РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2017№910/1262/17

За позовом Приватного акціонерного товариства "Маріупольский металургійний комбінат

імені Ілліча"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 18 742,74 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 06 березня 2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Маріупольский металургійний комбінат імені Ілліча" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) про стягнення 18 742,74 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.01.2017 року порушено провадження у справі № 910/1262/17, її розгляд призначено на 15.02.2017 року.

Представники сторін в судове засідання 15.02.2017 року не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.02.2017 року на підставі статті 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 06.03.2017 року.

21.02.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника та документи на виконання вимог ухвали суду.

Представники сторін в судове засідання 06.03.2017 року не з'явились, про дату та час слухання справи повідомлялися належним чином.

Суд, розглянувши подане позивачем клопотання про розгляд справи без участі представника, дійшов висновку про його задоволення.

Місцезнаходження відповідача за адресою: 03680, м. Київ, вул. Тверська, будинок 5, на яку було відправлено ухвали суду підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та вказана в позові.

У відповідності з положеннями пункту 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається за повідомленою сторонами господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані позивачем матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

30.12.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Маріупольский металургійний комбінат імені Ілліча"" (в подальшому змінено найменування на Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча") (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг" (постачальник) було укладено договір №УПр14/28/162 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупцю вугільну продукцію, а покупець прийняти та оплатити вказану продукцію, асортимент, кількість, строки поставки та ціна якої вказані у специфікаціях до Договору.

Відповідно до пункту 3.3 Договору поставка продукції здійснюється партіями залізничним транспортом.

У відповідності до пункту 4.1. Договору поставка продукції здійснюється по цінам, які визначені у відповідності з умовами поставки, вказаних в Специфікаціях і включає всі податки, збори в інші обов'язкові платежі, а також вартість маркування і інші витрати Постачальника, пов'язаних з поставкою продукції.

В подальшому, 25.12.2015 року між Публічним акціонерними товариством "Українська залізниця" (далі виконавець, відповідач) та Публічним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (в подальшому змінено найменування на Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча") (далі - вантажовласник, позивач) укладено Договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізним транспортом послуги № 1970/ДФ/10017, предметом якого є надання виконавцем вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до залізничної накладної №51668481 від 14.10.2016 року, відправником - Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит", на підставі Договору №УПр14/28/162 від 30.12.2013, укладеного між позивачем, як покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг", як постачальником, останнім було здійснено поставку продукції залізничним транспортом, зокрема вагонами №56304215, №61633087 та №54149067 з вантажем "Антрацит" загальною масою 210 000 кг. Одержувачем є Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча".

По прибутті вагонів №56304215 та №61633087 на станцію Маріуполь-Сортувальний було складено комерційні акти:

- № БН 726718/796 від 19.10.2016 року, відповідно до якого, недостача Антрациту у вагоні № 56304215 складає 4 250 кг.;

- № БН 726719/797 від 19.10.2016 року відповідно до якого, недостача Антрациту у вагоні № 61633087 складає 5 050 кг.;

Позивач зазначив, що відповідач, як перевізник належним чином не виконав зобов'язань щодо збереження вантажу під час перевезення, у зв'язку з чим зобов'язаний відшкодувати позивачу збитки у розмірі 18 742,74 грн., заподіяних незбереженням прийнятого до перевезення вантажу згідно залізничної накладної № 51668481 від 14.10.2016 року.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Згідно з пунктом 2 статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 Цивільного кодексу України обумовлено: у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Згідно з статтею 113 Статуту залізниць України за незбереження прийнятого до перевезення вантажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача чи пошкодження виникли з не залежних від перевізника причин.

Згідно статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Відповідно до статті 130 Статуту залізниць України право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Статтею 133 Статуту залізниць України передбачено, що передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Факт нестачі за спірним перевезенням підтверджений комерційними актами № БН 726718/796 від 19.10.2016 року та № БН 726719/797 від 19.10.2016 року.

При складанні комерційного акту № БН 726718/796 від 19.10.2016 року, встановлено наступне: "На підставі акту о/ф № 33412 від 19.10.2016 року ст. Волноваха Дон.з.д. проводилось комісійне переважування вагону № 56304215 по відправці вказаній на лицьовій стороні акта. По документу значиться : груз антрацит, навалом. Вага визначена відправником на вагонних вагах (150 т.): брутто- не вказано, тара - 23600 кг., нетто 70 000 кг. При переважуванні вага виявилась : брутто- 89350 кг., тара с бруса 23 600 кг., нетто 65 750 кг., що менше документа на 4 250 кг. Погрузка вантажу у вагоні нижча рівня бортів на 50 см., груз маркований двома борознами з нанесенням вапна. Над 1 люком є поглиблення розміром 200см х на довжину вагону х 70-100см вглиб вагону; справа по руху поїзда над 3 люком є поглиблення 150см х 150см х 70 см; Над 7 люком є поглиблення 150см х 100см х 80 см, маркування порушено. Вагон прибув в технічному відношенні справний. Протікання вантажу на ст. Маріуполь - Сортувальний немає. Об'ємна вага вантажу в документах не вказана. Переважування вантажу проводилось в присутності Зам. ДС ОСОБА_2, комерційного агента ОСОБА_1, прийомоздавача вантажу комбінату ім. Ілліча ОСОБА_3 і вагаря комбінату ім. Ілліча ОСОБА_4 на 150 т. електронних вагах ст. Сартана2 комбінатута ім. Ілліча з повною зупинкою вагона. При повторному переваженні даного вагону недостача підтвердилась. Завідуючого вантажним двором немає по штату.

Також, при складанні комерційного акту № БН 726719/797 від 19.10.2016 року, встановлено наступне: "На підставі акту о/ф № 33412 від 19.10.2016 року ст. Волноваха Дон.з.д. проводилось комісійне переважування вагону № 61633087 по відправці на вказаній лицьовій стороні акта. По документу значиться : груз антрацит, навалом. Вага визначена відправником на вагонних вагах (150 т.): брутто- не вказано, тара - 23600 кг., нетто 70 000 кг. При переважуванні вага виявилась : брутто- 88 550 кг., тара с бруса 23 600 кг., нетто 64 950 кг., що менше документу на 5 050 кг. Погрузка вантажу у вагоні нижча рівня бортів на 30 см., груз маркований двома борознами з нанесенням вапна. Над 2-3 люками є поглиблення розміром 300см х 180см х 90 см вглиб вагону; над 6-7 люками поглиблення 300см х на ширину вагона х 80см, маркування порушено. Вагон прибув в технічному відношенні справний. Протікання вантажу на ст. Маріуполь - Сортувальний немає. Об'ємна вага вантажу в документах не вказана. Переважування вантажу проводилась в присутності Зам. ДС ОСОБА_2, комерційного агента ОСОБА_1, прийомоздавача вантажу комбінату ім. Ілліча ОСОБА_3 і вагаря комбінату ім. Ілліча ОСОБА_4 на 150 т. електронних вагах ст. Сартана2 комбінату ім. Ілліча з повною зупинкою вагона. При повторному переваженні даного вагону недостача підтвердилась. Завідуючого вантажним двором немає по штату.

Приписами статті 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Згідно з частиною другою статті 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

За результатами переважування у вагонах № 56304215 та № 61633087 недостача антрациту складає 9 300 кг.

Згідно з пунктом 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 1) 2 % маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0 - 6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м'ясо свіже; 2) 1,5 % маси, зазначеної в перевізних документах: вугілля деревне;будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива; 3) 1 % маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м'ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м'ясні всякі; 4) 0,5 % маси всіх інших вантажів.

Норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються:

- від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці;

- від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.

З урахуванням вищевикладеного, фактична нестача вантажу у вагонах № 56304215 та №61633087 складає 7 900 кг.

Загальна сума у рахунку-фактурі № 1441 від 14.10.2016 складає 1 825 824,00 грн.

Загальна кількість товару (вугілля кам'яного), відповідно до рахунку-фактури, копія якого наявна в матеріалах справи становить 770,00 т., вказана кількість також зазначена в акті прийому-передачі вугільної продукції згідно договору № 262 від 01.12.2011 складеного 14.10.2016 року.

Таким чином, вартість 1 т. вантажу (вугілля кам'яне) складає 2 372,50 грн. з ПДВ.

Отже, з урахуванням граничного розходження маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення, вартість нестачі вантажу становить 18 742,74 грн. з ПДВ.

Таким чином, позивачем, на підставі первинних документів, наявних у матеріалах справи, було доведено суду реальну вартість частково втраченого при перевезенні майна в загальному розмірі 18 742,74 грн.

Враховуючи те, що договір перевезення було укладено позивачем з відповідачем, який безпосередньо надав послуги з перевезення вантажу, а також враховуючи ту обставину, що втрата вантажу відбулась під час його перевезення, відповідач є відповідальною особою за втрату вищезазначеного вантажу, а відтак позовні вимоги до відповідача про стягнення вартості втраченого вантажу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку відшкодувати завдані позивачу збитки.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 43, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код: 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (87504, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця Левченка, будинок 1; ідентифікаційний код: 00191129) збитки в розмірі 18 742 (вісімнадцять тисяч сімсот сорок дві) грн. 74 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09.03.2017 року

Суддя М.Є. Літвінова