ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2017р. Справа№ 914/139/17

Суддя Господарського суду Львівської області, ОСОБА_1 розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий Дом „ДНЛ Груп

(м. Дніпро)

до відповідача: Приватного акціонерного товариства „Львівський локомотиворемонтний завод (м. Львів)

про: стягнення основного боргу в розмірі 127435,80 грн., пені в розмірі 5351,62 грн., інфляційних втрат у розмірі 3568,20 грн. та 3% річних у розмірі 1107,23 грн.

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Черменєвій В.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 довіреність б/н від 03.02.2017 року.

від відповідача: Не зявився.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий Дом „ДНЛ Груп (м. Дніпро) до Приватного акціонерного товариства „Львівський локомотиворемонтний завод (м. Львів) про стягнення основного боргу в розмірі 127435,80 грн., пені в розмірі 5351,62 грн., інфляційних втрат у розмірі 3568,20 грн. та 3% річних у розмірі 1107,23 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.01.2017 року порушено провадження у справі і призначено до розгляду на 26.01.2017 року. Ухвалою суду від 26.01.2017 року розгляд справи відкладено до 08.02.2017 року, в звязку з відсутністю представників сторін. Ухвалою суду від 08.02.2017 року розгляд справи відкладено до 22.02.2017 року, згідно клопотання відповідача. Ухвалою суду від 22.02.2017 року розгляд справи відкладено до 02.03.2017 року, в звязку з відсутністю представника відповідача. Ухвалою суду від 02.03.2017 року розгляд справи відкладено до 15.03.2017 року, в звязку з відсутністю представника відповідача.

Позивач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 17.01.2017 року, про відкладення від 26.01.2017 року, від 08.02.2017 року, від 22.02.2017 року, від 02.03.2017 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

23.01.2017 року за вх. № 2543/17 позивач подав клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

08.02.2017 року за вх. № 5209/17 позивач подав пояснення по справі.

Відповідач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 17.01.2017 року, про відкладення від 26.01.2017 року, від 08.02.2017 року, від 22.02.2017, від 02.03.2017 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлений про час, місце і дату розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення за вх. № 9586/17 від 10.03.2017 року, а явка відповідача була визнана судом та визначена в ухвалах суду обовязковою.

26.01.2017 року за вх. № 3226/17 відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

08.02.2017 року в судовому засіданні відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

21.02.2017 року за вх. № 7156/17 відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 85 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення виготовлено, підписано та оголошено 15.03.2017 року.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Як зазначено у позовній заяві, 15.04.2016 р. між ТОВ «Торговий Дом «ДНЛ Груп» (надалі - позивач, Постачальник) та ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» (надалі - відповідач, Замовник) укладено Договір поставки № ВМТП-048/16 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого, позивач зобов'язався поставити та передати у власність, а відповідач прийняти та оплатити продукцію (надалі - ОСОБА_3), найменування, марка й кількість якої зазначається в специфікаціях, які є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору, найменування (номенклатура, асортимент) товару: Труби. Кількість товарів: Згідно специфікації, яка є невід'ємною частиною Договору.

Пунктом 1.3 Договору встановлено, що обсяги закупівлі товарів можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.

Згідно п. 3.1 Договору, ціна Договору становить 2271073,50 грн.

Відповідно до п. 4.1, 5.1 Договору, розрахунки проводяться в безготівковій формі на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 календарних днів після поставки продукції. Поставка здійснюється партіями, згідно назв, розмірів, ГОСТу, що зазначені в Специфікації до Договору.

Умовами п. 6.1 та п. 6.4 Договору встановлено, що Замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари, а Постачальник має право своєчасно та у повному обсязі отримувати плату за поставлені товари.

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2016 року (п. 10.1 Договору).

Позивач наголошує, що на виконання вказаних умов Договору ним, відповідно до Специфікації № 1 від 15.04.2016 року до Договору № ВМТП-048/16 від 15.04.2016 року та видаткової накладної (підписаної обома сторонами) № 1963 від 19.08.2016 року, було передано у власність відповідача товар на загальну суму 127435,00 грн. (копії специфікації № 1, видаткової накладної № 1963 від 19.08.2016 року, рахунку на оплату № 2807 від 19.08.2016 року, товарно-транспортної накладної № Р1963 від 19.08.2016 року, довіреності на отримання ТМЦ № 657 від 17.08.2016 року додаються до матеріалів заяви). Таким чином, позивачем було передано у власність відповідача ОСОБА_3 на загальну суму 127435,00 грн.

Однак, в порушення умов п. 4.1 Договору, відповідачем оплата за фактично поставлений товар не була проведена.

Залишок непогашеної заборгованості станом на дату подання позову складає 127435,00 грн. (сто двадцять сім тисяч чотириста тридцять п'ять гривень).

Відповідно до умов Договору, відповідач повинен був сплатити грошові кошти за товар протягом 30 календарних днів після поставки кожної партії товару.

Однак, поставлений товар не був оплачений у відповідний строк, а отже, з 19.09.2016 року (за видатковою накладною: № 1963 від 19.08.2016 року) розпочинається термін прострочення виконання зобов'язання відповідача перед позивачем.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем 14.09.2016 року було направлено на адресу відповідача претензію з вимогою добровільно сплатити заборгованість.

Претензія була залишена відповідачем без розгляду та належного добровільного задоволення.

Позивач звертає увагу на те, що 15.11.2016 року відповідачем було направлено на адресу позивача ОСОБА_4 повідомлення № 2851 від 09.11.2016 року (станом на 31.10.2016 року) та Акт звіряння взаємних розрахунків від 09.11.2016 року, в якому зафіксовано заборгованість ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» перед ТОВ «Торговий Дом «ДНЛ Груп» станом на 01.11.2016 року в розмірі 1 272 735,80 грн. (в т.ч. в розмірі 127 435,80 грн. - заборгованість за Договором № ВМТП-048/16 від 15.04.2016 року).

Таким чином, позивач стверджує, що відповідач тривалий час не приймав дій для своєчасного добровільного повного виконання умов Договору.

Наведена обставина стала підставою для звернення позивача до суду з позовною заявою.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, за ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Абзац 1 ч. 1 ст. 193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи вище викладене, беручи до уваги те, що відповідачем в порушення умов Договору поставки № ВМТП-048/16 від 15.04.2016 року не сплачено у повному обсязі вартість отриманого товару, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість за отриманий товар у розмірі 127 435,80 грн.

З огляду на наведене, позивач вважає, що позовні вимоги ТОВ «Торговий Дом «ДНЛ Груп» про стягнення з відповідача заборгованості за отриманий товар у розмірі 127435,80 грн. є обгрунтованими, підтверджуються доданими до позову доказами та підлягають задоволенню.

Згідно ст. 230 ГК України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Так, відповідно до п. 7.3 Договору, Замовник у разі порушення строків оплати сплачує Постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Отже, враховуючи наявність факту прострочення відповідачем грошового зобов'язання, наявність обов'язку погашення боргу, враховуючи рекомендації Пленуму Вищого господарського суду України, викладені у постанові № 14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інформаційний лист № 01-06/928/2012 від 17 липня 2012 року, позивачем визначено суму, на яку збільшився борг відповідача перед позивачем внаслідок інфляційних процесів - 3568,20 грн. (три тисячі п'ятсот шістдесят вісім гривень двадцять копійок), 3 % річних - 1107,23 грн. (одна тисяча сто сім гривень двадцять три копійки), пені - 5 351,62 грн. (п'ять тисяч триста п'ятдесят одна гривня шістдесят копійок), враховуючи граничні строки оплати за поставлені ОСОБА_3.

Позивач звертає увагу на те, що розрахунки 3% річних та пені були здійснені з врахуванням того, що загальна кількість днів у 2016 році складає 366, а не 365, як звично.

На момент звернення до суду сума основного боргу відповідача за Договором поставки №ВМТП-048/16 від 15.04.2016 року складала 127435,80 грн.

12.01.2017 року (тобто вже після звернення ТОВ «Торговий Дом «ДНЛ Груп» до суду) відповідачем здійснено оплату по рахунку № 2807 від 19.08.2016 року у сумі 127 435,80 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 177 від 12.01.2017 року.

08.02.2017 року за вх. № 5209/17 позивач подав пояснення по справі, в яких просить суд припинити провадження в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 127435,80 грн. на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Таким чином, станом на 08.02.2017 року сума основного боргу за Договором поставки №ВМТП-048/16 від 15.04.2016 року у розмірі 127435,80 грн. сплачена відповідачем у повному обсязі.

Оскільки відповідачем погашено суму основного боргу, то провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості в сумі 127435,80 грн. підлягає припиненню, згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України за відсутністю предмету спору.

ТОВ «Торговий Дом «ДНЛ Груп» позовні вимоги про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Львівський локомотиворемонтний завод" 3568,20 грн. (три тисячі п'ятсот шістдесят вісім гривень двадцять копійок) інфляційних втрат, 1 107,23 грн. (одна тисяча сто сім гривень двадцять три копійки) 3 % річних, 5 351,62 грн. (п'ять тисяч триста п'ятдесят одна гривня шістдесят копійок) пені та судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 2 061,95 грн. (дві тисячі шістдесят одна гривня дев'яносто п'ять копійок) підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Відповідач, всупереч вимогам суду, позовні вимоги у встановленому чинним законодавством України порядку не спростував, належних та допустимих доказів виконання своїх господарських зобовязань не подав, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. В силу статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із вимогами ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 3 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 230 ГК України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції, зокрема, у вигляді пені, за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Згідно ч. 2 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 694 ЦК України встановлює особливості продажу товару в кредит. Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. ОСОБА_3 продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 230 ГК України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, 15.04.2016 р. між ТОВ «Торговий Дом «ДНЛ Груп» (надалі - позивач, Постачальник) та ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» (надалі - відповідач, Замовник) укладено Договір поставки № ВМТП-048/16 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого, позивач зобов'язався поставити та передати у власність, а відповідач прийняти та оплатити продукцію (надалі - ОСОБА_3), найменування, марка й кількість якої зазначається в специфікаціях, які є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору, найменування (номенклатура, асортимент) товару: Труби. Кількість товарів: Згідно специфікації, яка є невід'ємною частиною Договору.

Пунктом 1.3 Договору встановлено, що обсяги закупівлі товарів можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.

Згідно п. 3.1 Договору, ціна Договору становить 2271073,50 грн.

Відповідно до п.п. 4.1, 5.1 Договору, розрахунки проводяться в безготівковій формі на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 календарних днів після поставки продукції. Поставка здійснюється партіями, згідно назв, розмірів, ГОСТу, що зазначені в Специфікації до Договору.

Умовами п.п. 6.1 та 6.4 Договору встановлено, що Замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари, а Постачальник має право своєчасно та у повному обсязі отримувати плату за поставлені товари.

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2016 року (п. 10.1 Договору).

На виконання вказаних умов Договору, відповідно до Специфікації № 1 від 15.04.2016 року до Договору № ВМТП-048/16 від 15.04.2016 року та видаткової накладної (підписаної обома сторонами) № 1963 від 19.08.2016 року, позивачем було передано у власність відповідача товар на загальну суму 127435,80 грн. (копії специфікації № 1, видаткової накладної № 1963 від 19.08.2016 року, рахунку на оплату № 2807 від 19.08.2016 року, товарно-транспортної накладної № Р1963 від 19.08.2016 року, довіреності на отримання ТМЦ № 657 від 17.08.2016 року додаються до матеріалів справи). Таким чином, позивачем було передано у власність відповідача ОСОБА_3 на загальну суму 127435,80 грн.

Однак, в порушення умов п. 4.1 Договору, відповідачем оплата за фактично поставлений товар не була проведена.

Залишок непогашеної заборгованості станом на дату подання позову складає 127435,00 грн. (сто двадцять сім тисяч чотириста тридцять п'ять гривень).

Відповідно до умов Договору, відповідач повинен був сплатити грошові кошти за товар на протязі протягом 30 календарних днів після поставки кожної партії товару.

Однак, поставлений товар не був оплачений у відповідний строк, а отже, з 19.09.2016 року (за видатковою накладною: № 1963 від 19.08.2016 року) розпочинається термін прострочення виконання зобов'язання відповідача перед позивачем.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем 14.09.2016 року було направлено на адресу відповідача претензію з вимогою добровільно сплатити заборгованість.

Претензія була залишена відповідачем без розгляду та належного добровільного задоволення.

15.11.2016 року відповідачем було направлено на адресу позивача ОСОБА_4 повідомлення № 2851 від 09.11.2016 року (станом на 31.10.2016 року) та Акт звіряння взаємних розрахунків від 09.11.2016 року, в якому зафіксовано заборгованість ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» перед ТОВ «Торговий Дом «ДНЛ Груп» станом на 01.11.2016 року в розмірі 1 272 735,80 грн. (в т.ч. в розмірі 127435,80 грн. - заборгованість за Договором № ВМТП-048/16 від 15.04.2016 року).

Відповідно до п. 7.3 Договору, Замовник, у разі порушення строків оплати, сплачує Постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Також, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В пунктах 3.1, 4.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17 грудня 2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", з метою однакового та правильного розгляду господарськими судами справ зі спорів, повязаних із застосуванням законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, Вищій господарський суд України визначив, що: інфляційні нарахування на суму бору, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційні процесів за весь час прострочення в їх сплаті; сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, враховуючи наявність факту прострочення відповідачем грошового зобов'язання, наявність обов'язку погашення боргу, враховуючи рекомендації Пленуму Вищого господарського суду України, що викладені у Постанові № 14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інформаційному листі № 01-06/928/2012 від 17 липня 2012 року, позивачем визначено суму, на яку збільшився борг відповідача перед позивачем внаслідок інфляційних процесів - 3568,20 грн. (три тисячі п'ятсот шістдесят вісім гривень двадцять копійок), 3 % річних - 1107,23 грн. (одна тисяча сто сім гривень двадцять три копійки), пені - 5 351,62 грн. (п'ять тисяч триста п'ятдесят одна гривня шістдесят копійок), враховуючи граничні строки оплати за поставлені ОСОБА_3.

На момент звернення до суду сума основного боргу відповідача за Договором поставки № ВМТП-048/16 від 15.04.2016 року складала 127435,80 грн.

Однак, судом встановлено, що після звернення ТОВ «Торговий Дом «ДНЛ Груп» з позовом до суду (05.01.2017 року позовну заяву було направлено на адресу суду засобами поштового зв'язку та згідно інформації УДППЗ «Укрпошта» було отримано Господарським судом Львівської області 11.01.2017 року), відповідачем, було здійснено погашення основної суми заборгованості. 12.01.2017 року (тобто вже після звернення ТОВ «Торговий Дом «ДНЛ Груп» до суду) відповідачем здійснено оплату по рахунках № 2807 від 19.08.2016 року у сумі 127435,80 грн. (що підтверджується платіжним дорученням № 177 від 12.01.2017 року).

Таким чином, станом на 08.02.2017 року сума основного боргу за Договором поставки № ВМТП-048/16 від 15.04.2016 року у розмірі 127435,80 грн. сплачена відповідачем у повному обсязі.

08.02.2017 року за вх. № 5209/17 позивач подав пояснення по справі, в яких просить суд припинити провадження в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 127435,80 грн. на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Згідно ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо:

1) спір не підлягає вирішенню в господарських судах України;

1-1) відсутній предмет спору;

2) є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав;

4) позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом;

5) сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду;

6) підприємство чи організацію, які є сторонами, ліквідовано;

7) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена господарським судом.

Оскільки відповідачем погашено суму основного боргу, то провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості в сумі 127435,80 грн. підлягає припиненню, згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України за відсутністю предмету спору.

Разом з тим, як вбачається з представлених суду доказів, оплата основного боргу в розмірі 127435,80 грн., стягнення якого є предметом спору, згідно поданих доказів, відбулась тільки після звернення позивача з позовом до суду.

Враховуючи вищенаведене, тобто те, що оплату заборгованості було вчинено відповідачем після звернення позивача до суду з позовом, під час його розгляду по суті, господарські витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач позовні вимоги не спростував, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий Дом „ДНЛ Груп до Приватного акціонерного товариства „Львівський локомотиворемонтний завод про стягнення пені в розмірі 5351,62 грн., інфляційних втрат у розмірі 3568,20 грн. та 3% річних у розмірі 1107,23 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів.

Згідно п. 2 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Як доказ сплати судових витрат, позивач подав платіжне доручення № 3981 від 04.01.2017 року на суму 2061,95 грн. про сплату судового збору.

Господарські витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 43, 33, 43, 49, 75, 80, 82, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Уточнені позовні вимоги задоволити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства „Львівський локомотиворемонтний завод (79018, м. Львів, вул. Залізнична, 1-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий Дом „ДНЛ Груп (49000, АДРЕСА_1, ) пеню в розмірі 5351 (пять тисяч триста пятдесят одну) грн. 62 коп., інфляційні втрати у розмірі 3568 (три тисячі пятсот шістдесят вісім) грн. 20 коп., 3% річних у розмірі 1107 (одна тисяча сто сім) грн. 23 коп. та 2061 (дві тисячі шістдесят одну) грн. 95 коп. судового збору.

3. Провадження в частині стягнення основного боргу в розмірі 127435,80 грн. припинити.

4. Наказ видати, в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Суддя Пазичев В.М.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 20.03.2017 р.