ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.03.2017 Справа № 904/1308/17

За позовом ОСОБА_1, 49094, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТА ІНДАСТРІАЛ", 49055, м.Дніпропетровськ, вул. Будівельників, буд. 34,

про стягнення додаткової компенсації за невиплачену заробітну плату за період з 17.02.16р. по 13.02.17р. у розмірі 143 343, 77 грн.

Суддя Калиниченко Л.М.

секретар судового засідання: Бондаренко О.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, паспорт НОМЕР_2 від 19.04.97 р.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

13.02.17р. громадянин ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою про стягнення додаткової компенсації за невиплачену заробітну плату за період з 17.02.16р. по 13.02.17р. у розмірі 143 343, 77 грн.

Ухвалою суду від 14.02.17р. порушено провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду. Справу призначено до розгляду в засіданні на 21.02.17р. о 10:30 год. Ухвалою від 21.02.17р. розгляд заяви був відкладений на 14.03.2017р.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Дніпропетровської області з 18.11.2014р. перебуває справа № 904/794/14 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТА ІНДАСТРІАЛ", 49055, м.Дніпропетровськ, вул. Будівельників, буд. 34, .

Позивач, ОСОБА_1, м.Дніпропетровськ, з 24.02.2009р. по 16.02.2015р. перебував у трудових відносинах з відповідачем, обіймав посаду заступника начальника комплексу № 3 по обладнанню наказ №17-к від 24.02.2009р., а з 11.11.2013р. старшим налагоджувальником комплексу №3 згідно наказу №286-к від 11.11.2013р.

22.12.15р. позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою. Рішенням господарського суду по справі №904/11027/15 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТА ІНДАСТРІАЛ" (49055, м. Дніпропетровськ, вул. Будівельників, 34; ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) заборгованість по заробітній платі у сумі 21 120, 75 грн., компенсацію середнього заробітку за затримку розрахунку у сумі 42 764, 80 грн., індексацію заробітної плати у сумі 3 479, 85 грн., судовий збір у розмірі 1 218, 00 грн.

Позивач в судовому засіданні пояснив, що на теперішній час відповідач не провів повного розрахунку з позивачем, тому останній повторно звернувся до господарського суду для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТА ІНДАСТРІАЛ" (49055, м.Дніпропетровськ, вул. Будівельників, 34; ) додаткової компенсації за невиплачену заробітну плату за період з 17.02.2016р. по 13.02.2017р. на загальну суму 143 343, 77 грн..

В своїй заяві позивач просить стягнути:

- заборгованість по заробітній платі за період з 01.09.2014р. по 16.02.2015р. у сумі 26 938,81грн.;

- середній заробіток за весь час затримки розрахунку по 13.02.2017р. у сумі 158 609,36грн.;

- індексацію заробітної плати у сумі 19 661,00грн.;

- моральну шкоду у розмірі 5 500,00грн.

З врахуванням рішення господарського суду Дніпропетровської області по справі № 904/11027/15 про стягнення заборгованості на загальну суму 67 365,40грн., позивач просить стягнути 143 343, 77 грн..

22.02.2017р. до господарського суду від позивача надійшла заява від 22.02.2017р. за № б/н, в якій уточнив свої вимоги, а саме, просить суд стягнути:

- компенсацію середнього заробітку за затримку розрахунку по заробітній платі за період з 18.02.2016р. по 13.02.2017р. на суму 78 868,94грн.;

- суму індексації заборгованості заробітної плати за період з 18.02.2016р. по 13.02.2017р. у сумі 3 690,61грн.

Провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України. (п.1 ст.2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі - Закон).

Відповідно до ч.4 ст.10 Закону, суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, тощо.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в день звільнення, всупереч вимогам ст.116 КЗпП України, відповідач не провів повного розрахунку з позивачем.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст. 94 КЗпП України).

Строки виплати заробітної плати передбачені ст. 115 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП України).

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ст. 233 КЗпП України).

Щодо заяви позивача про забезпечення позову.

Статтею 66 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно з пунктом 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26 грудня 2011року Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову (зі змінами та доповненнями) особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Пунктом 3 вищевказаної постанови Пленуму Вищого господарського суду України визначено, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом.

Згідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Вимога позивача щодо вжиття заходів до забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки підставою до забезпечення позову, відповідно до ст.66 Господарського процесуального кодексу України, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Заява позивача, на думку суду, недостатньо обґрунтована, наведені в ній підстави, не свідчать про наявність таких обставин.

Стосовно моральної шкоди у розмірі 5 500,00грн., суд відмовляє з наступних підстав.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема:

- коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень;

- у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК) та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону України "Про інформацію", ст.44 Закону України "Про авторське право і суміжні права";

- при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ст.137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

При недотриманні позивачем зазначених вимог настають наслідки, передбачені ст.139 ЦПК.

За змістом ст.440-1 ЦК та інших норм законодавства, що регулюють ці правовідносини, заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

За моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що заявлені позивачем вимоги в частині стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню з таких підстав.

Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного або психічного стану, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95р. № 4 (з наступними змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач, характеру немайнових витрат та урахуванням інших обставин. При цьому суд має право виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

У зв'язку з вищевикладеним відповідач вважає вимогу про стягнення моральної шкоди на користь позивача у сумі 5 500,00грн. не обґрунтованою, не підтвердженою належними та допустимими доказами, а тому такою, що задоволенню не підлягає

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію середнього заробітку за затримку розрахунку по заробітній платі за період з 18.02.2016р. по 13.02.2017р. на суму 78 868,94грн., індексацію заборгованості заробітної плати за період з 18.02.2016р. по 13.02.2017р. у сумі 3 690,61грн. , в іншій частині відмовити.

Керуючись ст. ст. 4-1, 10, 12, 32-34, 43, 66, 80, 86 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 2, 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст.47, 116, 117 КЗпП України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви про забезпечення позову від 13.02.2017р. - відмовити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТА ІНДАСТРІАЛ", 49055, м.Дніпропетровськ, вул. Будівельників,буд. 34, на користь ОСОБА_1, 49094, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, компенсацію середнього заробітку за затримку розрахунку по заробітній платі за період з 18.02.2016р. по 13.02.2017р. на суму 78 868,94грн., індексацію заборгованості заробітної плати за період з 18.02.2016р. по 13.02.2017р. у сумі 3 690,61грн., в іншій частині заявлених вимог відмовити.

Видати наказ.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 14.03.17

Суддя Л.М. Калиниченко