РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2017Справа №910/1073/17
Суддя Господарського суду міста Києва Князьков В.В.

За участю секретаря судового засідання Коваленко О.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовомДержавного підприємства «Національна кінематека України», м. Київ
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Київ,
простягнення 35000,00 грн.
за участю представників сторін:

від позивача:Мулярчук О.А. (довіреність б/н від 06.02.2017р.);
від відповідача:ОСОБА_1 (паспорт громадянина № НОМЕР_1); ОСОБА_3 (довіреність №107 від 13.02.2017р.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Національна кінематека України» (надалі - ДП «НКУ», позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (надалі - ФОП ОСОБА_1, відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 35000,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.01.2017р. порушено провадження у справі №910/1073/17, розгляд справи призначено на 08.02.2017р.

06.02.2017р. позивачем подано до господарського суду міста Києва клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

08.02.2017р. господарським судом винесено ухвалу про відкладення розгляду справи, у зв'язку із неявкою відповідача, на 22.02.2017.

У судовому засіданні 22.02.2017р. оголошено перерву до 06.03.2017р.

02.03.2017р. представником відповідача через відділ документообігу суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог.

Представник позивача у судовому засіданні призначеному на 06.03.2017р. надав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали та просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Клопотань про відкладення розгляду справи в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України від сторін до Господарського суду міста Києва не надходило.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення по справі № 910/1073/17.

Розглянувши матеріали справи Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписом ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

20.11.2013р. між Державним підприємством «Національна кінематека України» (надалі - замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі - виконавець) укладено договір №01/12-2013 про надання технічних послуг за умовами якого виконавець зобов'язувався надати замовнику послуги по технічному забезпеченню кінознімальним, освітлювальним обладнанням, а також іншим спеціальним обладнанням згідно з переліком, наведеним у додатку №1 до договору, а замовник зобов'язувався прийняти та оплатити виконані послуги на умовах цього договору.

Пунктом 1.2. договору сторони визначили, що послуги за договором надаються з метою забезпечення зйомок повнометражного художнього фільму під робочою назвою «Сніг», що здійснюються як спільний болгарсько-український проект. Послуги за договором надаються на весь період зйомок фільму під робочою назвою «Сніг».

Розділом 2 договору сторонами погоджено, що виконавець зобов'язується надати обладнання для проведення заходу згідно додатків до договору; здійснити монтаж та демонтаж обладнання; забезпечити належний технічний рівень та якість обслуговування заходу, надавати послуги у встановлений договором строк; нести відповідальність за технічну безпеку, яка пов'язана із монтажем та експлуатацією обладнання, що використовується при наданні послуг.

Відповідно до п. 2.1.6 при наявності мотивованої відмови замовника від підписання акту приймання-передачі наданих послуг виконавець зобов'язується задовольнити обґрунтовані вимоги замовника та виправити усі недоліки, недоробки у найкоротший строк за власний рахунок.

Як узгоджено сторонами у п. 3.1. договору, замовник зобов'язується оплатити послуги шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця на підставі наданих рахунків. Вартість послуг за договором становить 169540,00 грн. (п. 3.2. договору).

Положенням п. 3.5. договору встановлено, що у випадку неможливості надання послуг у строк, встановлений п. 1.2. договору, виконавець зобов'язаний повернути сплачені Замовником кошти на його рахунок протягом 3-х робочих днів з дати отримання письмової вимоги.

У відповідності до п. 6.1. договору він набирає чинності з дати його підписання та діє в строк до 31.12.2014р.

Вищевказаний договір було підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками юридичних осіб.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що на виконання умов договору №01/12-2013 від 20.11.2013р. ним було оплачено на рахунок відповідача передплату за технічне забезпечення зйомок художнього фільму «Сніг» у розмірі 35000,00 грн., ФОП ОСОБА_1, в свою чергу, належним чином не виконав умови договору, не надав послуги із забезпечення позивача кінознімальним, освітлювальним та іншим спеціальним обладнанням, в наслідок чого, на думку позивача, зйомки кінофільму за весь період договору не були розпочаті та взагалі не відбулись.

16.01.2017р. ДП «НКУ» надіслано вимогу про повернення коштів (попередньої оплати) за договором про надання технічних послуг у розмірі 35000,00 грн.. на адресу відповідача.

21.02.2017р. вищезазначена вимога повернулась на адресу позивача як не вручена, у зв'язку із закінчення місячного терміну зберігання поштового відправлення.

Водночас, відповідач заперечує проти задоволення позову з підстав повного виконання зобов'язань за договором про надання технічних послуг.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного:

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

В силу ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Зазначені вище норми ЦК України кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України.

Судом встановлено, що укладений між позивачем та відповідачем договір №01/12-2013 від 20.11.2013р. за змістом та своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Статтею 903 ЦК України закріплено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вже було встановлено судом, позивачем на рахунок відповідача було здійснено передплату у розмірі 35000,00 грн. за послуги з технічного забезпечення зйомок художнього фільму «Сніг» згідно умов договору.

У відповідності до ст. 904 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Згідно умов п. 3.5. договору обов'язку повернення виконавцем сплачених замовником коштів (попередньої оплати) передує факт неможливості надання таких послуг виконавцем в строк передбачений умовами договору.

Статтею 526 ЦК України встановлено загальне правило виконання зобов'язання, а саме - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Саме належне виконання зобов'язання означає досягнення тієї мети, яку сторони ставили перед собою, вступаючи у зобов'язання. Належне виконання тягне за собою припинення зобов'язання (ст. 599 ЦК).

На підтвердження належного виконання умов договору №01/12-2013 від 20.11.2013р. відповідачем подано до суду акти надання послуг (оригінали було досліджено судом в судовому засіданні по справі) №1 від 29.01.2014р. на суму 169540,00 грн. та №2 від 29.01.2014р. на суму 151400,00 грн. Вищезазначені акти зі сторони замовника та виконавця підписані уповноваженими особами та скріплені печатками підприємства замовника без зауважень передбачених умовами п. 2.3. догвору.

З огляду на вищенаведене суд дійшов висновку про факт повного виконання умов договору №01/12-2013 від 20.11.2013р. зі сторони виконавця.

Твердження позивача відносно того, що зйомки художнього фільму «Сніг» за весь період договору так і не були розпочаті та до дати підписання позовної заяви (16.01.2017р.) так і не відбулися, суд вважає необґрунтованими виходячи з наступного.

Пунктом 2.3. договору передбачено, що сторони по закінченню надання послуг підписують акт наданих послуг. Виконавець надає акт замовнику вже після закінчення заходу по зйомці художнього фільму «Сніг».

Враховуючи вищезазначений пункт договору, суд зазначає, що замовник має право підписати акт наданих виконавцем послуг виключно після закінчення заходу.

Крім того, згідно наданих відповідачем роздруківок із веб-сторінок у мережі інтернет за адресами:

http:/ukrkino.ru/2015/06/snig-show-sneg-ukraina-bolgariya-2014/;

http:/kinotur.ua/ru/news/snow-prize/;

встановлено, що прем'єра кінофільму «Сніг» відбулась в 2014 році на кінофестивалі в Карлових Варах (Болгарія).

Згідно вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що відповідач, як виконавець виконав свої зобов'язання за договором про надання технічних послуг, а позивач, як замовник, визнав їх своєчасне виконання у повному обсязі без зауважень.

Підсумовуючи дійсні обставини справи, суд зазначає про відсутність обов'язку відповідача із повернення попередньої оплати у розмірі 35000,00 грн., як виконавця за договором про надання технічних послуг,

Статтею 4-3 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивачем всупереч вимог ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України не надано жодного належного доказу в підтвердження своїх припущень.

Виходячи із вищезазначеного, підстави для задоволення позову відсутні.

Суми, які підлягають сплаті за витрати, пов'язані з розглядом справи, при відмові в позові покладаються на позивача (частина 5 статті 49 ГПК України).

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові Державного підприємства «Національна кінематека України» до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 35000,00 відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 13.03.2017р.

Суддя В.В. Князьков