ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2017р. Справа№ 914/102/17

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашка М.М.,

розглянув у відкритому судовому матеріали справи

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,
до відповідача:Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго", м. Львів,
про: стягнення 19.930.707,27 грн.

Представники:
позивача:ОСОБА_1 представник (довіреність від 14.01.2015 р.),
відповідача:ОСОБА_2 представник (довіреність від 04.01.2017 р.).

Присутнім представникам учасників судового процесу права і обовязки, передбачені ст.ст.20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), розяснено. Заяв про відвід суду не поступало. Клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу учасниками судового процесу заявлено не було.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" про стягнення 19.930.707,24 грн. Ухвалою суду від 16.01.2017 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 017.02.2017 р. В судових засіданнях від 07.02.2017 р. та від 28.02.2017 р. оголошувалась перерва до 28.02.2017 р. та 14.03.2017 р. відповідно.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач у порушення умов договору №3-1-2014/061-ПР купівлі-продажу природного газу від 23.12.2014 р. своєчасно не оплатив вартості отриманого газу. Внаслідок несвоєчасного погашення боргу відповідачу нараховано 16.327.748,81 грн. пені, 1.559.556,42 грн. три проценти річних та 2.043.402,01 грн. інфляційних втрат.

Відповідач у поданому відзиві заперечив проти позовних вимог з наступних підстав. За умовами частини третьої статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойка, інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом (30.11.2016 р.). Вказана норма Закону для застосування не вимагає включення підприємства до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Крім того, щодо використання поставленого природного газу виключно для власних потреб (пункту 1.2 договору №3-1-2014/061-ПР купівлі-продажу природного газу від 23.12.2014 р.), то зазначені обставини спростовуються інформацією відображеною у доданих Звітах з використання палива ліцензіатом з виробництва електричної та теплової енергії за період з січня по березень 2015 року. Додатково відповідач також повідомив, що між сторонами у справі в період січень-березень 2015 року діяв лише один договір постачання природного газу (№3-1-2014/061-ПР від 23.12.2014 р.), за яким передавався газ на Бурштинську ТЕС та Ладижинську ТЕС.

В судове засідання представник позивача зявився, позовні вимог підтримав в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяви та надав усні пояснення по суті справи.

В судове засідання представник відповідача зявився, заперечив проти позовних вимог в повному обсязі з підстав, наведених у поданому відзиві та надав усні пояснення по суті справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників позивача та відповідача, суд встановив наступне.

Між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Західенерго" був укладений договір № 3-1-2014/061-ПР купівлі-продажу природного газу (надалі Договір). За умовами цього Договору продавець (позивач у справі) зобов'язується передати у власність покупцю (відповідач у справі) у 2015 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити природний газ в обсязі, на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для власних потреб. Покупець є кінцевим споживачем (пункт 1.2 Договору).

Обсяги постачання природного газу у 2015 році сторонами погоджено у пункті 2 Договору. Ціна природного газу визначена у пункті 5.1 Договору.

Відповідно до пункт 3.3 Договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу.

Згідно з пунктом 6.1 Договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1 цього Договору, продавець має право не здійснювати поставку газу Покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього Договору, він у безспірному поряду повинен сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

Відповідно до п. 9.3. Договору, строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Сторонами у Додаткових угодах №1 від 05.02.2015 р., №2 від 18.03.2015 р. та №4 від 05.05.2015 р. р. викладено п. 5.2. Договору в новій редакції, зокрема, внесено зміни в частині ціни природного газу.

На виконання умов Договору позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 136.860.764,10 грн., що підтверджується: актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 р. в обсязі 4697,907 тис. м куб. на суму 35.993.672,20 грн.; актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 р. в обсязі 5043,106 тис. м куб. на суму 38.638.462,65 грн.; актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2015 р. в обсязі 2589,648 тис. м куб. на суму 19.207.004,86 грн., актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2015 р. в обсязі 3455,490 тис. м куб. на суму 25.628.816,45 грн., актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2015 р. в обсязі 212,878 тис. м куб. на суму 2.412.682,61 грн., актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2015 р. в обсязі 1.321,740 тис. м куб. на суму 14.980.125,33 грн.

Відповідач свої зобовязання з оплати отриманого природного газу у строк передбачений Договором виконав несвоєчасно, проте у повному обсязі, про що свідчать виписки із банківського рахунку, додані до матеріалів справи.

Відповідно до пункту 2.2 Статуту ПАТ "ДТЕК Західенерго" (затвердженого загальними зборами товариства, протокол від 24.04.2013 р. №2/2013) виробництво електричної енергії та теплової енергії є основними видами діяльності товариства.

Відповідачем додано до матеріалів справи докази використання палива (в тому числі газу) з виробництва електричної та теплової енергії для ВП Буршнтинська ТЕС ПАТ "ДТЕК Зхіденрего" та ВП ВП Ладижинська ТЕС ПАТ "ДТЕК Західенерго": звіт за січень 2015 року, витрати палива для виробництва електричної енергії 5,015 млн. куб.м., витрати для виробництва теплової енергії 0,022 млн. куб.м.; звіт за січень 2015 року, витрати палива для виробництва електричної енергії 4,642 млн. куб.м., витрати для виробництва теплової енергії 0,056 млн. куб.м.; звіт за лютий 2015 року, витрати палива для виробництва електричної енергії 3,433 млн. куб.м., витрати для виробництва теплової енергії 0,016 млн. куб.м.; звіт за лютий 2015 року, витрати палива для виробництва електричної енергії 2,567 млн. куб.м., витрати для виробництва теплової енергії 0,023 млн. куб.м.; звіт за березень 2015 року, витрати палива для виробництва електричної енергії 1,313 млн. куб.м., витрати для виробництва теплової енергії 0,005 млн. куб.м.; звіт за березень 2015 року, витрати палива для виробництва електричної енергії 0,211 млн. куб.м., витрати для виробництва теплової енергії 0,001 млн. куб.м.

Відтак, за неналежне виконання грошових зобовязань позивачем нараховано відповідачу 16.327.748,81 грн. пені, 1.559.556,42 грн. три проценти річних та 2.043.402,01 грн. інфляційних втрат. Доказів оплати, станом на час прийняття рішення судом, відповідачем не надано.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи та заперечення представників сторін, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Як установлено судом, між сторонами у справі на підставі укладеного договору виникли взаємні права та обовязки (зобовязання) з купівлі-продажу природного газу.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (статті 655 Цивільного кодексу України).

За змістом правовідносин між сторонами, позивач взяв на себе зобов'язання поставляти природний газ відповідачу, а останній взяв на себе обов'язок прийняти та сплатити отриманий природній газ на умовах та в строки встановлені договором.

Як встановлено судом на виконання умов Договору позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 136.860.764,10 грн., що підтверджується: актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 р. в обсязі 4697,907 тис. м куб. на суму 35.993.672,20 грн.; актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 р. в обсязі 5043,106 тис. м куб. на суму 38.638.462,65 грн.; актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2015 р. в обсязі 2589,648 тис. м куб. на суму 19.207.004,86 грн., актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2015 р. в обсязі 3455,490 тис. м куб. на суму 25.628.816,45 грн., актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2015 р. в обсязі 212,878 тис. м куб. на суму 2.412.682,61 грн., актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2015 р. в обсязі 1.321,740 тис. м куб. на суму 14.980.125,33 грн.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до пункту 6.1 Договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач взяті на себе зобовязання з поставки природного газу виконав, відповідач із простроченням виконав свій обовязок з оплати вартості природного газу у повному обсязі. Як наслідок, позивач вимагає стягнення з відповідача за неналежне виконання грошових зобовязань 16.327.748,81 грн. пені, 1.559.556,42 грн. три проценти річних та 2.043.402,01 грн. інфляційних втрат.

Відповідач обґрунтовуючи власні заперечення, покликається на положення частини третьої статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Суд, здійснивши аналіз доданих до матеріалів справи та положень Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (надалі Закон), вважає заперечення відповідача підставними, а норми вказаного Закону такими, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин з урахуванням наступного.

Згідно з положеннями частини третьої статті 7 Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Закон набрав чинності 30.11.2016 р. Позивач звернувся із позовом після набрання чинності Законом, а саме: позовна заява скеровано до суду поштою із відміткою про надіслання від 30.12.2016р. Судом встановлено та не заперечується представниками сторін, що до набрання законної сили Закону відповідачем погашено заборгованість за переданий природній газ у січні-березні 2015 року на умовах Договору.

З огляду на те, що відповідач є теплогенеруючою компанією, основний борг якої був погашений до набрання чинності Закону, нараховані пеня, інфляційні та проценти річних за несвоєчасну оплату суми основного боргу, підлягають списанню з 30.11.16. Списання відбувається автоматично, на підставі норми зазначеного частини третьої статті 7 Закону.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - реєстр), - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства;

Частиною 1 ст. 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" визначено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

У пункті 1.14. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розяснено, що вимоги про сплату пені та передбачених частиною другою статті 625 ЦК України інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань.

Відтак, підприємства та організації, зокрема, теплопостачальні та теплогенеруючі, включаються до реєстру з метою участі у процедурі врегулювання заборгованості за спожитий природний газ (ст. 1 Закону), тобто основного зобовязання, і до нього не відносяться пеня та передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інші нарахуванння у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань, оскільки вони не є основним зобовязанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань.

Пеня, інфляційні втрати, проценти річних нараховуються в силу та на підставі договору купівлі-продажу природного газу і ст. 625 ЦК України, і здійснення таких нарахувань, їх списання тощо, не можна ставити в залежність від включення чи не включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, як про це зазначає позивач.

Разом з тим, Закон повязує не нарахування неустойки (штраф, пеня), інфляційних нарахувань, процентів річних та списання нарахованих з датою набрання ним чинності та за умови погашення заборгованості до набрання цим Законом чинності, а не з включенням чи не включенням відповідача до реєстру.

Таким чином, у відповідності до положень ст. 7 Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" якщо заборгованість була погашена до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають автоматичному списанню з дня набрання чинності цим Законом незалежно від включення чи не включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Судом також встановлено та вбачається з наявних у справі звітів про використання палива ліцензіатом з виробництва електричної та теплової енергії за січень-березень 2015 року, що поставлений за цим Договором природний газ використаний відповідачем для виробництва електричної та теплової енергії. В матеріалах справи відсутні будь-які докази існування інших правовідносин щодо купівлі-продажу природного газу в період січня-по березень 2015 року ніж за умовами Договору. Водночас, відповідно до п.2.2. Статуту відповідача, виробництво електричної енергії та теплової енергії є основними видами діяльності товариства, і у матеріалах справи містяться ліцензії на виробництво електричної енергії та теплової енергії. Зазначене спростовує заперечення позивача щодо використання постановленого природного газу в інших цілях.

Відповідно до розяснення Пленуму Вищого господарського суду України у пункті 4.4 постанови "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 р. №18 господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Як вбачається із матеріалів справи, нараховані позивачем пеня, інфляційні та річні за несвоєчасну оплату суми основного боргу, підлягають списанню з 30.11.16. Провадження у справі порушено 16.01.2017 р.

Таким чином, з огляду на викладене вище, дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що предмет спору був відсутній до порушення провадження у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовну слід відмовити.

Відповідно до статей 33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 43 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Судові витрати на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України належить покласти на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 43, 33, 34, 43, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20.03.2017 року.

Суддя Петрашко М.М.