ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2017 р. Справа № 917/1384/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Гетьман Р.А. , суддя Камишева Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Пляс Л.Ф.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність від 01.09.2016 № 62) та ОСОБА_2 (довіреність від 01.09.2016 № 61);

відповідача - ОСОБА_3 (довіреність від 06.01.2017 № 01-11/01-2);

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 3366П/1-28) на рішення Господарського суду Полтавської області від 17 листопада 2016 року в справі № 917/1384/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЕКОАГРО ФІРМА СЕМЕНІВСЬКА ЩЕДРА ЗЕМЛЯ, смт. Семенівка Полтавської області;

до Дочірнього підприємства Полтавський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, м. Полтава;

про визнання укладеним договору оренди майна,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 р. ТОВ ЕКОАГРО ФІРМА СЕМЕНІВСЬКА ЩЕДРА ЗЕМЛЯ звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до ДП Полтавський облавтодор ВАТ Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, в якій (з урахуванням зміни позовних вимог) просить визнати укладеним договір оренди індивідуально визначеного майна від 14.05.2015 № 19 на тих самих умовах і на той самий строк.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 17.11.2016 (суддя Бунякіна Г.І.) в позові відмовлено.

Позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що орендодавець у передбачений в п. 6.3 договору 10-денний строк до закінчення терміну дії договору або моменту його розірвання не повідомив орендаря про відмову від пролонгації договору. Зазначає, що продовжує користуватись орендованим майном після закінчення строку договору за відсутності заперечень орендодавця, тому відповідно до ст. 764 Цивільного кодексу України, договір оренди індивідуально визначеного майна від 14.05.2015 № 19 продовжено на строк, який був встановлений договором.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 19.12.2016 у справі № 917/1384/16 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 24.01.2017.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.01.2017, з метою повного та всебічного розгляду апеляційної скарги, розгляд справи відкладено на 14.02.2016.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.02.2017 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 22.02.2017) за клопотанням відповідача про продовження строку розгляду апеляційної скарги, строк розгляду апеляційної скарги продовжено на 15 днів та відкладено розгляд апеляційної скарги на 06.03.2017 о 10:00 год.

Позивач в поясненнях по апеляційній скарзі від 18.01.2017 за вх. № 547, від 30.01.2017 за вх. № 993, від 14.02.2017 за вх. № 1623, від 01.03.2017 за вх. № 2344 та від 06.03.2017 за вх. № 2436 та його представник в судових засіданнях 24.01.2017, 14.02.2017 та 06.03.2017 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу від 24.01.2017 вх. № 719 та його представник в судових засіданнях 24.01.2017, 14.02.2017 та 06.03.2017 не погоджується з доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі та додаткових поясненнях по апеляційній скарзі, просить в її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що спірний договір оренди майна є строковим, строк дії договору закінчився, тоді як можливості автоматичної пролонгації умовами договору не передбачено, згоди щодо укладення додаткової угоди про продовження строку дії договору сторонами не досягнуто.

Також вказує на те, що після закінчення строку дії договору оренди відповідачем вчинялися дії із повернення орендованого майна та сплачених позивачем після закінчення строку договору коштів, що свідчить про наявність протягом місяця після закінчення строку дії договору заперечень орендодавця проти продовження орендних правовідносин.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача в судовому засіданні, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.05.2015 між ДП Полтавський облавтодор ВАТ Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України , орендодавцем, та ТОВ ЕкоАгро фірма Семенівська щедра земля, орендарем, укладено договір оренди індивідуально визначеного майна № 19 (далі договір оренди), відповідно до умов якого орендар прийняв у строкове платне користування: змішувальне відділення АБЗ і агрегат точильний; колонний апарат; чотири бітумних котли; реакторну установку; будівництво фундаментів, навісу, сходів і площадки; місткість ПММ; дві цистерни з/д та шафу КТП, що знаходяться за адресою: вул. Леніна, 2а в смт. Семенівка Полтавської області (балансоутримувач майна філія Глобинський райавтодор).

На виконання вказаного договору сторонами було складено та підписано, а також скріплено печатками юридичних осіб акт приймання-передачі орендованого майна від 14.05.2015, за яким орендодавець передав, а орендар прийняв зазначене у договорі оренди майно.

Додатковою угодою № 2 від 01.10.2015 до договору оренди індивідуально визначеного майна № 19 від 14.05.2015 та актами приймання передачі майна від 19.05.2015 та від 01.10.2015 сторони зменшили перелік переданого в оренду майна, відповідно до яких в оренді позивача залишились: змішувальне відділення АБЗ і агрегат точильний; один бітумний котел; дві цистерни з/д та шафа КТП.

За умовами п. 2.1 договору оренди орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору, згідно з Актом приймання-передачі вказаного майна.

У разі припинення цього Договору, майно повертається орендодавцю за Актом приймання-передачі в день закінчення дії договору (п. 2.3 договору). При цьому обовязок зі складання Акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні Договору (п. 2.4 договору).

Відповідно до п. 9.1 договору оренди договір укладено на 1 рік до 13.05.2016.

Згідно з пунктом 9.6 договору оренди однією з підстав для припинення договору є - закінчення строку дії договору.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач в обґрунтування позову посилається на те, що до закінчення 13.05.2016 строку дії договору оренди позивач листом від 29 лютого 2016 року звернувся до орендодавця з пропозицією пролонгувати Договір № 19 від 14.05.2015. На вказане звернення було отримано письмову відповідь, датовану 02.03.2016, за № 01-18/42-2, за якою орендодавець повідомляв про попередню згоду на співпрацю та відповідно до п. 9.3 договору № 19 від 14.05.2015р. не заперечує щодо їх пролонгації в подальшому.

На повторні письмові звернення орендаря від 04.05.2016 за № 19 та 07.06.2016 за № 30 відповідь від орендодавця отримана не була.

Таким чином, позивач вважає, що з урахуванням положень статті 764 Цивільного кодексу України, договір оренди було автоматично продовжено, так як орендар продовжував користуватися орендованим майном після закінчення строку дії договору за наявності мовчазної згоди орендодавця.

Місцевий господарський суд, відмовляючи в позові, виходив з того, що позивач після закінчення дії договору оренди не дотримався умов п.п. 2.3, 2.4 щодо повернення орендованого майна в день закінчення дії договору за актом приймання-передачі, а також не дотримався встановленої пунктом 9.3 договору оренди процедури внесення змін до договору щодо продовження строку дії договору, яка передбачає оформлення відповідної додаткової угоди.

Також місцевий господарський суд зазначив, що наведені в обґрунтування позовних вимог ( в аспекті вибраного способу захисту в суді) доводи позивача не містять доказів в підтвердження порушеного права останнього саме відповідачем ДП Полтавський облавтодор ВАТ Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України.

Таким чином, господарський суд дійшов висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

З матеріалів справи вбачається, що до закінчення 13.05.2016 строку дії договору оренди позивач листом від 29 лютого 2016 року за № 9 звернувся до орендодавця з пропозицією пролонгувати Договір №19 від 14.05.2015.

У відповідь на вказане відповідач надіслав позивачу лист від 02.03.2016 за № 01-18/42-2, в якому повідомив про попередню згоду на співпрацю та відповідно до п. 9.3 договору № 19 від 14.05.2015 не заперечує щодо їх пролонгації в подальшому.

Крім того, позивачем направлялися відповідачу листи від 04.05.2016 за № 19 та 07.06.2016 за № 30 із пропозицією пролонгувати договір оренди згідно з пунктом 9.3 договору, враховуючи лист відповідача від 02.03.2016 за № 01-18/42-2.

На вказані листи позивача відповідач відповіді не надав.

Згідно зі статтею 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користувалися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який раніше був встановлений договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Слід зазначити, що вказані норми мають диспозитивний характер, і сторони в договорі найму можуть як змінити її положення, так і виключити застосування взагалі.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Зі змісту норм ст. 764 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» вбачається, що вони не містять застережень щодо неможливості для відступити від положень цих норм у договорі оренди.

При укладенні договору оренди сторони у п. 9.3 договору встановили, що зміни і доповнення до Договору допускаються за взаємною згодою сторін та оформляються додатковими угодами і вступають в силу з моменту їх укладення, за винятком випадків, передбачених цим договором.

Разом з цим, відповідно до п. 5.4 договору оренди саме орендарю надане право виступати з ініціативою щодо внесення змін до цього договору або його розірвання шляхом укладення додаткової угоди.

Таким чином, договором оренди передбачено внесення змін до договору щодо продовження його строку не автоматично, а лише з дотриманням певної процедури, яка передбачає складання відповідної додаткової угоди за ініціативою орендаря, тобто позивача.

Відповідно до статті 654 Цивільного кодексу України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

А тому, зважаючи на письмову форму договору оренди, додаткова угода про продовження строку його дії також має бути викладена у письмовій формі.

Таким чином, сторони у пункті 9.3 договору на власний розсуд врегулювали відносини щодо продовження договору оренди, який має відмінності від положень статті 764 Цивільного кодексу України та статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», оскільки передбачає вимогу щодо складання додаткової угоди про продовження строку дії договору, що не суперечить статті 6 Цивільного кодексу України.

Проте, позивачем до господарському суду першої інстанції не надавалися докази надсилання позивачем відповідачу проекту додаткової угоди до договору оренди № 19 від 14.05.2015.

У суді апеляційної інстанції позивач заявив клопотання про долучення до матеріалів справи копій листів від 04.05.2016 за № 19 та 07.06.2016 за № 30 з копіями додаткових угод, в тому числі додаткової угоди від 04.05.2016 року до договору оренди № 19 від 14.05.2015.

Однак колегія суддів не може прийняти як належний доказ копію додаткової угоди від 04.05.2016 до договору оренди № 19 від 14.05.2015, зважаючи на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

У пункті 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" зазначено про те, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК (1798-12) покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Однак, позивачем не наведено жодних обґрунтувань причин неподання вказаних доказів суду першої інстанції.

Окрім цього, у тексті жодної з надісланих пропозицій позивача про пролонгацію дії договору оренди (від 29 лютого 2016 року за № 9, від 04.05.2016 за № 19 та 07.06.2016 за № 30) відсутні відомості про додатки у вигляді проекту додаткової угоди від 04.05.2016 до договору оренди № 19 від 14.05.2015, як і проекту іншої додаткової угоди про продовження строку договору.

Таким чином, додаткова угода від 04.05.2016 до договору оренди № 19 від 14.05.2015 не наділена ані ознаками допустимості, ані ознаками причетності доказу.

Окрім цього, відповідно до пункту 2.3 договору оренди у разі припинення договору оренди майно повертається орендодавцю за актом приймання - передачі в день закінчення строку дії договору.

Згідно з пунктом 2.4 договору оренди обовязок зі складання акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні.

Таким чином, за умовами вказаних пунктів, після закінчення строку дії договору орендар зобовязаний в цей же день передати орендоване майно орендодавцеві за актом приймання-передачі, а вже потім він має право ініціювати продовження строку дії договору в порядку пункту 9.3 договору.

Проте позивачем не було виконано вказаної умови договору, що підтверджується актом від 09.06.2016 про відмову від повернення майна та підписання акту приймання-передачі майна, яке знаходиться за адресою: Полтавська область, смт. Семенівка, вул. Леніна, 2а.(а.с. 155, т-1)

Крім того, виходячи зі змісту ст. 764 Цивільного кодекс України, можливість продовження дії договору оренди на той же термін і на тих же умовах пов*язана з відсутністю заперечень наймодавця протягом місяця після закінчення терміну дії договору.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем у межах місячного строку після закінчення дії Договору було здійснено дії щодо повернення орендованого майна.

Так, актом про відмову від повернення майна та підписання акту приймання-передачі майна від 09.06.2016 підтверджується обставина того, що відповідач після закінчення строку договору оренди намагався повернути орендоване за цим договором майно, проте позивач перешкоджав цьому.

Крім того, ДП «Полтавський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» звертався до ОСОБА_4 відділення Головного управління Національної поліції в Полтавській області із запитом, в якому просив надати інформацію про те, чи надходило до вказаного відділення поліції повідомлення директора позивача або інших працівників позивача з приводу дій працівників відповідача по поверненню 09.06.2016 з оренди від позивача майна ОСОБА_4 асфальтобетонного заводу за адресою : Полтавська область, смт. Семенівна, вул. Незалежності (Леніна), 2-А та чи здійснювались зазначеним відділенням поліції дії по вищевказаному повідомленню та які дії.

ОСОБА_4 відділення Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 15.09.2016 за вих. № 3726/115/116/01-2016 (відповідь на запит ДП «Полтавський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 12.09.2016 за вих. № 01-18/174-3), підтверджено, що 09.06.2016 до канцелярії ОСОБА_4 відділення Головного управління Національної поліції в Полтавській області надійшло повідомлення, зареєстроване за № 617/115/116/01-2016, від директора ТОВ «Екоагро фірма Семенівська щедра земля» ОСОБА_5 про інформування поліції щодо можливих масових безпорядків та протиправних дій з боку працівників філії «Глобинський райавтодор» ДП «Полтавський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», спрямованих на заволодіння територією та обладнанням асфальтобетонного заводу. Працівниками ОСОБА_4 відділення Головного управління Національної поліції в Полтавській області 09.06.2016 здійснено виїзд на територію асфальтобенного заводу, в результаті якого встановлено, що працівниками філії «Глобинський райавтодор» ДП «Полтавський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» проводилися дії з повернення нерухомого майна та обладнання, наданого згідно договорів в оренду ТОВ «Екоагро фірма Семенівська щедра земля».

Також з матеріалів справи вбачається, що після закінчення строку дії договору оренди позивач продовжував вносити на рахунок відповідача грошові кошти як орендну плату, проте вказані грошові кошти були повернуті відповідачем позивачу, про що свідчать наявні в матеріалах платіжні доручення (том ІІ, а.с. 88-100, 120-125).

Отже вказані обставини свідчать про наявність протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди волевиявлення орендодавця щодо неможливості продовження орендних правовідносин з позивачем, про яке було відомо позивачеві, що виключає застосування статті 764 Цивільного кодексу України та статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

На думку колегії суддів, позивач безпідставно посилається на частину 3 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», якою передбачено, що після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніш ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

При цьому колегія суддів виходить з того, що правова конструкція вказаної норми щодо переважного права орендаря на укладення договору оренди передбачає укладення нового договору на нових умовах, що жодним чином не узгоджується із предметом позовних вимог, який полягає у визнанні юридичного факту автоматичного укладення договору оренди на новий строк на тих же умовах.

На підставі викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення повністю дослідив фактичні обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального, тоді як доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, у звязку з чим підстави для скасування або зміни зазначеного рішення відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 17 листопада 2016 року в справі № 917/1384/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено та підписано 13.03.2017.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Камишева Л.М.