РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2017Справа №910/1020/17

За позовом Державного підприємства "ПРОЗОРРО";

до Міністерства оборони України;

про стягнення заборгованості 50 471,30 грн.

Суддя О.В. Мандриченко

Представники:

Від позивача: Вельгуш В.В., представник, довіреність № 206/1145/09 від 30.12.2016 р.;

Від відповідача: Кривошея Д.А., представник, довіреність № 220/381/д від 04.11.2016 р.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить стягнути з відповідача 50 471,30 грн. грошових коштів, а також 1 600,00 грн. витрат по сплаті судового збору з мотивів, вказаних у позовній заяві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2017 року порушено провадження у справі № 910/1020/17, розгляд справи призначено на 14.02.2017 року.

У судовому засіданні 14.02.2017 року оголошено перерву у справі до 14.03.2017 року.

У судовому засіданні 14.03.2017 р. представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, у задоволенні позову просив відмовити з підстав викладених у письмовому відзиві на позовну заяву.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд-

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Зовнішторгвидав України» згідно наказу Міністерства економічного розвитку та торгівлі України від 26.07.2016 за №1220 "Про перейменування ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ЗОВНІШТОРГВИДАВ УКРАЇНИ" та затвердження Статуту ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ПРОЗОРРО" проведено державну перереєстрацію ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ЗОВНІШТОРГВИДАВ УКРАЇНИ" на ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ПРОЗОРРО" (копія наказу додається).

ДП «ПРОЗОРРО» є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов'язків державного підприємства «Зовнішторгвидав України».

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що протягом 2014-2015 років Міністерство оборони України замовляло у Державного підприємства «Зовнішторгвидав України» (ДП «ПРОЗОРРО») платні послуги, щодо розміщення оголошень стосовно державних закупівель в інформаційному бюлетені «Вісник державних закупівель» за рубрикою «Терміново в номер», «Оприлюднення поза графіком» та/або до міжнародного інформаційного видання «Announcer of the public purchasing».

Позивач зазначає, що станом на 18.01.2017р. у відповідача утворилася заборгованість з виставлених рахунків за надані послуги на загальну суму 50 471, 30 грн.

Позивач вказує на те, що вартість наданих послуг визначалась згідно наказів позивача № 127 від 06.09.2013р., №140 від 31.12.2014р., та № 3 від 26.01.2015р. (відповідно до редакції що діяла на дату виставлення рахунку на оплату відповідної послуги).

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Також, ст. 639 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони с вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтями 11, 509 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Cудом встановлено, що договірні відносини між позивачем та відповідачем відсутні, копії актів надання послуг, які додані позивачем до позовної заяви, підписано в односторонньому порядку, будь-яких підписів відповідача та інших записів які вказують на факт приймання останнім таких послуг в актах не зазначено.

Спірна сума заборгованості не була зареєстрована у органах Державної казначейської служби України як бюджетне зобов'язання з причин відсутності будь-яких договірних відносин між сторонами.

Крім того, надання послуг без наявності договору, а також оплата послуг що не передбачена договором є однією з ознак нецільового використання коштів, що може призвести до нанесення збитків державі.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 50 471,30 грн. є незаконними, необґрунтованими та недоведеними, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, суддя -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко

Дата складання рішення 17.03.2017 р.