства водних ресурсів України) в судове засідання 06.03.2017 не з'явився, витребуваних судом документів не надав. Про час і місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

Представник позивача (Харківське обласне управління водних ресурсів) в судовому засіданні 06.03.2017 р. надав пояснення по суті спору, в яких позов прокурора підтримав.

Представник позивача (Краснокутське міжрайонне управління водного господарства) в судове засідання 06.03.2017 р. не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

Представник позивача (ХОДА) в судове засідання 06.03.2017 р. не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

Відповідач 1 (ФОП ОСОБА_1.) проти позову заперечив повністю з підстав, викладених у наданих раніше відзивах та поясненнях та наполягав на відмові в задоволенні позову.

Відповідач 2 (В'язівська сільська рада) в судове засідання 06.03.2017 р. не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 06.03.2017 р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення прокурора, представників позивача та відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

У ході вивчення правомірності розпорядження земельними ділянки водного фонду на території Краснокутського району встановлено, що рішенням 25 сесії XXIV скликання від 22.12.2005 року приватному підприємцю ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під Трудолюбівським водосховищем для подальшого надання в оренду на території В'язівської сільської ради.

Під час розгляду даної справи встановлено, що вищевказаним Рішенням 25 сесії XXIV скликання від 22.12.2005 року "Про надання дозволу приватному підприємцю ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо вдведення земельної ділянки під Трудолюбівським водосховищем для подальшого надання в оренду на території В'язівської сільської ради", розглянувши заяву приватного підприємця відповідача 1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під Трудолюбівським водосховищем в межах с. Михайлівка площею 35,9 га - водного дзеркала та природоохоронної зони площею - 4,159 га та керуючись ст. 17, 184, 198, 201 п ХІІ перехідних положень ЗКУ; ст. 13, 20, 22, 25 ЗУ "Про землеустрій", ст. 13, 20, 23 ЗУ "Про оцінку землі", ст. 33 про місцеве самоврядування В'язівська сільська рада вирішила надати дозвіл приватному підприємцю ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під Трудолюбівським водосховищем площею водного дзеркала 35,9 га та водоохоронною зоною 4,159 га в межах села Михайлівка, та на виготовлення технічної документації з нормативно - грошової оцінки земель із запасу земельного фонду для подальшого надання в оренду для рибогосподарських потреб (т.с. І а.с. 38).

Так, прокурором наголошено, що зазначене вище рішення В'язівською сільською радою прийняте всупереч вимог ст.ст. 12, 122 Земельного кодексу України, ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування» та ст. 51 Водного кодексу України, а саме, за відсутності у органу місцевого самоврядуванню відповідних повноважень.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, прокурором наголошено на приписи ст. 12 та ст. 122 Земельного кодексу України, відповідно до яких, до повноважень сільських рад належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Одночасно, прокурором наголошено про те, що згідно з п.п. 8, п. б, ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать у тому числі підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування;

Також, прокурор посилається на приписи ст. 5 Водного Кодексу України де встановлено, що до водних об'єктів загальнодержавного значення належать у тому числі поверхневі води (озера, водосховища, річки, канали), що знаходяться і використовуються на території більш як однієї області.

Прокурором також зазначено про те, що відповідно до а. г, п. З, ст. 86 Земельного Кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать землі під водними об'єктами загальнодержавного значення.

Таким чином, прокурор вказує, що В'язівська сільська рада, приймаючи спірне рішення 25 сесії XXIV скликання від 22.12.2005 року "Про надання дозволу приватному підприємцю ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під Трудолюбівським водосховищем для подальшого надання в оренду на території В'язівської сільської ради" не мала права на розпорядження землями загальнодержавного значення. Прийнятим спірним рішенням В'язівською сільською радою, всупереч вимог ст.149 Земельного кодексу України, без відповідного погодження фактично вилучено зазначену земельну ділянку у Краснокутського міжрайонного управління водного господарства.

Враховуючи вищенаведене, прокурором наголошено про те, що використання земельної ділянки водного фонду державної власності порушує інтереси держави, як власника, щодо реалізації передбаченого ч. 1 ст.319 ЦК України права вільно розпоряджатися нею через уповноважений орган виконавчої влади.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, користуючись принципом об'єктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є вимога прокурора про визнання незаконним та скасування рішення 25 сесії ХХІV скликання від 22.12.2005 "Про надання дозволу приватному підприємцю ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під Трудолюбівським водосховищем для подальшого надання в оренду на території В'язівської сільської ради".

Відповідач 1 під час розгляду справи наголошував про те, що останнім до В'язівської сільської ради було подано заяву з усіма необхідним документами, а вказане рішення приймалось В'язівською сільською радою у відповідності до вимог ст. 17, 184, 198, 201 п ХІІ перехідних положень ЗКУ; ст. 13, 20, 22, 25 ЗУ "Про землеустрій", ст. 13, 20, 23 ЗУ "Про оцінку землі", ст. 33 ЗУ "Про місцеве самоврядування".

Згідно із ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади АР Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Таким чином, правовий акт індивідуальної дії органу державної влади органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування може бути скасований у судовому порядку, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси територіальних громад чи окремих осіб.

Статтею 4 ГПК України визначено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У позовній заяві прокурором наголошено про те, що В'язівська сільська рада приймаючи спірне рішення 25 сесії XXIV скликання від 22.12.2005 року "Про надання дозволу приватному підприємцю ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо вдведення земельної ділянки під Трудолюбівським водосховищем для подальшого надання в оренду на території В'язівської сільської ради" не мала права на розпорядження землями загальнодержавного значення. Прийнятим спірним рішенням В'язівською сільською радою, всупереч вимог ст.149 Земельного кодексу України, без відповідного погодження фактично вилучено зазначену земельну ділянку у Краснокутського міжрайонного управління водного господарства, а використання земельної ділянки водного фонду державної власності порушує інтереси Держави, як власника, щодо реалізації передбаченого ч. 1 ст.319 ЦК України права вільно розпоряджатися нею через уповноважений орган виконавчої влади.

Статтями 116 та 118 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Згідно з ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, згідно з ст. 123 Земельного кодексу України, за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186 1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

В силу приписів ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Суд звертає увагу прокурора на те, що оскаржуваним рішенням 25 сесії XXIV скликання від 22.12.2005 року "Про надання дозволу приватному підприємцю ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під Трудолюбівським водосховищем для подальшого надання в оренду на території В'язівської сільської ради" відповідачем 2 не приймалось рішення про надання у власність чи користування земельної ділянки.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).

За відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності.

Дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не визначений законом як підстава набуття права на земельну ділянку і не є правовстановлюючим документом, спрямованим на набуття, зміну або припинення прав та обов'язків сторін.

Враховуючи вищевикладене прокурором не доведено, що вказаним спірним рішенням відповідачем 2 приймалось питання про надання у власність чи користування відповідачем 1 земельної ділянки водного фонду, у зв"язку із чим інтереси Держави не порушені, про що зазначено прокурором у позовній заяві.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову повністю.

При розподілі господарських витрат, суд керується приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої, витрати зі сплати судового збору за дві вимоги немайнового характеру спору в розмірі 2756,00 грн. в даному разі покладаються на прокурора.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, ст. 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 07.03.2017 р.

Суддя Г.І. Сальнікова