РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2017Справа №905/3216/16

За позовом Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод»

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця»

про стягнення збитків у розмірі 26 616,86 грн.

Суддя А.М. Селівон

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Чаруковський Р.В. - представник, довіреність №18/3-04/294-16 від 25.10.2016;

В судовому засіданні на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

28.11.2016 на адресу Господарського суду міста Києва з Господарського суду Донецької області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» за № 11/04/39 від 03.11.2016 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення 26 616,86 грн. збитків у вигляді нестачі вантажу, а також судових витрат у розмірі 1 378,00 грн.

Позовна заява направлена згідно листа Господарського суду Донецької області № 905/3216/16 від 18.11.2016, в якому зазначено, що матеріали позову надсилаються за встановленою підсудністю до Господарського суду міста Києва (за місцезнаходженням відповідача - юридичної особи).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на виконання умов Договору №УПр14/36 від 27.02.2014 та відповідно до залізничних накладних №48662936, №48665756, №48672463 від 05.06.2016 на адресу позивача (одержувач вантажу, графа « 4» залізничної накладної) надійшов вантаж у вагонах №№67621300, 60428935, 62006754, 60935673, 65487563 при зважуванні яких на станції Авдіївка-4 Донецької залізниці була виявлена недостача вантажу у вагонах, на підтвердження чого складені комерційні акти БН №696703/30, БН №696704/31, БН №696705/32, БН №696706/33, БН №696707/34 від 07.06.2016. Таким чином, оскільки відправлений позивачем вантаж було втрачено під час його перевезення залізницею, позивач просить стягнути з відповідача вартість втраченого вантажу у зазначеному вище розмірі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2016 на підставі ст. ст. 15,17 Господарського процесуального кодексу України матеріали позовної заяви Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» направлені за встановленою підсудністю до Господарського суду Донецької області.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 07.12.2016 вказана позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі №905/3216/16 та призначено розгляд справи на 12.12.2016.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 12.12.2016 справу №905/3216/16 передано за встановленою підсудністю до Господарського суду міста Києва на підставі ст. 17 Господарського процесуального кодексу України з підстав відсутності будь - яких доказів на підтвердження повноважень Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на представництво інтересів підприємства у господарському суді.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2016 справу №910/23585/16 прийнято до провадження судді Селівона А.М. та призначено до розгляду на 01.02.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2017 розгляд справи відкладено на 22.02.2017.

У судові засідання 01.02.2017 та 22.02.2017 з'явився уповноважений представник відповідача.

Уповноважений представник позивача у вказані судові засідання не з'явився.

Про дату, час і місце розгляду даної справи 01.02.2017 відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень №№583.

Копія ухвали суду від 01.02.2017, яка направлялась позивачу на адресу, зазначену позивачем в позовній заяві, а саме: 86065, м. Авдіївка, Донецька область, Проїзд Індустріальний, 1, на час проведення судового засідання 22.02.2017 на адресу Господарського суду м. Києва не повернулась.

Судом здійснено запит з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштового відправлення № 197, в якому зазначено, що станом на 22.02.2017 поштове відправлення вручено адресату за довіреністю 21.02.2017.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 01.02.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання б/н від 31.01.2017, в якому останній просив суд розглядати справу без участі його представника та просив долучити ряд документів до матеріалів справи. Клопотання судом задоволено, документи долучено до матеріалів справи.

Також судом повідомлено, що до початку судового засідання 01.02.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшли письмові заперечення №2022/41 від 31.01.2017 на позовну заяву, в яких останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимогах у повному обсязі, оскільки позивачем не надано платіжних документів, які підтверджують оплату рахунку №0506-2 від 05.06.2016 та документи на підтвердження розміру дійсної вартості втраченого вантажу, а саме підписаної головним бухгалтером копії податкової накладної та доказів оплати рахунку, довідка станції відправлення. Крім того, представником наведено контррозрахунок збитків з урахуванням норми природної втрати вантажу в розмірі 2% маси, зазначеної в перевізних документах. Письмові заперечення судом долучено до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних у матеріалах справи, на час проведення судового засідання 22.02.2017 сторонами суду не надано.

Про поважні причини неявки уповноваженого представника позивача у судові засідання 01.02.2017 та 22.02.2017 суд не повідомлено.

Відповідно до роз'яснень та рекомендацій Вищого господарського суду України, викладених зокрема у пункті 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова №18), якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно підпункту 3.9.2. пункту 3.9. Постанови №18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представника позивача в судові засідання обов'язковою не визнавалась, позивач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь у судових засіданнях, беручи до уваги той факт, що представник відповідача проти розгляду справи без участі представника позивача не заперечував, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, суд здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника позивача, виключно за наявними у справі матеріалами.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи обмежені процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Суд зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду його позову, не є в подальшому підставою для скасування судового рішення, прийнятого за відсутності представника сторони спору.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотання щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судового засідання.

Перед початком розгляду справи у судових засіданнях представника відповідача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до статей 20, 22, 60, 74 та частини 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представник відповідача у судових засіданнях повідомив суд, що права та обов'язки стороні зрозумілі.

Відводу судді представником позивача не заявлено.

У судовому засіданні 22.02.2017 представник відповідача заперечив проти позовних вимог з підстав, викладених у запереченні на позовну заяву, та відповів на питання суду.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши у судових засіданнях пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши надані позивачем докази та оглянувши у судових засіданнях їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямовано на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як встановлено судом з матеріалів справи, 27 лютого 2014 р. між Публічним акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод» (покупець за договором, позивач у справі) та Приватним акціонерним товариством «ДТЕК Трейдінг» (продавець за договором) укладено договір № УПр14/36 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов'язується передати, а покупець - прийняти і оплатити вугільну продукцію (далі - ресурси) по марочному складу, ціні та в кількості, які вказані в специфікаціях до цього Договору, які є його невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 3.3 Договору поставка ресурсів здійснюється партіями, залізничним транспортом у справних вагонах навалом. Мінімальна партія відвантаження - 1 вагон.

Договір діє до 31 грудня 2014 р. (п. 10.5 Договору).

Додатково угодою № 4 до вказаного Договору сторони продовжили трок дії Договору до 31 грудня 2016 р.

При цьому згідно наявної матеріалах справи специфікації до Договору вантажовіправниками є: ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦОФ» та ПАТ «ДТЕК Октябрьська ЦОФ».

Судом встановлено згідно матеріалів справи, що на виконання вказаного Договору 05.06.2016 вантажовідправником - Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» (графа 3 залізничої накладної) на підставі залізничних накладних №№48662936, 48665756, 48672463 зі станції Добропілля Донецької залізниці здійснено відправлення вагонів №№67621300, 60428935, 62006754, 60935673, 65487563 з вантажем - вугілля кам'яне (марки Г О-100), навалом, вологість 7%, загальною масою 337,00 тон, на адресу вантажоодержувача - Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (графа 4 залізничної накладної), станція призначення - Авдіївка-4 Донецької області.

Судом встановлено, що за своїм змістом та правовою природою відповідні правовідносини в сфері перевезення регулюються нормами глави 64 Цивільного кодексу України та глави 32 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з частиною 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

У відповідності до ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно частини 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

За змістом ст. 307 Господарського кодексу України, ст. 909 Цивільного кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

У разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (Статутами) (ст. 920 Цивільного кодексу України).

Загальні умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються Законом України «Про транспорт», Законом України «Про залізничний транспорт», Статутом залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 за №457, та іншими актами законодавства України, зокрема, Правилами оформлення перевізних документів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 за №334, Правилами приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №861/5082, Правилами видачі вантажів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №862/5083.

Статут визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту).

Відповідно до ст. 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту залізниць України встановлено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст. 23 Статуту залізниць України відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Пунктом 2.3. Правил оформлення перевізних документів визначено, що представник відправника у графі 55 накладної «Правильність внесених відомостей підтверджую» вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. Представник відправника повинен мати довіреністю на оформлення перевезення.

Згідно частини 1 ст. 24 Статуту залізниць України вантажовідправник несе відповідальність за всі наслідки невірності, неточності або неповноту відомостей, зазначених ним у накладній.

Частиною 2 ст. 24 Статуту залізниць України передбачено право Залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених вантажовідправником у накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

У відповідності до норм ст. 37 Статуту залізниць України та пункту 5 Правил приймання вантажів до перевезення, маса вантажів визначається відправником.

Приписами ст. 37 Статуту визначено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса, вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Маса вантажів визначається відправником.

З матеріалів справи вбачається, що вантажовідправником на станції відправлення у залізничній накладній №48662936 від 05.06.2016 зазначено, що маса вантажу (вугілля кам'яне марки г-газове, вологість 7%) у вагоні № 60428935 складає нетто 68000 кг, у вагоні № 67621300 - 69000 кг; у залізничній накладній № 48665756 від 05.06.2016 зазначено, що маса вантажу (вугілля кам'яне марки г-газове, вологість 7%) у вагоні № 62006754 складає нетто 66000 кг; у залізничній накладній № 48672463 від 05.06.2016 зазначено, що маса вантажу (вугілля кам'яне марки г-газове, вологість 7%) у вагоні № 60935673 складає нетто 68000 кг, у вагоні № 60935673 - 66000 кг.

Правильність внесених відомостей до вказаних накладних підтверджена підписами представника відправника.

Доказів контрольного зважування спірних вагонів на станції відправлення позивачем не надано.

Правилами перевезень вантажу у вагонах відкритого типу, затвердженими Міністерством транспорту України № 542 від 20.08.2001, встановлено, що перед навантаженням вантажу відправник зобов'язаний пересвідчиться, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов'язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів.

Відповідно до ст. 13 Статуту для зважування вантажів, багажу і вантажобагажу (товаробагажу) використовуються вагонні, вантажні, елеваторні та інші ваги. Для визначення маси вантажу зважуванням залізниці в місцях загального користування, а відправники та одержувачі вантажів, морські і річкові порти, які примикають до залізниць, в місцях незагального користування повинні мати необхідну кількість ваг і вагових приладів.

В подальшому 07.06.2016 по прибутті на станцію призначення - Авдіївка-4 Донецької залізниці залізницею було здійснено перевірку маси вантажу, під час якої виявлено невідповідність фактичної маси вантажу у вказаних вагонах масі вантажу, вказаній вантажовідправником у залізничних накладних, про що складено комерційні акти, а саме:

- комерційний акт БН №696703/30, у якому зазначено, що згідно акту загальної форми №747 від 07.06.2016 на станції Авдіївка проведена комісійне переважування вантажу на справних 100-т електронних вагах вантажоодержувача приписаних до залізниці і перевірених 04.04.2016. За документами значиться вага: нетто 69 000, тара 23 100 кг. При переважуванні виявилося: брутто 86 600, нетто 63 500, тара 23 100 кг, що менше ваги накладної на 5 500 кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люка і двері щільно закриті на фіксуючі пристрої, течі вантажу немає. Навантаження в вагоні рівномірне вище рівня бортів на 20 см. У вагоні над 1, 2 люками по ходу поїзда є поглиблення розміром 2,5х0,8 м по ширині вагона. Поверхня вантажу плівкою проти видування не вкрито, маркована катком-ущільнювачем у вигляді однієї поздовжньої борозни, в місці поглиблення ущільнення відсутнє. Обсяг кузова 76 куб. м. При повторному переважуванні недостача підтвердилася;

- комерційний акт БН №696704/31, у якому зазначено, що згідно акту загальної форми №747 від 07.06.2016 на станції Авдіївка проведена комісійне переважування вантажу на справних 100-т електронних вагах вантажоодержувача приписаних до залізниці і перевірених 04.04.2016. За документами значиться вага: нетто 69 000, тара 24 000 кг. При переважуванні виявилося: брутто 87 900, нетто 63 900, тара 24 000 кг, що менше ваги накладної на 4 100 кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люка і двері щільно закриті на фіксуючі пристрої, течі вантажу немає. Навантаження в вагоні рівномірне вище рівня бортів на 20 см. У вагоні над 6, 7 люками по ходу поїзда є поглиблення розміром 2,5х0,5 м по ширині вагона. Поверхня вантажу плівкою проти видування не вкрито, маркована катком-ущільнювачем у вигляді однієї поздовжньої борозни, в місці поглиблення ущільнення відсутнє. Обсяг кузова 75 куб. м. При повторному переважуванні недостача підтвердилася;

- комерційний акт БН №696705/32, у якому зазначено, що згідно акту загальної форми №747 від 07.06.2016 на станції Авдіївка проведена комісійне переважування вантажу на справних 100-т електронних вагах вантажоодержувача приписаних до залізниці і перевірених 04.04.2016. За документами значиться вага: нетто 66 000, тара 23 000 кг. При переважуванні виявилося: брутто 84 500, нетто 61 500, тара 23 000 кг, що менше ваги накладної на 4 500 кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люка і двері щільно закриті на фіксуючі пристрої, течі вантажу немає. Навантаження в вагоні рівномірне вище рівня бортів на 20 см. У вагоні над 1, 2 люками по ходу поїзда є поглиблення розміром 2,5х0,5 м по ширині вагона. Поверхня вантажу плівкою проти видування не вкрито, маркована катком-ущільнювачем у вигляді однієї поздовжньої борозни, в місці поглиблення ущільнення відсутнє. Обсяг кузова 75 куб. м. При повторному переважуванні недостача підтвердилася;

- комерційний акт БН №696706/33, у якому зазначено, що згідно акту загальної форми №747 від 07.06.2016 на станції Авдіївка проведена комісійне переважування вантажу на справних 100-т електронних вагах вантажоодержувача приписаних до залізниці і перевірених 04.04.2016. За документами значиться вага: нетто 66 000, тара 21 800 кг. При переважуванні виявилося: брутто 84 650, нетто 62 850, тара 21 800 кг, що менше ваги накладної на 3 150 кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люка і двері щільно закриті на фіксуючі пристрої, течі вантажу немає. Навантаження в вагоні рівномірне вище рівня бортів на 20 см. У вагоні над 6, 7 люками по ходу поїзда є поглиблення розміром 2,0х1,0 м по ширині вагона. Поверхня вантажу плівкою проти видування не вкрито, маркована катком-ущільнювачем у вигляді однієї поздовжньої борозни, в місці поглиблення ущільнення відсутнє. Обсяг кузова 73 куб. м. При повторному переважуванні недостача підтвердилася;

- комерційний акт БН №696707/34, у якому зазначено, що згідно акту загальної форми №747 від 07.06.2016 на станції Авдіївка проведена комісійне переважування вантажу на справних 100-т електронних вагах вантажоодержувача приписаних до залізниці і перевірених 04.04.2016. За документами значиться вага: нетто 68 000, тара 23 800 кг. При переважуванні виявилося: брутто 88 000, нетто 64 200, тара 23 800 кг, що менше ваги накладної на 3 800 кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люка і двері щільно закриті на фіксуючі пристрої, течі вантажу немає. Навантаження в вагоні рівномірне вище рівня бортів на 20 см. У вагоні над 1,2 люками по ходу поїзда є поглиблення розміром 2,5х0,8 м по ширині вагона. Поверхня вантажу плівкою проти видування не вкрито, маркована катком-ущільнювачем у вигляді однієї поздовжньої борозни, в місці поглиблення ущільнення відсутнє. Обсяг кузова 76 куб. м. При повторному переважуванні недостача підтвердилася.

Копії вказаних актів наявні в матеріалах справи.

Частиною першою ст. 26 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів посвідчуються актами.

За змістом ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами. Правила складання актів затверджені наказом Міністерства транспорту України за №334 від 28.05.2002.

Згідно пункту 4 Правил складання актів комерційні акти на місцях загального користування складаються у день вивантаження або в день видачі вантажу одержувачу.

Пунктом 22 «Правил видачі вантажів», зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №862/5083, передбачено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

При невідповідності відомостей, указаних в акті попутної станції, фактичним даним, що виявились під час перевірки вантажу, багажу або вантажобагажу, складається новий комерційний акт.

Статтею 52 Статуту встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Відповідно до п. п. 5, 7 Правил приймання вантажів до перевезення (ст. 7, 9, 13, 22, 24, 37, 39 Статуту) загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом. Маса вантажів, які перевозяться навалом, насипом, наливом, визначається зважуванням на вагонних вагах. Допускається використання інших типів ваг, крім вагонних, за умови їх відповідності вимогам законодавства про метрологію.

З метою забезпечення збереженості вантажу відповідно до пункту 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу на їх поверхню наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу. Конструкція відповідних пристроїв і установок, порядок ущільнення вантажів, застосування захисної плівки (емульсії), кріплення та маркування, що забезпечують збереження і свідчать про відсутність втрати вантажу при перевезенні, визначається інструкцією, розробленою відправником і узгодженою з залізницею (пункт 7 названих Правил).

Судом встановлено, що залізничні накладні №№ 48662936, 48665756, 48672463 містять наступні відомості: вантаж - вугілля кам'яне марки Г О-100, загальною масою 273 000 кг, 264 000 кг та 200 000 кг відповідно, визначеною вантажовідправником на 150-тонних вагонних вагах. Вантаж завантажено у піввагони засобами вантажовідправника навалом, який розміщено й закріплено згідно з п.4 глави 1 ТУ, вантаж маркований однією повздовжньою бороздою катка.

Зазначене свідчить про визначення вантажовідправником маси вантажу у відповідності з Правилами приймання вантажів до перевезення, а також засвідчено обставину вжиття вантажовідправником всіх необхідних заходів для збереження вантажу, під час його перевезення, як це передбачено вимогами чинного законодавства.

Відповідно до Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 р. № 334 (далі - Правила складання актів), комерційні акти складаються на місцях загального користування у день вивантаження або в день видачі вантажу одержувачу; при вивантаженні на місцях не загального користування - у день здачі вантажу одержувачу; на вантаж, що перебуває у дорозі - у день виявлення обставин, що підлягають оформленню комерційним актом.

У разі неможливості скласти комерційні акти в указані терміни вони складаються у всіх випадках не пізніше наступної доби.

Згідно п. 2 Правил складання актів комерційні акти складаються для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин.

Згідно з пунктом 10 Правил складення актів комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчику, сортувальної платформи, старший прийомоздавальник) і прийомоздавальник станції, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Статтею 110 Статуту залізниць України встановлено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Приписами ст. 111 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, зокрема, якщо вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Підпунктом 8 п. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним з способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов'язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов'язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов'язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Вимогами статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Стаття 623 Цивільного кодексу України зобов'язує сторону, яка порушила зобов'язання відшкодувати завдані у результаті цього збитки.

Згідно із статтею 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ст. 114 Статуту).

Згідно з ст. 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Пунктом 9 Правил складання актів встановлено, що у комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженність, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Ніякі припущення та висновки про причини незбереженості або про вину відправника і залізниці до акта не вносяться. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено.

При цьому, докази заперечень відповідача щодо форми, порядку складання, змісту вказаних комерційних актів та посадових осіб, які його підписали, а також факту опротестування їх з боку сторін відсутні.

За умовами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про залізничний транспорт» залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Положеннями ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт» та ст. 110 Статуту залізниць України визначено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України.

Відповідно до п. 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Згідно до п. 114 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме, за втрату - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Пунктом 115 Статуту залізниць України зазначено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до пункту 2.7. Роз'яснень Вищого господарського суду України №04-5/607 від 29.05.2002 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» (в редакції роз'яснень Президії Вищого господарського суду України №04-5/225 від 29.09.2008) вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної старшим бухгалтером, копії податкової накладної.

Згідно п. 6 Правил пред'явлення та розгляду претензій (статті 130-137 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, якщо вантажовідправником є транспортно - експедиторське підприємство, яке не є виробником або постачальником вантажу, для підтвердження вартості відправленого вантажу заявником може бути додана завірена копія договору транспортного експедирування, укладеного між вантажовідправником (експедитором) і фактичним постачальником (виробником) вантажу, та рахунок або інший документ фактичного постачальника (виробника), що підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

На підтвердження вартості втраченого вантажу, відшкодування вартості якого є предметом розгляду у даній справі, Публічним акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод» надано рахунок-фактуру ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» № 90074189 від 05.06.2016 та рахунок №02506-2 від 05.06.2016, у відповідності до яких, позивачем розраховано вартість недостачі у загальній сумі 26 616,86 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Господарський суд зазначає, що обов'язок перевірки вантажу під час його прийняття до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера) та пломб (ЗПП) встановлений п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення.

Натомість той факт, що залізниця не скористалась правом перевірки правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній, жодним чином не свідчить про невірність вказаних вантажовідправником відомостей у накладній.

Відомостей про те, що недостача спірного вантажу мала місце не з вини перевізника, матеріали справи не містять.

Таким чином, оскільки відповідачем не спростовано обставини визначення вантажовідправником маси вантажу у відповідності з Правилами приймання вантажів до перевезення із внесенням до перевізних документів - залізничних накладних №№48662936, 48665756, 48672463, правильної маси вантажу кожного із спірних вагонів, та за обставин відсутності доказів вжиття вантажовідправником всіх заходів для збереження вантажу під час здійснення його перевезення, суд дійшов до висновку про невжиття залізницею заходів щодо збереження вантажу під час його перевезення та про наявність вини залізниці у недостачі спірного вантажу, в зв'язку з чим доводи залізниці щодо наявності законних підстав для звільнення залізниці від матеріальної відповідальності за нестачу вантажу визнані судом недоведеними та безпідставними.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Відповідно до ч. 4 ст. 52 Статуту залізниць України маса вантажу вважається правильною, якщо різниця у масі, визначена на станції відправлення, порівняно з масою, що виявилася на станції призначення, не перевищує: у разі недостачі - норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення маси нетто; у разі надлишку - граничного розходження визначення маси нетто.

Згідно з пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 за № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 862/5083, вантаж вважається доставленим без втрат, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначені маси нетто. При видачі вантажів, маса яких внаслідок їх природних властивостей зменшується при перевезені, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах.

Так, згідно п. 27 Правил видачі вантажів (ст. 35, 42, 46, 47, 48, 52, 53 Статуту), затверджені наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 та зареєстровані у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №862/5083 (із змінами і доповненнями), при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить:

2% маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0 - 6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі;

овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м'ясо свіже;

1,5% маси, зазначеної в перевізних документах: вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива;

1 % маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; мило; м'ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м'ясні всякі;

0,5 % маси всіх інших вантажів.

Надлишок вантажу порівняно з масою, вказаною в накладній, вважається таким, що не перевищує норму, якщо він не виходить за межу граничного розходження визначення маси нетто, яке становить 0,2 %.

Норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються: від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці; від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.

При цьому як свідчать матеріали справи, у графі 20 залізничних накладних наявні відомості про те, що спірний вантаж був відправлений вантажовідправником вантажоодержувачу у вологому стані (вологість 7%).

Натомість як зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву, згідно п. 27 Правил видачі вантажів, норма природної втрати маси, яка має бути заснована при розрахунку суми збитків, зважаючи на вологий стан 7% кам'яного вугілля, що перевозилось відповідачем у спірних вагонах, становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах, а саме 14 310 кг, що складає 21530,53 грн.

При цьому судом перевірено наданий позивачем розрахунок вартості втраченого вантажу при зверненні до суду з даним позовом та встановлено, що позивачем розраховано масу недостачі вантажу із застосуванням 1% норми природної втрати маси вантажу у кількості 3,37 тонн вартістю 26 616,86 грн., що не відповідає Правилам видачі вантажів.

Отже, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню саме у вказаній сумі, оскільки позивачем невірно застосовано законодавчо передбачені норми втрати маси вантажу.

У відповідності до ст. 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому судом не приймаються до уваги заперечення відповідача проти позову з посиланням на відсутність наданих позивачем платіжних документів щодо оплати рахунку, копії податкової накладної, підписаної головним (старшим) бухгалтером, оскільки, як зазначено в 2.7. роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 р. № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж,довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Статут не передбачає обов'язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.

Отже, надані позивачем на підтвердження вартості втраченого вантажу докази, а саме копія договору № Упр14/36 від 27.02.2014, рахунку постачальника ТОВ «ДТЕК Трейдінг» (вантажовідправник ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦОФ») № 0506-2 від 05.06.2015, акту від 05.06.2016 р. приймання - передачі вугільної продукції згідно Договору № УПр14/36 від 27.02.14 р., рахунку - фактури №90074189 від 05.06.2016 за умови відсутності інших, окрім письмових заперечень відповідача, доказів невідповідності вартості втраченого останнім при перевезенні залізницею вантажу та, відповідно, заявленої до стягнення з відповідача суми збитків (в частині дійсної вартості втраченого вантажу), судом до ваги не приймаються як такі, що спростовуються матеріалами справи та наявними доказами.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуюче вищенаведене, оскільки внаслідок невиконання своїх визначених законодавством зобов'язань в частині збереження перевезеного вантажу, зазначеного у залізничних накладних №№ 48662936, 48665756, 48672463 (вантаж у вагонах №№ 67612300, 60428935, 62006754, 60935673, 65487563), прийнятий відповідачем до перевезення, що призвело до втрати частини останнього, доказів на підтвердження того, що недостача поставленого вантажу сталася не з вини відповідача, Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» не подано, розмір завданих збитків відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів відшкодування фактичних збитків у вказаній сумі відповідач суду не представив, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 124, 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" (84400, Донецька обл., м. Лиман, вул. Привокзальна, 22, ідентифікаційний код 40150216) на користь Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (86065, Донецька область, м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, буд. 1, ) 21 530,53 грн. збитків внаслідок втрати вантажу та 1114,67 грн. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 10 березня 2017 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М. Селівон