ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року Справа № 903/604/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П. - головуючого, Гольцової Л.А., Іванової Л.Б.,

за участю представників сторін: позивача - Безпалюка О.Л. дов. № 14-95 від 18 квітня 2014 року, відповідача - Волощука П.Ю. дов. № Др-8-1216 від 28 грудня 2016 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 7 грудня 2016 року у справі Господарського суду Волинської області за позовом ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до ТОВ "Волиньгаз збут" про стягнення суми,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулось до ТОВ "Волиньгаз збут" (далі - відповідач) з позовом про стягнення суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, що складає 3878 гривень 58 коп. та три відсотки річних у розмірі 1991 гривня 30 коп., всього 5869 гривень 88 коп.

Позовні вимоги обгрунтовані порушенням відповідачем умов договору щодо своєчасного проведення розрахунків за поставлений газ.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 19 жовтня 2016 року у позові ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 7 грудня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишено без задоволення, рішення Господарського суду Волинської області від 19 жовтня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ "Національна акціонерна компанія "НафтогазУкраїни" просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 19 жовтня 2016 року та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 7 грудня 2016 року, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовну заяву у повному обсязі.

Посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм ст.ст. 625, 692, 694, 655, 664 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 4-2, 4-3, 4-7, ч. 3 ст. 35, 43, 82, 84, 90 Господарського процесуального кодексу України.

Зазначає, що метою підписання актів приймання-передачі природного газу, крім відображення в бухгалтерському обліку, є підтвердження юридичного факту приймання-передачі товару і уникнення в подальшому ухилення боржника від оплати отриманого товару, при цьому юридичне значення має саме факт приймання-передачі природного газу, а не його документальне оформлення.

Вважає, що несвоєчасне оформлення (направлення, отримання) актів приймання-передачі природного газу не є простроченням кредитора в розумінні ст. ст. 212, 613 Цивільного кодексу України, та не є відкладальною умовою для відповідача в частині виконання обов'язку щодо оплати до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу за договором.

Вказує, що дата надання (отримання, оформлення, підписання, направлення тощо) актів не пов'язана з датою виникнення зобов'язання, якщо такий обов'язок прямо не передбачено угодою сторін.

Стверджує, що обов'язок відповідача оплатити поставлений природний газ виникає з юридичного факту здійснення приймання-передачі природного газу у відповідному місяці, який посвідчується (оформлюється, підтверджується) відповідним актом, а не з факту повернення (направлення, отримання тощо) підписаного акту.

Вважає, що судами попередніх інстанцій не встановлено у повній мірі всіх обставин справи у взаємозв'язку зі ст. ст. 212, 613, 692, 655, 664 Цивільного кодексу України, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 23 червня 2015 року між позивачем та відповідачем укладено договір на купівлю-продаж природного газу № 15-706-Б, згідно п. п. 1.1, 1.2 якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, а покупець - прийняти та оплатити газ на умовах договору. Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів.

Згідно п. 2.1 договору продавець передає покупцеві у період з 1 липня по 31 грудня 2015 року газ в обсязі до 2500 тис. куб. м. (два мільйони п'ятсот тисяч метрів кубічних), у тому числі по місяцях кварталів: липень - 46,00 тис. куб. м., серпень - 35,00 тис. куб. м., вересень - 67,00 тис. куб. м., (3 кв. - 148 тис. куб. м.); жовтень - 256,00 тис. куб. м., листопад - 966,00 тис. куб. м., грудень - 1130,00 тис. куб. м. (4 кв. - 2352,00 тис. куб. м.).

Ціна газу, передбачена в п. 5.2 договору, а саме, ціна за 1000 куб.м. природного газу на момент укладення договору становить 6600 гривень 00 коп. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом, крім того, податок на додану вартість за ставкою 20 %. До сплати ціна за 1000 куб.м. газу - 6600 гривень 00 коп., крім того ПДВ - 20 % - 1320 гривень 00 коп., усього з ПДВ - 7920 гривень 00 коп.

Додатковими угодами №1 від 28 жовтня 2015 року, № 2 від 2 листопада 2015 року, №3 від 25 листопада 2015 року змінювалися умови договору від 23 червня 2015 року № 15 - 706-Б, зокрема, щодо ціни газу та обов'язковості посилання на призначення платежу та розрахунковий період при перерахуванні коштів.

Судами встановлено, що на виконання умов договору ТОВ "Волиньгаз збут" за період з липня по жовтень 2015 року передало відповідачу природний газ на суму 2064522 гривень 24 коп., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу за липень - жовтень 2015 року.

Відповідач сплатив основний борг за спожитий природний газ на загальну суму 2064522 гривень 24 коп., що підтверджується довідками про операції та сальдо.

Обгрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача суми втрат коштів від інфляції у розмірі 3878 гривень 58 коп. та три відсотки річних у розмірі 1991 гривня 30 коп., всього 5869 гривень 88 коп., ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" посилається на те, що платежі відповідачем здійснювались після 20 числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, що свідчить про порушення останнім строку виконання зобов'язання.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем не виконано свого обов'язку за договором щодо повернення підписаних актів приймання-передачі природного газу, у зв'язку з чим у останнього не виникло право вимоги виконання зустрічного зобов'язання - здійснення відповідачем остаточного розрахунку за фактично переданий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, оскільки такий здійснюється на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу, який не було повернуто відповідачу, а отже, відсутні підстави вважати, що момент остаточного розрахунку за договором настав.

Однак, суд касаційної інстанції не може погодитись з вказаними висновками судів попередніх інстанцій, вважає їх передчасними та такими, що прийняті за неповного встановлення та надання належної правової оцінки усім істотним обставинам справи у сукупності з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 11 та ст. 629 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків та є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За вимогами ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Водночас, згідно вимог ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судами встановлено, що пунктами 3.1, 3.3, 3.4 договору передбачено, що продавець передає покупцю у загальному потоці імпортний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію Україні, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ. Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписаний акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Водночас, визначаючи обов'язок покупця здійснити остаточні розрахунки за поставлений природний газ зустрічним зобов'язанням з підписання та повернення позивачем актів приймання-передачі газу, місцевий та апеляційний господарські суди залишили поза увагою та оцінкою положення п. п. 6.1, 6.2 договору.

Судами встановлено, що згідно п. п. 6.1, 6.2 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяці поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця відповідно до вимог Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП, та зараховується як оплата за газ. За наявності заборгованості за попередні періоди покупець перераховує кошти з поточного рахунка із спеціальним режимом використання продавця.

Вказані пункти договору узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, відповідно до яких покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Водночас, судами не враховано, що п. 6.1 договору встановлено строк остаточного розрахунку за фактично переданий газ - до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Вказана умова договору, яка відповідає приписам ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, не містить жодних застережень щодо настання обов'язку відповідача з оплати газу після повернення одного примірника оригінала акта покупцю.

Разом з тим, згідно з п. 3.4 договору акти приймання-передачі газу визначаються в якості підстави для остаточних розрахунків сторін, але, з урахуванням змісту п. 6.1 договору, неповернення продавцем підписаних актів приймання-передачі за минулий місяць жодним чином не змінює встановлений строк оплати поставленого газу. Тобто, настання обов'язку з оплати спожитого газу не пов'язується з моментом підписання та повернення вказаних актів.

Таким чином, наведені положення п. п. 6.1, 6.2 договору не ставлять обов'язок відповідача щомісячно оплачувати вартість отриманого газу до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, в залежність від дати повернення відповідного акта приймання-передачі природного газу, а неповернення позивачем цих підписаних актів не може свідчити про відсутність у нього права вимоги щодо виконання зобов'язання із здійснення відповідачем остаточного розрахунку за фактично переданий газ.

Разом з тим, дійшовши висновку про те, що у зв'язку з невиконанням позивачем свого обов'язку за договором щодо повернення підписаних актів приймання-передачі природного газу у останнього не виникло право вимоги виконання зустрічного зобов'язання - здійснення відповідачем остаточного розрахунку за фактично переданий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, оскільки такий здійснюється на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу, суди попередніх інстанцій не перевірили та не з'ясували, яким чином несвоєчасне підписання та повернення позивачем актів приймання-передачі впливає на можливість виконання відповідачем обов'язку з оплати вартості отриманого газу, чи мав останній дані для здійснення оплати газу протягом місяця поставки, як визначено умовами договору.

Крім того, судами не досліджувалось питання порушення відповідачем встановленого договором строку виконання грошових зобов'язань, що стало підставою звернення до суду з даним позовом про стягнення з відповідача суми втрат коштів від інфляції та 3 % річних, а відтак, і обгрунтованість заявлених до стягнення сум, оскільки позовні вимоги у даній справі мотивовані саме здійсненням відповідачем платежів з порушенням умов п.п.1.1, 6.1 договору купівлі-продажу природного газу.

За таких обставин висновки місцевого та апеляційного господарських судів про відсутність підстав вважати, що строк остаточного розрахунку за договором настав, що, відповідно, є підставою для стягнення з відповідача заявлених сум втрат коштів від інфляції та 3 % річних, є непереконливими та передчасними.

Разом з тим, встановлені ст. ст. ст. 111-5, 111-7 Господарського процесуального кодексу України межі перегляду справи у суді касаційної інстанції не надають суду права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, прийняті у справі рішення та постанову.

Водночас, з'ясування та надання належної правової оцінки вказаним обставинам є істотним для правильного вирішення спору по суті заявлених позовних вимог, а тому прийняті у справі рішення та постанову місцевого та апеляційного господарських судів визнати законними та обгрунтованими не можна, у зв'язку з чим вони підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Під час нового розгляду господарському суду необхідно врахувати наведене, більш ретельно перевірити доводи сторін, встановити дійсні обставини справи, надати їм належну правову оцінку і прийняти рішення відповідно до вимог закону.

Керуючись ст. ст. 111-5, 111-7 - 111-12 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 7 грудня 2016 року та рішення Господарського суду Волинської області від 19 жовтня 2016 року.

Справу передати до Господарського суду Волинської області на новий розгляд в іншому складі суду.

Головуючий Т. Козир

Судді Л. Гольцова

Л. Іванова